Справа № 802/2310/15-а
Суддя: Вергелес Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 жовтня 2015 р. Справа № 802/2310/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вергелеса Андрія Валерійовича,

за участю:

секретаря судового засідання: Павліченко Аліни Володимирівни

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект"

до: Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3

про: скасування постанови в частині

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" з адміністративним позовом до Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 про скасування постанови в частині.

Позовні вимоги обґрунтовуються наступним.

15.12.2006 р. ОСОБА_3 уклав кредитний договір №0 з АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до якого банк надав кредит (готівкові кошти) в іноземній валюті в сумі 52 000 CHF (швейцарських франків), яка еквівалентна сумі 216689 грн. 77 коп. за курсом НБУ на день укладання цього договору.

В забезпечення належного виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором укладено іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_3 передав в іпотеку нерухоме майно (квартиру НОМЕР_1 в житловому будинку, який розташований в АДРЕСА_1).

12.12.2011 р. ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» відповідно до договору факторингу №1 свої права вимоги за зобов'язаннями третьої особи по кредитному договору.

09.07.2015р. ТОВ «Кей-Колект» стало відомо, що на все майно ОСОБА_3 накладено арешт на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №24676257 від 23.02.2011р., винесеної Замостянським ВДВС Вінницького МУЮ.

Позивач вважає вказану постанову протиправною в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в зв'язку з чим звернувся з даним адміністративним позовом до суду, в якому просить скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №24676257 від 23.02.2011р., винесену Замостянським ВДВС Вінницького МУЮ, в частині накладення арешту на нерухоме майно та зобов'язати відповідача винести постанову про зняття арешту з нерухомого майна - предмета іпотеки - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача надав пояснення, що повністю відтворюють зміст позовної заяви та просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа - ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 15.12.2006 р. ОСОБА_3 уклав з акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" кредитний договір № 0, відповідно до якого банк надав ОСОБА_3 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а ОСОБА_3 зобов'язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між іпотекодержателем - АКІБ "УкрСиббанк" та іпотекодавцем - ОСОБА_3 14.12.2006 р. укладено договір іпотеки нерухомого майна. Відповідно до даного договору ОСОБА_3 передав акціонерному комерційному інноваційному банку "УкрСиббанк" в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру НОМЕР_1 в житловому будинку, який розташований в АДРЕСА_1.

Даний договір зареєстрований в Державному реєстрі іпотек та Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

17.02.2011р. АТ "УкрСиббанк" подало заяву до Замостянського ВДВС ВМУЮ про прийняття до виконання виконавчого листа від 13.10.2010р. №2-4829-2009р., виданого на підставі рішення Замостянського районного суду м. Вінниці про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ "Укрсиббанк" заборгованості за кредитним договором. В заяві також викладене прохання про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження

В подальшому Замостянським ВДВС ВМУЮ винесено постанову № 24676257 від 23.02.2011 р. про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_3

12.12.2011 р. між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей-Колект" укладено договір факторингу №1 за умовами якого перший зобов'язався передати у власність другому, права вимоги за кредитним договором та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження банка за плату та на умовах, визначених цим Договором. Вказаний договір зареєстровано в Державному реєстрі іпотек.

Цього ж дня сторони договору факторингу уклали договір відступлення вимоги за договорами іпотеки, згідно якого Банк передав права вимоги, зокрема, за договором іпотеки від 15.12.2006р., укладеного між ним та ОСОБА_3 В свою чергу, предметом зазначеного договору іпотеки є квартира номер НОМЕР_1, що знаходиться в житловому будинку, який розташований в АДРЕСА_1.

Відповідно до постанови №24676257 від 23.12.2013р. Замостянського ВДВС ВМУЮ, винесеної на підставі п.2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", повернуто стягувачеві виконавчий лист №2-4829-2009 виданий 13.10.2010 р. .

09 липня 2015 року позивач звернувся до нотаріуса та отримав Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № НОМЕР_2, з якої видно, що іпотечне майно знаходиться під арештом на підставі постанови Замостянського ВДВС ВМУЮ №24676257 від 23.02.2011р.

Вирішуючи даний спір по суті, суд враховує наступне.

Судові рішення відповідно до ст. 124 Конституції України є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (далі - Закон №606-XIV) (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону №606-XIV примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно із ч. 2 ст. 3 Закону №606-XIV такими документами, зокрема є виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до вимог статті 5 Закону №606-XIV державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право, серед іншого, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством.

В свою чергу, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації (ст. 50 Закону №606-XIV).

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону № 606-XIV стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Згідно положень ч. 4 ст. 52 Закону №606-XIV про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 6 ст. 3 цього Закону у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Як видно з матеріалів справи, постанова про відкриття виконавчого провадження від 23.02.2011р. прийнята державним виконавцем за виконавчим листом № 2-4829-2009 від 13.10.2010 року, виданого Замостянським районним судом м. Вінниці про стягнення з ОСОБА_3 на користь АКІБ "УкрСиббанк" заборгованості в розмірі 391 721 грн. 15 коп.

Судом встановлено, що на момент винесення постанови (23.02.2011р.), якою накладено арешт на заставлену квартиру, товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" не було заставодержателем, адже право вимоги виникло в нього лише 12.12.2011 р. після підписання відповідної угоди. До того моменту нерухоме майно перебувало в іпотеці Банку, а арешт було накладено з метою задоволення його вимог. Окрім того, враховуючи те, що позивач не був заставодержателем на час винесення оскаржуваного рішення, то були відсутні підстави ставити в провину відповідачу неповідомлення ним позивача про накладення арешту на заставлене майно.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як встановлено судом, при винесенні оскаржуваної постанови державний виконавець діяв на підставі, у спосіб та в межах повноважень, визначених Законом України "Про виконавче провадження", чинного на момент прийняття оскаржуваного рішення, та з дотриманням критеріїв визначених у статті 2 КАС України. Відтак, підстави для скасування оскаржуваного рішення в частині накладення арешту на заставлену квартиру відсутні.

Окремо суд зазначає, що обґрунтовуючи свою позицію, позивач посилається на норми Закону України "Про виконавче провадження" чинні на момент звернення з цим позовом до адміністративного суду, що не може братись судом до уваги, оскільки такі не мають зворотної дії в часі та не можуть застосовуватись при наданні оцінки правомірності прийняття рішення суб'єктом вданих повноважень, винесеного до набрання ними чинності.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання винести постанову про зняття арешту з нерухомого майна, то суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону №606- XIV особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.

Процедура щодо зняття арешту з майна врегульована статтею 60 Закону №606- XIV.

Так, відповідно до частини другої вказаної норми, у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

За наведених обставин, враховуючи відсутність судового рішення про зняття арешту з заставленої квартири, відсутні підстави у відповідача й приймати постанову про таке зняття.

Окрім того, вирішуючи даний спір суд, керуючись положеннями статті 60 Закону № 606- XIV, виходить з того, що нею чітко визначено умову, за якої державний виконавець приймає відповідне рішення про зняття арешту. Зокрема, виключно до компетенції державного виконавця віднесено прийняття постанови про зняття арешту у разі наявності відповідного судового рішення.

За таких обставин, суд не може підміняти державний орган та давати вказівки, які б свідчили про вирішення судом питань, які належать до виключної компетенції суб'єкта владних повноважень, а в даному випадку, зобов'язувати приймати наперед визначене рішення.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про скасування постанови в частині накладення арешту на нерухоме майно та зобов'язання винести постанову про зняття арешту з нерухомого майна не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 94 КАС України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, а також за відсутності витрат позивача, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Вергелес Андрій Валерійович