Справа № 0870/2930/12
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2015-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року 13:20Справа № 0870/2930/12 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Одинця Є.І. та представників

позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Запорізької філії

до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування постанов

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулось Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Запорізької філії (далі позивач) до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати постанови про накладення штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності від 15.03.2012 № 25 та від 15.03.2012 №26 (з урахуванням процесуальної заміни відповідача, здійснену протокольною ухвалою суду від 24.06.2015 та уточнених позовних вимог від 01.07.2015).

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що відповідачем безпідставно були нараховані штрафи за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію та невиконання припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, оскільки в діях позивача відсутній складу правопорушень. Позивач зазначає, що приміщення універсального пункту обслуговування споживачів за адресою: м. Запоріжжя, пр-т Леніна, 133 не є об'єктом будівництва та архітектури у розумінні ст. 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та ст. 1 Закону України «Про архітектурну діяльність», а проведення робіт з перепланування не потребує отримання дозволу на виконання будівельних робіт і як наслідок, не потребує прийняття в експлуатацію як закінченого обєкту будівництва, що свідчить про відсутність правопорушень, передбачених Законом України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності». Таким чином, у відповідача відсутні були правові підстави для винесення оскарженої постанови від 15.03.2012 № 26, якою застосовані штрафні санкції.

Виконані позивачем роботи, відповідно до переліку, передбаченого робочим проектом «Універсальний пункт обслуговування споживачів за адресою: пр. Леніна, 133 в м.Запоріжжя взагалі не передбачали виконання робіт, повязаних з втручанням в конструктивну схему будівлі, в якій розташоване приміщення позивача, зміну геометричних розмірів будівлі та основних техніко-економічних показників або функціонального призначення цього приміщення, що також, на думку позивача підтверджується долученим до матеріалів справи висновком спеціалістів в сфері архітектури та містобудування членами консультативно-дорадчої ради з питань будівництва в Запорізькій області при Обласній державній адміністрації в Запорізькій області, затверджений протоколом засідання від 01.02.2013 №1/13.

Окрім відсутності складу правопорушення позивач посилається на незаконність оскаржуваних постанов від 15.03.2012 № 25 та № 26, оскільки в них не зазначена конкретна правова підстава, у звязку з якою до позивача застосовано відповідальність за порушення у сфері містобудівної.

В судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені вимоги в повному обсязі.

Відповідач надав до суду письмові заперечення, вважає свої рішення законними та просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що приміщення, розташоване за адресою: пр. Леніна, 133 в м. Запоріжжі є невід'ємною частиною адміністративної будівлі, яка є об'єктом будівництва, та також вважається об'єктом будівництва і роботи, проведені в цьому приміщенні є роботами з реконструкції, а отже відносяться до будівельних робіт. Крім того позивач сам звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на виконання будівельних робіт та подання декларації про готовність об'єкта до експлуатації із зазначенням в останній категорії складності та коду об'єкта.

Стосовно застосування розміру штрафу при винесені постанови від 15.03.2012 № 26 представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що при наявності проектної документації на об'єкт будівництва відповідач не має повноважень самостійно визначити категорію складності об'єкта будівництва. Тому для розрахунку штрафу відповідач використовує категорію складності зазначену в проектній документації позивачем.

Розмір штрафу відповідачем був застосовний не в розмірі встановленому на момент вчинення порушення 15.12.2011, а у розмірі визначеного Законом України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» в зміненій редакції від 19.01.2012 на момент винесення постанови 15.03.2012, оскільки перехідні положення цього закону не регулюють відповідне питання.

В судовому засіданні представник відповідача заперечила проти заявлених вимог в повному обсязі. З підстав викладених в письмових запереченнях просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 15 травня 2014 року задоволено клопотання Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Запорізької філії та призначено проведення судової будівельно-технічної експертизи по справі №0870/2930/12.

Висновки експертизи взято судом до уваги при розгляді справи по суті.

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 01 липня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

15.12.2011 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області проведено планову перевірку додержання субєктами архітектурної діяльності вимог містобудівного законодавства, будівельних норм, державних стандартів, норм і правил, проектних рішень при будівництві обєкта: «Реконструкція нежитлового приміщення під універсальний пункт обслуговування споживачів по пр. Леніна, 133 у м. Запоріжжі», за наслідками якої складено ОСОБА_1 планової перевірки (далі ОСОБА_1 перевірки).

Актом перевірки встановлено, що, серед іншого, в порушення ст. 39 Закону України про регулювання містобудівної діяльності» обєкт експлуатується без прийняття в експлуатацію.

За наслідками перевірки 15 грудня 2011 року першим заступником начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області позивачу видано припис №53, яким запропоновано експлуатацію пункту обслуговування споживачів по пр. Леніна, 133 у м. Запоріжжі припинити негайно, про виконання п. 1 припису письмово повідомити інспекцію в термін до 22.12.2011.

23 грудня 2011 року відповідачем проведено перевірку виконання припису №53 від 15 грудня 2011 року, за наслідками якої складено акт перевірки та встановлено, що припис Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області не виконано, експлуатацію пункту обслуговування споживачів по пр. Леніна, 133 у м. Запоріжжі не припинено.

01 березня 2012 року відповідачем повторно здійснено перевірку виконання припису №53 від 15 грудня 2011 року, за результатами якої складено акт перевірки та встановлено, що припис Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області не виконано, експлуатацію пункту обслуговування споживачів по пр. Леніна, 133 у м. Запоріжжі не припинено, обєкт в експлуатацію не прийнято.

01 березня 2012 року т. в. о. начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області позивачу видано припис №14, яким запропоновано експлуатацію пункту обслуговування споживачів по пр. Леніна, 133 у м. Запоріжжі припинити негайно, про виконання п. 1 припису письмово повідомити інспекцію в термін до 07.03.2012.

15 березня 2012 року відповідачем, на підставі акту перевірки від 15.12.2011, припису від 15.12.2011 №53, акту перевірки виконання припису від 01.03.2012, припису від 01.03.2012 №14, встановлено, що позивачем не виконано припис інспекції від 15.12.2011 №53, експлуатацію універсального пункту обслуговування споживачів по пр. Леніна, 133 у м. Запоріжжі не припинено, чим порушено п. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та винесено постанову №25 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, якою визнано позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2, п. 6 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у сумі 10 730,00 грн.

Також 15 березня 2012 року відповідачем, на підставі акту перевірки від 15.12.2011, припису від 15.12.2011 №53, припису від 01.03.2012 №14, встановлено, що позивачем універсальний пункт обслуговування споживачів по пр. Леніна, 133 у м. Запоріжжі експлуатується без прийняття в експлуатацію, чим порушено п. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та винесено постанову №26 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, якою позивача визнано винним у чиненні правопорушення, передбаченого п.6. ч. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у сумі 96 570,00 грн.

Не погодившись з постановами від 15.03.2012 № 25 та №26 про накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

У постанові №25 від 15.03.2012, як на підставу для застосування відповідальності, йде посилання на ч. 2 п. 6 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», тобто не зазначено на положення якої статті закону посилається відповідач. З системного аналізу документів, на підставі яких винесено постанову, а також положень Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» судом встановлено, що ймовірно йдеться про застосування п.1 ч. 6 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності».

Згідно з п.1 ч. 6 ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» суб'єкти містобудування несуть відповідальність у вигляді штрафу за такі правопорушення: невиконання приписів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, щодо: усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил - у розмірі десяти мінімальних заробітних плат.

При винесенні постанови №26 від 15.03.2012 відповідач також посилається на п. 6 ч. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності». Однак з системного аналізу документів, на підставі яких винесено постанову, а також положень Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», на думку суду, мова йде про застосування відповідачем п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності».

Відповідно до п.6 ч. 2 ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» експлуатація або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи акті готовності об'єкта до експлуатації:

об'єктів I категорії складності - у розмірі вісімнадцяти мінімальних заробітних плат;

об'єктів II категорії складності - у розмірі сорока п'яти мінімальних заробітних плат;

об'єктів III категорії складності - у розмірі дев'яноста мінімальних заробітних плат;

об'єктів IV категорії складності - у розмірі трьохсот сімдесяти мінімальних заробітних плат;

об'єктів V категорії складності - у розмірі дев'ятисот мінімальних заробітних плат;

Отже, виходячи з розміру суми штрафу позивача визнано винним в експлуатації або використанні обєкту будівництва ІІІ категорії складності, не прийнятого в експлуатацію.

Згідно п. 3 Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1995 №244 (далі Порядок №244), штрафи накладаються на юридичних осіб за порушення у сфері містобудівної діяльності.

Пунктом восьмим Порядку №244 передбачено, що при відсутності події і складу правопорушення провадження у справі про правопорушення у сфері містобудівної діяльності не може бути розпочате, а розпочате провадження підлягає закриттю.

Отже, правильне визначення того, чи відносяться проведені позивачем роботи до тих, які потребують отримання дозволу відповідача на початок робіт і введення в експлуатую шляхом подання відповідної декларації чи ні, мають ключове значення для вирішення спору.

Об'єктами будівництва згідно ст. 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси лінійні об'єкти інженерно-транспортної інфраструктури. Згідно із ст. 1 Закону України «Про архітектурну діяльність» об'єктом архітектури є будинки і споруди житлово-цивільного, комунального, промислового та іншого призначення, їх комплекси, об'єкти благоустрою, садово-паркової та ландшафтної архітектури, монументального і монументально-декоративного мистецтва, території (частини територій) адміністративно-територіальних одиниць і населених пунктів.

Згідно із державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.00р. №507, споруди - це будівельні системи, пов'язані із землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт. Будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несучо-огороджувальних конструкцій), які утворюють наземні та підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів.

Отже, в якості об'єктів будівництва або архітектури законодавець визначив виключно будинки, споруди будь-якого призначення, об'єкти благоустрою та лінійні об'єкти, які, як правило, пов'язані с землею та є окремими об'єктами цивільно-правових відносин. Таким чином, приміщення позивача неможливо класифікувати як об'єкт будівництва або архітектури, оскільки матеріали справи спростовують його належність до однієї із вищезазначених категорій.

З метою отримання висновків які потребують спеціальних знань за клопотанням позивача судом було призначена будівельно-технічну експертиза по справі, на вирішення якої були поставлені наступні питання: до якого виду робіт (нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт, перепланування тощо) належать фактично виконані будівельні роботи на об'єкті?; чи відноситься приміщення Універсального пункту де проводились роботи до обєктів будівництва, які поділяються за складністю архітектурно-будівельного рішення?; Якщо так, то до якої категорії складності відноситься обєкт?.

Згідно письмового висновку експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 23.04.2015 № 2675-14 виконані будівельні роботи приміщення № 6 «Універсального пункту обслуговування споживачів» по пр. Леніна, 133 в м. Запоріжжя відповідають проектній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, відносяться до робіт з перепланування. Крім того, зазначене приміщення до категорії складності взагалі не підлягає визначенню.

Вказаний висновок експерта повністю узгоджується з дослідженим у судовому засіданні та долученого до матеріалів справи з вищенаведеним висновком спеціалістів, а саме членами консультативно-дорадчої ради з питань будівництва в Запорізькій області при Обласній державній адміністрації в Запорізькій області, затверджений протоколом засідання від 01.02.2013 року №1/13.

Викладене, на думку суду, свідчить про відсутність в діях позивача складу порушення передбаченого Законом України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» у вигляді експлуатації не введеного в експлуатацію обєкта будівництва, оскільки проведені позивачем роботи не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт і прийняття їх в експлуатацію як закінченого обєкту будівництва.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У своєму Рішенні від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за закріпленим у наведеній статті Конституції України принципом дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституційний принцип незворотності дії законів, які погіршують становище особи, дає суду підстави для висновку про неможливість застосування санкцій за дії (бездіяльність), в розмірі встановленому не на момент вчинення і виявлення порушення, а в збільшеному розмірі встановленому законом після його вчинення та виявлення відповідачем.

Так, відповідач застосував збільшений розмір штрафних санкцій в редакції Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» від 19.01.2012.

В той же час, відповідач виявив та зафіксував порушення у вигляді експлуатацію не введеного в експлуатацію обєкта будівництва позивачем 15.12.2011 та в цей же день надав припис про негайну заборону його експлуатації.

Отже дії відповідача по накладенню на позивача штрафу оформленого постановою від 15.03.2012 № 26 у розмірі передбаченого в редакції Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» від 19.01.2012 є протиправними, оскільки протирічять нормам Конституції України про незворотності дії законів у часі.

Суд приходить до висновку про необхідність скасування також і постанови відповідача від 15.03.2012 № 25 за невиконання припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності у розмірі 10 730, 00 грн. з огляду на наступне.

Згідно п. 9 ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п.п.10 п. 11 вищевказаного Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, посадові особи інспекцій державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право: забороняти за вмотивованим письмовим рішенням керівника інспекції чи його заступника експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію.

Заборону експлуатації відповідач в своєму приписі від 15.12.2011 мотивував необхідністю усунути порушення вимог у сфері містобудування.

Разом з тим, як встановлено судом, проведення робіт з перепланування не потребує отримання дозволу на виконання будівельних робіт та прийняття експлуатацію як закінченого обєкту будівництва.

Тому використання позивачем приміщення №6 «Універсального пункту обслуговування споживачів» по пр. Леніна, 133 в м. Запоріжжя не утворює складу правопорушення, передбаченого Законом України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» і не може бути підставою для накладення штрафу.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Відповідно до вимог зазначеної статті на користь позивача підлягає поверненню як сума сплаченого судового збору так і сума витрат повязаних з проведенням судової будівельно-технічної експертизи.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Запорізької філії задовольнити.

2.Визнати протиправними та скасувати постанови Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у запорізькій області про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 15 березня 2012 року №26 та від 15 березня 2012 року №25.

3. Повернути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Запорізької філії () судовий збір у розмірі 1105 (одна тисяча сто пять) гривень 19 копійок.

4. Повернути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Запорізької філії () витрати повязані з проведенням судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 7104 (сім тисяч сто чотири) гривні 00 копійок.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ю.П. Бойченко