Справа № 813/2909/14
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року м. Київ К/800/32791/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі

суддів: Леонтович К.Г., Васильченко Н.В., Калашнікової О.В.,

розглянувши у попередньому розгляді справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2015 року у справі № 813/2909/14 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державного земельного агентства земельних ресурсів у Львівській області, третя особа: Новосілківська сільська рада про визнання протиправним рішення, зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Держземагенства у Львівській області, третя особа Новосілківська сільська рада Буського району Львівської області, в якому просив: визнати протиправною відмову відповідача затвердити проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 18,5334 га та передачі в оренду ОСОБА_1 для створення фермерського господарства на території Новосілківської сільської ради Буського району Львівської області; зобов'язати відповідача розглянути питання та прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 18,5334 га та передачу такої земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 для створення фермерського господарства на території Новосілківської сільської ради Буського району Львівської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що підставами для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки були: не зазначення кількості членів фермерського господарства, перевищення максимального 6-місячного строку складання документації із землеустрою, відсутність необхідної освіти у позивача, що являються надуманими та необґрунтованими.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2014 року в справі №813/2909/14 адміністративний позов задоволений. Визнана протиправною відмова відповідача затвердити проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 18,5334 га та передачі в оренду ОСОБА_1 для створення фермерського господарства на території Новосілківської сільської ради Буського району Львівської області. Зобов'язано відповідача розглянути питання та прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 18,5334 га та передачу такої земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 для створення фермерського господарства на території Новосілківської сільської ради Буського району Львівської області.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2015 року скасована постанова Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2014 року у справі №813/2909/14 - та прийнята нова постанова, якою в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судового рішення, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 у травні 2012 року звертався до голови Буської РДА з проханням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Новосілківської сільської ради за межами населеного пункту с. Лісок, орієнтовною площею 18 га, з подальшою передачею її в оренду для створення селянського фермерського господарства.

Розпорядженням голови Буської РДА № 182 від 29.05.2012 року заяву задоволено, наданий дозвіл жителю с. Новосілки ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Новосілківської сільської ради (за межами населеного пункту с. Лісок) із земель запасу, орієнтовною площею 18 га, з подальшою передачею її в оренду для створення селянського фермерського господарства.

За заявою ОСОБА_1 та згідно з договором № 249 від 20.09.2012 року і завданням на виконання робіт затвердженого замовником 20.09.2012 року, приватним підприємцем ОСОБА_2 проект землеустрою виготовлений у грудні 2012 року та переданий замовнику згідно з актом приймання-передачі робіт.

ОСОБА_1 30.12.2013 року звернувся до ГУ Держземагенства у Львівській області з клопотанням про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 18,5334 га та передачі в оренду для створення фермерського господарства на території Новосілківської сільської ради Буського району Львівської області.

ГУ Держземагенства у Львівській області на відповідне клопотання позивача надало відповідь листом № 31-13-0,5-188/2-14 від 13.01.2014 року про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 18,5334 га, розташованої на території Новосілківської сільської ради Буського району Львівської області, та надання її в користування з мотивів: не зазначення кількості членів фермерського господарства, перевищення максимального 6-місячного строку складання документації із землеустрою, відсутність необхідної освіти у позивача та не долучення юридичних документів про підтвердження дотримання вимог п. „г" ст. 28 Закону України „Про землеустрій".

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що подання заяви від однієї особи є свідченням намірів цієї особи одноособово створити селянське фермерське господарство, а наявність довідки сільської ради про досвід роботи позивача в особистому селянському господарстві та наявність у нього сільськогосподарської техніки підтверджує досвід роботи позивача в сільському господарстві, а, отже, відмова відповідача затвердити проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 18,5334 га та передачі в оренду ОСОБА_1 для створення фермерського господарства на території Новосілківської сільської ради Буського району Львівської області є неправомірною.

Скасовуючи постанову суд першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що наявність довідки сільської ради про досвід роботи позивача в особистому селянському господарстві та наявність у нього сільськогосподарської техніки не може підтверджувати досвід роботи позивача в сільському господарстві без закріплення про цей документ в нормативному акті, крім того позивачем не виконані вимоги закону щодо зазначення у заяві кількості членів фермерського господарства та наявності у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок передачі земельних ділянок в оренду визначений статтею 124 Земельного кодексу України.

Частинами 1, 3 статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами 2, 3 статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 134 Земельного кодексу України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них, зокрема у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, для сінокосіння і випасання худоби, для городництва.

Статтею 123 Земельного кодексу України визначений порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування.

Частиною 1 статті 123 Земельного кодексу України передбачено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно частин 2, 3 статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною 3 статті 122 Земельного кодексу України (в редакції до 01 січня 2013 року) передбачено, що районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності (крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті) у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

а) сільськогосподарського використання;

б) ведення водного господарства;

в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини шостої цієї статті.

Частинами 3, 4 статті 122 Земельного кодексу України (в редакції від 01 січня 2013 року) передбачено, що районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

а) ведення водного господарства;

б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті;

в) індивідуального дачного будівництва.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств, особливості надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства врегульовано Законом України „Про фермерське господарство".

Згідно з ч. 1 ст. 7 цього Закону для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, у заяві зазначається кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність. Ця умова повинна бути виконана, навіть якщо членом фермерського господарства є одна особа.

Тому суд апеляційної інстанції дійшов вірних висновків, що позивачем не виконано вказаної вимоги Закону, а тому відповідач правомірно вказав цю підставу для відмови серед інших.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики.

Враховуючи відсутність затвердженого переліку документів про досвід роботи в сільському господарстві, наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі, з поміж інших вимог Закону, є достатньою підставою для отримання земельної ділянки в оренду.

Разом з тим, як встановлено судами, докази про здобуту освіту в аграрному навчальному закладі позивач відсутні.

Судом апеляційної інстанції вірно вказано, що наявність довідки сільської ради про досвід роботи позивача в особистому селянському господарстві та наявність у нього сільськогосподарської техніки не може підтверджувати досвід роботи позивача в сільському господарстві без закріплення про цей документ в нормативному акті.

Щодо вимоги відповідача долучити до клопотання юридичні документи на підтвердження дотримання вимог п. „г" ст. 28 Закону України „Про землеустрій", відповідно до якого максимальний строк складання документації із землеустрою не повинен перевищувати шести місяців з моменту укладення договору колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 2-4 ст. 28 Закону України „Про землеустрій" розробники документації із землеустрою зобов'язані:

а) дотримуватися законодавства України, що регулює земельні відносини, а також державних стандартів, норм і правил при здійсненні землеустрою;

б) інформувати зацікавлених осіб про здійснення землеустрою;

в) виконувати всі умови договору;

г) виконувати роботи із складання документації із землеустрою у строк, передбачений договором. Максимальний строк складання документації із землеустрою не повинен перевищувати шести місяців з моменту укладення договору.

Розробники документації із землеустрою несуть відповідно до закону відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених цією документацією.

У разі невиконання або неналежного виконання умов договору при здійсненні землеустрою, розробники документації із землеустрою несуть відповідальність, передбачену договором і законом.

За характером цих норм вони спрямовані на дотримання законодавства розробниками документації із землеустрою та не стосуються замовників, зокрема в частині відповідальності за порушення відповідних обов'язків.

Крім того, як встановлено судами, у поданому на затвердження проекті землеустрою міститься акт приймання-передачі робіт в якому зазначено, що здача проекту землеустрою відбулася у грудні 2012 року, згідно з договором № 249 від 20 вересня 2012 року і вказує на дотримання розробником проекту землеустрою 6-місячного строку.

Більш того, судом апеляційної інстанції вірно вказано, що обов'язковість надання зазначених документів до клопотання про затвердження проекту землеустрою не передбачено жодним нормативно-правовим актом.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про необґрунтованість такої підстави для відмови у затвердженні проекту землеустрою як відсутність документів на підтвердження дотримання вимог п. „г" ст. 28 Закону України „Про землеустрій".

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції винесене законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: