Справа № 2А/1711/2159/11
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2012-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________

Головуючий у 1-й інстанції: Малков В.В.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

іменем України

"17" квітня 2012 р. Справа № 2А/1711/2159/11

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Євпак В.В.

ОСОБА_2,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційні скарги ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області та ОСОБА_4 на постанову Кузнецовського міського суду Рівненської області від "02" вересня 2011 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 02 вересня 2011 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 02 вересня 2011 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_4 коштів, передбачених ст. ст. 39 ч.2, 50 ч.1, 56 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобовязано ОСОБА_3 Пенсійного фонду в м.Кузнецовську Рівненської області провести перерахунок та виплатити ОСОБА_4 доплату до пенсії у відповідності до ч.2 ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" - у розмірі однієї мінімальної заробітної плати щомісяця, за період з 09.02.2011 року по 22.07.2011 року, з врахуванням раніше отриманих коштів.

Зобовязано управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_4 додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоровю, передбачену ч.1 ст. 50 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі, що становить 75% мінімальної пенсії за віком, визначеної за ст.28 Закону України Про загальнообовязкове пенсійне страхування, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком з урахуванням фактично виплачених коштів, за період з 09.02.2011 року по 22.07.2011 року та нарахувати і виплачувати ОСОБА_4 збільшення пенсії на 1% заробітку за кожен рік роботи понад 15 років наявного стажу, але не менше 75% заробітку позивача, з якого обчислювалася пенсія, починаючи з 09.02.2011 року та з урахуванням отриманого позивачем збільшення пенсії з 09.02.2011 року до 12.08.2011 року.

У задоволенні решти позовних вимог ( за ст.54 Закону) - відмовлено.

В апеляційних скаргах управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області та представник позивача просять постанову суду скасувати. УПФ зазначає, що фінансування витрат, повязаних з реалізацією Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи здійснюється за рахунок Державного бюджету, а кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Також, апелянт зазначає, що суд помилково застосував до спірних правовідносин Закон України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, не звернув уваги на те, які види пенсійних виплат та соціальних послуг здійснюються за рахунок Пенсійного фонду відповідно до вказаного Закону, а також на те, що кошти виплачуються позивачу на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2002 року. Представник позивача просить скасувати постанову в частині відмови позивачу в задоволенні його вимог посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши справу та перевіривши законність і обгрунтованість постанови суду першої інстанції в межах, передбачених ст. 195 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 49 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Як встановлено судом першої інстанцій позивач є інвалідом 2 групи і віднесена до 1 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, одержує пенсію за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", а не на підставі статті 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, також одержує додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю на підставі статті 50 цього ж Закону.

Згідно зі статтею 50 цього Закону інвалідам 2-ї групи віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком. Виплата додаткової пенсії відповідно до статті 53 зазначеного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Окрім того, позивач відповідно до ст. 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи має право на отримання доплати до пенсії у звязку з проживанням у зоні посиленого радіоекологічного контролю у розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Розрахунок допомоги до пенсії проведено на підставі постанови Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року.

У відповідності до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру виплат застосуванню підлягає саме ст.ст. 39,50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не відповідні постанови, які регулюють зазначені виплати, та істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Доводи апелянта щодо правомірності дій у звязку з відсутністю джерел фінансування на вказані виплати та необхідність їх встановлення бюджетним законодавством, є безпідставними, оскільки реалізація встановленого законом права не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання відповідача на відсутність у державному бюджеті коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

При цьому, вихідним критерієм обрахунку державної та додаткової пенсій є мінімальна пенсія за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком згідно зі статтею 28 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами при вирішенні цього спору, колегія суддів приходить висновку, що при розрахунку додаткової пенсії, передбаченої статтею 50 зазначеного Закону, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Положення частини 3 статті 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною 1 цієї статті, мінімального розміру пенсії за віком, а тому доводи апеляційної скарги з приводу помилкового застосування норм вказаного закону до спірних правовідносин, є безпідставними.

Що стосується вимог позивачки щодо проведення перерахунку і виплати коштів, передбачених ст. 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що позивачці ОСОБА_4 призначена та виплачується пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", що підтверджується матеріалами справи (а.с. 11-15).

Перехід позивачки на інший вид пенсії та призначення пенсії за ст. 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_4 щодо проведення перерахунку та виплати основної пенсії, передбаченої ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", судом першої інстанції правомірно відмовлено.

Проте, суд першої інстанції допустився помилки, вирішуючи спір в іншій частині. Зокрема, суд застосував до спірних правовідносин положення ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов'язав управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовську Рівненської області нараховувати та виплачувати ОСОБА_4 збільшення пенсії у розмірі один процент заробітку за кожний рік роботи понад 15 років наявного стажу. При цьому, суд не звернув уваги на те, що позивач отримує пенсію за віком згідно Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" тому перерахунок пенсії за ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" позивачу не може бути проведений.

З огляду на вищенаведене постанову суду першої інстанції в цій частині слід скасувати та прийняти в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні позову.

В іншій частині, доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування постанови відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області задовольнити частково.

Постанову Кузнецовського міського суду Рівненської області від 02 вересня 2011 року в частині зобовязання управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області нарахувати і виплачувати ОСОБА_4 збільшення пенсії на 1% заробітку за кожен рік роботи понад 15 років наявного стажу, але не менше 75% заробітку позивача, з якого обчислювалася пенсія, починаючи з 09.02.2011 року та з урахуванням отриманого позивачем збільшення пенсії з 09.02.2011 року до 12.08.2011 року - скасувати, та прийняти в цій частинінову постанову про відмову в задоволенні позову.

Врешті постанову залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: ОСОБА_5 ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу Матвійчук Софія Юхимівна м-н Перемоги 50, корпус А, кв.35,м. Кузнецовськ,Рівненська область,34400

3- відповідачу ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області м-н Вараш, 25,м. Кузнецовськ,Рівненська область,34400