Справа № 804/13363/15
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2015-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

28 жовтня 2015 рокусправа № 804/13363/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Юхименка О.В. Кругового О.О.

за участю секретаря судового засідання: Лащенка Р.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 (довіреність від 03.07.2015)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2015 року у справі № 804/13363/15 за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Дніпропетровській області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

03 вересня 2015 року ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Дніпропетровській області (далі Відповідач), у якому просив поновити строк звернення до суду; визнати незаконним та зобовязати Відповідача скасувати наказ № 234-п від 15.04.2015 року; поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді головного економіста в Управлінні Національного банку України в Дніпропетровській області/Національному банку України за умови відсутності вакантних посад в Управлінні Національного банку України в Дніпропетровській області; стягнути з Управління Національного банку України в Дніпропетровській області заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 47 602,72 грн. (з послідуючим її коригуванням на дату винесення рішення суду) та моральну шкоду у розмірі 40 000 грн.(а.с.3-9)

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 було залишено без розгляду.

Рішення суду обґрунтовано тим, що Позивач пропустив місячний строк, встановлений приписами ч.3 ст. 99 КАС України, оскільки мав обєктивну можливість звернутися до суду в період між амбулаторним лікуванням . Крім того, саме по собі перебування на амбулаторному лікуванні не може бути вважатися непереборною обставиною, яка унеможливлює звернення до суду, тим більше, що Позивач віднайшов можливість і час ( червень 2015 року) звернутись до центру зайнятості та з 25.06.2015 року отримує допомогу по безробіттю, в той час, як позов до суду подано лише у вересні 2015 року (а.с.2)

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2015 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вказував на те, що саме його захворювання, а, отже, і лікування стало непереборною силою, яка унеможливила його звернення до суду, у звязку з чим вважає їх поважними причинами пропуску строку звернення до суду.. (а.с.55-59)

У судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити із підстав, у ній зазначених. При цьому підтвердив, що в червні 2015 року звернувся до центру зайнятості за отриманням допомоги, так як не мав коштів для існування, допомогу отримує по теперішній час, так як кожного місяця зявлявся до Центру та не був працевлаштований. До суду із заявою звернуся уже у вересні 2015 року, коли йому дозволив це зробити стан здоровя.

Представник відповідача - Управління Національного банку України в Дніпропетровській області, зазначив про необґрунтованість та безпідставність доводів апеляційної скарги та просив врахувати їх висновки, викладені у запереченнях, які наразі надає до суду.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Залишаючи адміністративний ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що Позивач пропустив місячний строк, встановлений приписами ч.3 ст. 99 КАС України, оскільки мав обєктивну можливість звернутися до суду в період між амбулаторним лікуванням. Крім того, саме по собі перебування на амбулаторному лікуванні не може бути вважатися непереборною обставиною, яка унеможливлює звернення до суду, тим більше, що Позивач віднайшов можливість і час ( червень 2015 року) звернутись до центру зайнятості та з 25.06.2015 року отримує допомогу по безробіттю, в той час, як позов до суду подано лише у вересні 2015 року

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції обґрунтованим вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до абз. 1 ч.2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Як на час подання цього позову, так і на момент прийняття судом оскаржуваної ухвали, відповідно до частини першої статті 99 КАС адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною третьою цієї статті визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як вбачається з адміністративного позову, позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються поновлення на роботі та нарахування і виплати йому заробітної плати за час вимушеного прогулу. (а.с.3-9)

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади відповідно до наказу Управління Національного банку України в Дніпропетровській області № 234-п від 15.04.2015 р. з 20 квітня 2015 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скороченням штату та чисельності працівників. (а.с.13)

З позовом до суду ОСОБА_1 звернуся 03 вересня 2015 року ( а.с.3)

При цьому, в обґрунтування наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду Позивач зазначив, що хворів та тривалий час находився на лікуванні з 16.03.2015р. по час звернення до суду з адміністративним позовом згідно лікувальних рекомендацій з виписки із медичної карти №2364 та виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ф.№027/0, а також зазначив, що дружині було зроблено операцію і з 09.07.2015р. по час звернення вона не ходила та потребувала постійного догляду згідно виписаного епікризу та лікарняного листа від 09.07.2015р.

Так, згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 31.08.2015р. ОСОБА_1 амбулаторно лікувався з 02.04. по 17.04.2015р., з 10.05. по 22.05.2015р., з 04.06. по 17.06.2015р. та з 08.07. по 22.07.2015р.

Згідно виписного епікризу виданого на імя ОСОБА_3, остання перебувала в клініці з 09.07.2015р. по 11.07.2015р., у звязку з чим видано лікарняний лист номер АГС 186297 з 09.07.2015р. по 12.07.2015р. Явка в поліклініку 13.07.2015р.

Дійсно, амбулаторне лікування, хоча і не повязане з поміщенням до лікарні на постійній основі, передбачає застосування до хворого комплексу заходів медичного характеру та дотримання пацієнтом відповідного режиму в домашніх умовах, що, зокрема, може виключати наявність у такої особи фізичної можливості на підготовку відповідного адміністративного позову чи пошуку юриста, який би надав відповідну правову допомогу.

Разом з тим, Позивач не перебував на лікуванні та фактично визнавався працездатною особою у квітні-травні 2015 року протягом 20 днів, у травні-червні 2015 року протягом 12 днів, у червні-липні 2015 року протягом 20 днів згідно наданої ним до суду виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого.

В той же час, жодних обґрунтувань того, що саме перешкоджало йому у вказані періоди між знаходженням на амбулаторному лікуванні звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, Позивач до не надав, навіть про це не зазначив.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 в повній мірі був обізнаний із можливістю використання саме судового способу захисту свого порушеного права, про що йому було повідомлено Державною інспекцією України з питань праці у відповідь на його звернення ще у березні 2015 року. (а.с.32)

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на той факт, що Позивач уже у червні 2015 року звернувся до центру зайнятості за отриманням допомоги по безробіттю та задля її подальшого отримання щомісячно відвідував Центр, що додатково свідчить про наявність у ОСОБА_1 у вказаний період фізичної можливості для здійснення відповідних звернень, у тому числі, і до суду, що ним, однак, своєчасно зроблено не було.

Відносно посилань заявника апеляційної скарги на перебування його дружини на лікарняному, що також унеможливлювало його звернення до суду, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_3 перебувала на лікарняному по 11.07.2015 р., у звязку з чим відсутні поважні причини для не звернення Позивача до суду із позовом у період з 12.07.2015 р. по 03.09.2015 р.

За таких обставин та у межах доводів апеляційної скарги підстави для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 199, ст. 200, 205,206 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2015 року у справі № 804/13363/15 залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст.. 212 КАС України.

Повний текст ухвали складено 28 жовтня 2015 року.

Головуючий: Л.М. Нагорна

Суддя: О.В. Юхименко

Суддя: О.О. Круговий