Справа № 802/1268/15-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 жовтня 2015 р. Справа № 802/1268/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

головуючого: Дончика Віталія Володимировича,

суддів: Бошкової Юлії Миколаївни,

Воробйової Інни Анатоліївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Медвідь Ірини Олегівни,

представника позивача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України у Літинському районі Вінницької області про визнання незаконним наказу в частині формулювання підстав звільнення

в с т а н о в и в :

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України у Літинському районі Вінницької області про визнання незаконним наказу в частині формулювання підстав звільнення.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що займала посаду начальника управління Державної казначейської служби України у Літинському районі Вінницької області. 20.03.2015 року, за погодженням із начальником Головного управління ДКС у Вінницькій області, подала заяву про звільнення із займаної посади за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України. Однак наказом відповідача №378-о від 17.04.2015 року її було звільнено на підставі п. 7-2 ст.36 КЗпП України у зв'язку з виявленням застосування до неї заборони, визначеної пунктом 1 частини 4 статті 3 Закону України «Про очищення влади». Позивач вважає даний наказ незаконним в частині формулювання підстав звільнення, у зв'язку з чим звернулася до суду за захистом своїх порушених прав з даним адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної казначейської служби України № 378-0 від 17.04.2015р. в частині формулювання причини звільнення;

- вважати її звільненою з посади начальника управління Державної казначейської служби України у Літинському районі Вінницької області на підставі ст. 38 КЗпП;

- зобов'язати управління Державної казначейської служби України у Літинському районі Вінницької області внести зміни до записів її трудової книжки, зазначивши у ній про недійсність запису № 36 від 17.04.2015р. та зазначити нове формулювання причини звільнення - статтю 38 КЗпП.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала. Просила суд задовольнити адміністративний позов з підстав, викладених в позовній заяві.

Державна казначейська служба України явку представника в судове засідання не забезпечила, пояснень на позовну заяву не надала. Причини неявки представника в судове засідання не відомі, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчить складена секретарем судового засідання довідка про направлення судової повістки в матеріалах справи (а.с. 155).

Представник відповідача 2 у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву від 20.10.2015 року №01-15/687 у якій просив судове засідання провести без участі представника.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

20.03.2015 року ОСОБА_3 подала заяву про звільнення з 31 березня 2015 року із займаної посади за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію. Заява погоджена начальником Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області (а.с. 106).

20.03.2015 року листом №03-08/73-1813 Головне управління ДКС України у Вінницькій області, відповідно до вимог пункту 10 Типового положення про територіальні органи міністерства та іншого центрального органу виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.11 №563, пункту 10 Положення про Головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.10.11 №1280, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.10.11 за №1236/19074 та пункту 9 Положення про Управління Державної казначейської служби України у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського значення, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.10.11 №1280, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.10.11 за № 1236/19075 звернулося до Літинської районної державної адміністрації Вінницької області про погодження звільнення за власним бажанням, в зв'язку з виходом на пенсію начальника управління Державної казначейської служби України у Літинському районі Вінницької області ОСОБА_3 (а.с. 103).

23.03.2015 року листом № 01-36-512 Літинська районна державна адміністрація погодила звільнення ОСОБА_3 з посади начальника управління ДКС України у Літинському районі Вінницької області за власним бажанням, в зв'язку з виходом на пенсію (а.с. 104).

Крім того, 20.03.2015 року листом № 03-10/74-1819 Головне управління ДКС України у Вінницькій області звернулось до Державної казначейської служби України із поданням на звільнення з 31 березня 2015 року ОСОБА_3, начальника Управління ДКС України у Літинському районі Вінницької області із займаної посади за власним бажанням в зв'язку з виходом на пенсію відповідно до ст. 38 КЗпП України (а.с. 105).

24.03.2015 року Державна казначейська служба України, відповідно до вимог Закону України від 17 березня 2011 року №3166-VІ "Про центральні органи виконавчої влади", постанови Кабінету Міністрів України від 25 січня 2012 року № 45 "Про затвердження Порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади", листом №4-05/12-5463 звернулась до Міністра фінансів України за погодженням кандидатури ОСОБА_3, для звільнення з посади начальника Управління Державної казначейської служби України у Літинському районі Вінницької області за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію згідно зі статтею 38 КЗпП України.

30.03.2015 року Державна казначейська служба України листом №405/187-5859 звернулась до Міністра фінансів України щодо звільнена ОСОБА_3 з посади начальника Управління Державної казначейської служби України у Літинському районі Вінницької області у зв'язку із виявленням застосування до неї заборони, визначеної пунктом 1 частини 4 статті 3 Закону України "Про очищення влади", відповідно до пункту 72 статті 36 Кодексу законів про працю України. Водночас, просили залишити без розгляду лист Казначейства України від 24 березня 2015 року № 4-05/12-5463 щодо погодження звільнення ОСОБА_3 з посади начальника Управління Державної казначейської служби України у Літинському районі Вінницької області за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію згідно зі статтею 38 Кодексу законів про працю України (а.с. 132).

17.04.2015 року Наказом Державної казначейської служби України №378-0 звільнено ОСОБА_3 з посади начальника Управління ДКС України у Літинському районі Вінницької області у зв'язку із виявленням застосування до неї заборони, визначеної пунктом 1 частини 4 статті 3 Закону України «Про очищення влади» відповідно до пункту 72 статті 36 КЗпП України.

22.04.2015 року наказом Управління ДКС України у Літинському районі Вінницької області № 6-0, відповідно до наказу Державної казначейської служби України від 17.04.2015 року №378-о, ОСОБА_3 звільнено з посади начальника Управління ДКС України у Літинському районі Вінницької області 22.04.2015 року (а.с. 108).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні визначаються нормами Закону України «Про очищення влади».

Згідно частини 1 статті 1 Закону України «Про очищення влади», очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону, передбачено ч. 3 ст. 1 вказаного Закону.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 3 Закону України «Про очищення влади», заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які були обрані і працювали на керівних посадах Комуністичної партії Радянського Союзу, Комуністичної партії України, Комуністичної партії іншої союзної республіки колишнього СРСР починаючи з посади секретаря районного комітету і вище.

Судом встановлено, що згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_3, 18.11.1989 року вона була обрана секретарем райкому Комуністичної партії України, у зв'язку з чим на неї поширюється заборона передбачена ч. 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади», як до особи, яка була обрана та працювала на керівних посадах Комуністичної партії України, починаючи з посади секретаря районного комітету і вище.

У зв'язку з прийняттям Закону України «Про очищення влади» наказом Державної казначейської служби України № 49 від 23.02.2015 року було розпочато перевірку достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади» в апараті та територіальних органах Державної казначейської служби України. Перевірці підлягали, серед інших, начальники управлінь (відділень) Казначейства України у районах з 02 березня по 29 травня 2015 року.

Наказом Державної казначейської служби України від 05.03.2015 року №55 про проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади" в апараті та територіальних органах ДКС України скасовано наказ про початок проведення перевірки з 02 березня 2015 року, а перевірка призначена з 16 березня 2015 року.

Механізм проведення перевірки достовірності відомостей, що подаються посадовими і службовими особами органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також особами, які претендують на зайняття відповідних посад, щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», визначається Порядком проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України Про очищення влади», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року №563 (далі - Порядок).

Пунктом 4 Порядку встановлено, що організація проведення перевірки покладається на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої проводиться перевірка (далі - керівник органу).

Згідно підпунктів 1, 2 пункту 8 Порядку, особа, яка підлягає перевірці, зобов'язана у десятиденний строк з дня початку проведення перевірки в органі подати до відповідального структурного підрозділу у разі незастосування заборон, передбачених частиною третьою або четвертою статті 1 Закону власноручно написану заяву про проведення перевірки, передбаченої Законом, про те, що до неї не застосовуються заборони, передбачені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, про згоду на проходження перевірки та оприлюднення відомостей щодо неї за формою згідно з додатком 1; у разі застосування заборон, передбачених частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, - власноручно написану заяву про те, що до такої особи застосовується заборона, передбачена частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, та про згоду на оприлюднення відомостей щодо неї за формою згідно з додатком 2.

Таким чином, ОСОБА_3 з 16 березня 2015 року по 26 березня 2015 року мала подати власноручно написану заяву про проведення перевірки, про те, що до неї не застосовуються заборони, або про те, що до неї застосовується заборона.

Натомість, як було встановлено судом, в межах встановленого десятиденного строку, позивач 20.03.2015 року, скориставшись правом наданим КЗпП України, подала заяву про звільнення із займаної посади за власним бажанням.

ОСОБА_3 повідомила суд, що жодної заяви щодо перевірки не подавала.

Згідно пункту 10 Порядку, повідомлення особою, яка підлягає перевірці, в заяві про те, що до неї застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, або неподання нею заяви у строк, зазначений у пункті 8 цього Порядку, є підставою для звільнення особи з посади, що вона обіймає, не пізніш як на третій день після подання такої заяви або закінчення строку подання заяви та застосування до неї заборони, передбаченої відповідно частиною третьою або четвертою статті 1 Закону.

З огляду на викладені норми законодавства, які стосуються проведення очищення влади, граничний строк звільнення ОСОБА_3 в порядку проведення люстрації, з урахуванням неподання нею заяви щодо перевірки, є 29 березня 2015 року.

Судом встановлено, що 20.03.2015 року ОСОБА_3 подала заяву про звільнення 31 березня 2015 року із займаної посади за власним бажання у зв'язку із виходом на пенсію, за погодженням з начальником Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області.

Наказом Державної казначейської служби України від 21.11.2011 року № 109, затверджено Положення про управління Державної казначейської служби України у Літинському районі, згідно пункту 9 якого, управління Казначейства очолює начальник, який призначається на посаду за пропозиціями, внесеними начальником Головного управління Казначейства, Головою Державної казначейської служби України за погодженням з Міністром та головою місцевої державної адміністрації, та звільняється з посади за погодженням з Міністром Головою Державної казначейської служби України за пропозиціями, внесеними начальником Головного управління Казначейства.

Суд зазначає, що заява ОСОБА_3 про звільнення за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, у встановленому порядку погоджена органами, до повноважень яких належить таке погодження, а саме: Головним управлінням Державної казначейської служби України у Вінницькій області та Літинською районною державною адміністрацією Вінницької області.

У ході судового розгляду встановлено, що 24.03.2015 року Державна казначейська служба України звернулась до Міністра фінансів України за погодженням кандидатури ОСОБА_3, для звільнення за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію згідно зі статтею 38 КЗпП України, а 30.03.2015 року щодо звільнення позивачки у зв'язку із виявленням застосування до неї заборони, визначеної пунктом 1 частини 4 статті З Закону України "Про очищення влади", відповідно до пункту 72 статті 36 КЗпП. Водночас, просили залишити без розгляду лист Казначейства України від 24.03.2015 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення по заяві ОСОБА_3 про звільнення за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію не прийнято, у зв'язку із відкликанням погодження Державною казначейською службою України.

Згідно статті 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є:

1) угода сторін;

2) закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення;

3) призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу;

4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45);

5) переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду;

6) відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці;

7) набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи;

7.1) укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України "Про запобігання корупції", встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення;

7.2) з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади";

8) підстави, передбачені контрактом.

Суд зазначає, що жодна норма законодавства України, не встановлює пріоритет застосування підстави звільнення, передбаченої Законом України "Про очищення влади", над іншими підставами, в даному випадку - розірвання трудового договору з ініціативи працівника (за власним бажанням). Так, ОСОБА_3 заява про звільнення за власним бажанням подана під час проведення перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади", до її завершення.

Пунктом 49-2 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади", в редакції чинній на момент прийняття наказу про звільнення ОСОБА_3, встановлено, що у разі звільнення особи (крім переведення) або її смерті перевірка припиняється, керівник органу, в якому проводиться перевірка, надсилає не пізніш як на третій день з дня звільнення особи або отримання документа про її смерть до органів перевірки повідомлення про припинення перевірки за формою згідно з додатком 7. Тобто, даною нормою передбачено можливість звільнення особи за іншими підставами, що у свою чергу є умовою припинення проведення перевірки стосовно цієї особи.

Норми Закону України «Про очищення влади» не обмежують осіб, які підпадають під дію даного Закону, у праві на звільнення за власним бажанням, керуючись положеннями КЗпП України.

Згідно статті 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що наказ Державної казначейської служби України від 17.04.2015 року №378-о про звільнення ОСОБА_3 з посади начальника Управління ДКС України у Літинському районі Вінницької області 22.04.2015 року у зв'язку із виявленням застосування до неї заборони, визначеної пунктом 1 частини 4 статті 3 Закону України «Про очищення влади», виданий без вирішення заяви позивачки від 20.03.2015 року про звільнення за власним бажанням, з наданням, не передбаченого законодавством України, пріоритету застосування підстави звільнення передбаченої Законом України "Про очищення влади".

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши надані сторонами докази та матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що застосування підстави звільнення ОСОБА_3, передбаченої Законом України "Про очищення влади" є безпідставним, з огляду на що позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказу Державної казначейської служби України №378-0 від 17.04.2015р. в частині формулювання причини звільнення є аргументованою та підлягає задоволенню.

Згідно статті 235 КЗпП України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Проте, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 щодо зміни підстави її звільнення згідно ст. 38 КЗпП України, з огляду на те, що Положенням про управління Державної казначейської служби України у Літинському районі, затвердженим наказом Державної казначейської служби України від 21.11.2011 року № 109, встановлений порядок звільнення з посади начальника Казначейства, а саме - за погодженням з Міністром, Головою Державної казначейської служби України за пропозиціями, внесеними начальником Головного управління Казначейства.

Встановлені судом обставини, не дають підстав стверджувати, що погодження звільнення ОСОБА_3 з Міністром фінансів України в даному випадку мало місце, з огляду на що позовна вимога про зміну підстав звільнення задоволенню не підлягає, а відповідно і вимога про зобов'язання Державної казначейської служби України у Літинському районі Вінницької області внести зміни до записів у трудову книжку позивачки про зміну причини звільнення також не підлягає задоволенню.

Колегія суддів, вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

На підставі вищевикладеного, суд вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог.

Судом встановлено необґрунтоване застосування підстави звільнення ОСОБА_3, передбаченої Законом України "Про очищення влади", та задоволено позовну вимогу про визнання протиправним та скасування наказу Державної казначейської служби України №378-0 від 17.04.2015р. в частині формулювання причини звільнення ОСОБА_3

Однак, з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

На підставі викладеного, враховуючи подальше небажання позивача продовжувати роботу в органах Державної казначейської служби України та намір звільнитися, а також неможливість судом своїм рішенням підміняти орган на який законодавством України покладено обов'язок погодження звільнення ОСОБА_3, суд вирішив зобов'язати Державну казначейську службу України розглянути заяву позивачки від 20 березня 2015 року про звільнення за власним бажанням в зв'язку із виходом на пенсію, за наслідком чого прийняти рішення, яким вказати причину звільнення ОСОБА_3 в наказі Державної казначейської служби України №378-о від 17.04.2015 року.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Керуючись статтями 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної казначейської служби України №378-о від 17.04.2015 року в частині формулювання причини звільнення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вийти за межі позовних вимог.

Зобов'язати Державну казначейську службу України розглянути заяву ОСОБА_3 від 20 березня 2015 року про звільнення за власним бажанням в зв'язку із виходом на пенсію, за наслідком чого прийняти рішення, яким вказати причину звільнення ОСОБА_3 в наказі Державної казначейської служби України №378-о від 17.04.2015 року.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий: Дончик Віталій Володимирович

Судді: Бошкова Юлія Миколаївна

Воробйова Інна Анатоліївна