Справа № 2а-4270/10/0770
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2015 року м. Київ К/9991/57827/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у Міжгірському районі Закарпатської області Державної податкової служби

на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.05.2011 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2012

у справі №105994/11/9104

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у Міжгірському районі Закарпатської області Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.05.2011, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2012, позов задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Міжгірському районі Закарпатської області №/0/4959/7-17/661 від 10.11.2010.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового рішення про відмову в позові повністю, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, безвідносно висновків судів попередніх інстанцій, виходячи з такого.

Відповідачем проведено документальну планову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за результатами якої складено акт №724/17-01/ від 29.10.2010.

За висновками акта перевірки у 2009 році позивач, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, отримала виручку в сумі 518528,31 грн., а тому з 01.01.2010 зобов'язана була перейти на загальну систему оподаткування. За період з 01.01.2010 по 30.09.2010 позивач отримала загальну суму валового доходу, який підлягає оподаткуванню податком на додану вартість, в розмірі 382900,97 грн., у т.ч. ПДВ в сумі 63816,83 грн., у зв?язку з чим податковий орган визначив податкове зобов'язання з ПДВ в сумі 63816,83 грн.

На підставі акта перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення №/0/4959/7-17/661 від 10.11.2010, яким визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 91930,30 грн., з яких 63816,83 грн. основного платежу та 28113,47 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач у 2009 та 2010 році перебувала на спрощеній системі оподаткування, була платником єдиного податку на підставі відповідного свідоцтва платника єдиного податку та здійснювала такий вид господарської діяльності: 70.20.0 - здавання в оренду власного нерухомого майна.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з доводами якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що податковий орган безпідставно включив до загального обсягу виручки за 2009 рік 11043,31 грн. - відшкодування вартості комунальних витрат; 12700,00 грн. помилково зарахованих 09.02.2009 та 19.02.2009 від ФОП ОСОБА_4, які були повернуті позивачем; 37875,00 грн. помилково зарахованих 02.12.2009 від ЗАТ «Український мобільний зв'язок» та повернутих відправнику 15.12.2009, а тому висновки відповідача про перевищення позивачем у 2009 році граничної суми виручки, встановленої встановленого п.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб?єктів малого підприємництва», що давало йому право перебувати на спрощеній системі оподаткування, не знайшли свого підтвердження.

Указом Президента України від 03.07.98 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (в редакції Указу Президента України від 28.06.1999 № 746/99, далі - Указ) запроваджено спрощену систему оподаткування, обліку та звітності для суб'єктів малого підприємництва, зокрема, для фізичних осіб, які займаються підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи. Умовами переходу та перебування на спрощеній системі для громадян - суб'єктів малого підприємництва є перебування з ними в трудових відносинах не більше 10 осіб, включаючи членів їх сімей, та обсяг виручки від реалізації продукції, товарів (робіт, послуг) за календарний рік не повинен перевищувати 500 тис. гривень.

Такі фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання Свідоцтва про сплату єдиного податку. Форма Свідоцтва та Порядок його видачі затверджено наказом ДПА України від 29.10.1999 № 599 (у редакції наказу ДПА України від 28.12.2001 № 521). Свідоцтво видається на зазначений в заяві термін, але в межах календарного року.

У разі порушення вимог, установлених статтею 1 Указу, такий підприємець, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу), повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності.

Доходи, отримані фізичними особами - підприємцями платниками єдиного податку з порушенням норм Указу Президента України від 3 липня 1998 року № 727 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», підлягають оподаткуванню у порядку, встановленому розділом IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», який, згідно із п. 22.10 ст. 22 «Прикінцеві положення» Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», застосовується з урахуванням положень пункту 9.12 статті 9 цього Закону.

Абзацом 1 статті 13 цього Декрету визначено, що згідно з цим розділом Декрету оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу (абзац 2 вказаної статті).

З огляду на те, що надходження та повернення грошових коштів в сумі 12700,00 грн. ФОП ОСОБА_4 та в сумі 37875,00 грн. ЗАТ «Український мобільний зв'язок» відбулося в одному звітному періоді, та такі дії документально підтверджені та не суперечать діючому законодавству, судова колегія погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність у відповідача правових підстав для включення їх до складу виручки позивачки.

Щодо 11043,31 грн., отриманих позивачем на відшкодування вартості комунальних витрат, то сума орендної плати, визначена договором оренди нежитлового приміщення, не включає в себе оплату комунальних послуг, сплачені орендарем кошти на відшкодування зазначених витрат, є коштами, отриманими позивачем в межах власної господарської діяльності, для забезпечення можливості використання нежитлового приміщення, що здається, а, отже, підлягали включенню до складу валового доходу (виручки) у відповідному звітному періоді.

Однак помилковість висновків судів попередніх інстанцій в цій частині не призвела до помилковості рішення в цілому, оскільки перевищення граничної суми виручки, встановленої встановленого п.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб?єктів малого підприємництва», що дає позивачу право перебувати на спрощеній системі оподаткування, не відбулася.

Крім того, відповідач, приймаючи оспорюване податкове повідомлення-рішення про визначення податкових зобов?язань з податку на додану вартість, помилково виходив з того, що позивачка з 01.01.2010 зобов?язана була перейти на загальну систему оподаткування та зареєструватись платником податку на додану вартість.

Поширення загальної системи оподаткування, зокрема, положень Закону України «Про податок на додану вартість», на платника можливе лише з моменту втрати визначеного статтею 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» статусу платника єдиного податку.

Після виникнення у платника єдиного податку обов'язку перейти на загальну систему оподаткування при вирішенні питання щодо виникнення у нього обов'язку зареєструватись платником податку на додану вартість та оподаткувати операції з поставки послуг (товарів) таким податком слід керуватися Законом України «Про податок на додану вартість» який визначає порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету.

Відповідно до п. 2.1 ст.2 цього Закону платником податку є будь-яка особа, яка, зокрема, підлягає обов'язковій реєстрації як платник цього податку.

Підстави, за якими особа підлягає реєстрації як платник податку, визначені у п. 2.3 ст.2 цього Закону.

Відповідно до вимог підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у том числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Відповідно до пп. «а» п. 9.6 ст.9 Закону України «Про податок на додану вартість» з урахуванням положень пункту 9.5 цієї статті заява про реєстрацію має бути подана (надіслана) податковому органу особами, що підлягають реєстрації згідно з підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не пізніше двадцятого календарного дня з моменту досягнення суми оподатковуваних операцій, визначеної зазначеним пунктом.

Системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку, що тільки у разі, коли з моменту перевищення граничного розміру виручки, визначеного ст. 1 Указу, особою, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, допущено перевищення загальної суми від здійснення операцій з поставки товарів (послуг) сукупно протягом останніх дванадцяти календарних місяців 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), у такої особи виникає обов'язок зареєструватися платником податку на додану вартість та сплатити такий податок, починаючи з періоду, в якому відбулось перевищення загальної суми (300000 гривень) від здійснення оподатковуваних операцій з поставки товарів (послуг), що відповідачем не враховано.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої та апеляційної інстанцій, з мотивів викладених в касаційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Міжгірському районі Закарпатської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.05.2011 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2012 - без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-2391 КАС України безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун