Справа № 13675/12/2070
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"22" жовтня 2015 р. № 13675/12/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Спірідонов М.О.

Суддів Панченко О.В., Самойлової В.В.

за участю секретаря судового засідання Сайко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Державної фіскальної служби України
про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії ,

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа за адміністративним позовом, ОСОБА_1, який звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, Державної податкової служби України, в якому, з урахуванням уточнених позовних, просить суд:

- визнати бездіяльність ДПС України щодо нездійснення дій по встановленню, нарахуванню та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.9 Закону України від 09.04.92 № 2262-ХП та п. 10 Постанови №393, по виплаті позивачу грошового забезпечення при остаточному розрахунку при звільненні, а саме: компенсації за невикористану відпустку за 2010 рік у кількості 20 діб та окладу за спеціальним званням кожного місяця з дня звільнення, відповідно до ст. 9-1 Закону України від 09.04.92 № 2262-ХП, по прийняттю рішення про призначення позивачу виплати грошової допомоги у разі установлення позивачу інвалідності, відповідно до вимог Постанови №70 та її виплати, по оформленню та направленню необхідних документів до Пенсійного фонду України у Харківській області для призначення позивачу пенсії по інвалідності, неправомірною;

- зобов'язати ДПС України видати наказ, яким встановити позивачу вислугу років для виплати грошової допомоги 17 років 00 місяців 02 дня та здійснити виплату грошової допомоги;

- зобов'язати ДПС України виплатити позивачу грошове забезпечення при остаточному розрахунку при звільненні зі служби, а саме: компенсацію за невикористану відпустку за 2010 рік у кількості 20 діб у розмірі 1926,0 грн. та розмір окладу за спеціальним званням кожного місяця з дня звільнення, відповідно до ст. 9-1 Закону України від 09.04.92 № 2262-ХП, що визначено наказом ДПС України "Про звільнення ОСОБА_1." від 21.05.12 №1100-о;

- зобов'язати ДПС України нарахувати та виплатити позивачу середній розмір грошового забезпечення за весь час затримки, належних до сплати сум при звільненні зі служби, по день фактичного розрахунку;

- зобов'язати ДПС України прийняти рішення про призначення позивачу виплати грошової допомоги у разі установлення позивачу 2 групи інвалідності, яка настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби в наслідок захворювання, що сталося у період проходження служби, - у 70 відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначено медико-соціальною експертною комісією довідкою серія ХАР - 05 №003392 від 11.07.12 та здійснити її виплату;

- зобов'язати ДПС України оформити та направити необхідні документи до Пенсійного фонду України у Харківській області для призначення позивачу пенсії по інвалідності;

- зобов'язати відповідача нарахувати індексацію належних сум до сплати при звільненні позивача зі служби та компенсацію втрати доходів, у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, та здійснити відповідні виплати на користь ОСОБА_1;

- зобов'язати відповідача нарахувати індекс інфляції за весь час прострочення сплати належних сум при звільненні позивача зі служби, а також три проценти річних від простроченої суми та здійснити відповідні виплати на користь ОСОБА_1;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1, суму моральної шкоди у розмірі 95000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що бездіяльність з боку ДПС України, яка виразилася в нездійсненні дій по встановленню, нарахуванню та виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 9 Закону України від 09.04.92 № 2262-Х11 та п. 10 Постанови №393, по проведенню остаточного розрахунку при звільненні, по прийняттю рішення про призначення працівнику податкової міліції виплати грошової допомоги у разі інвалідності та її виплати, відповідно до вимог Постанови №70, по оформленню та направленню необхідних документів до Пенсійного фонду України у Харківській області для призначення пенсії позивачу по інвалідності, фактично є відмовою органу у реалізації права позивача, яка обумовлена юридичною значущістю та негативними наслідками для позивача, оскільки не надає і не визнає за собою суб'єктивного права позивача на реалізацію конституційної гарантії та охоронюваних правовідносин з приводу отримання від держави соціальних послуг, а також реалізації особою свого абсолютного права.

Позивач в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, щодо позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні.

Судом встановлено, що з 21 травня 2012 року ОСОБА_1 на підставі наказу ДПС України від 21.05.12 № 1100-о було звільнено з посади старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу внутрішньої безпеки при Державній податковій службі у Харківській області Управління внутрішньої безпеки ДПС України та з органів податкової міліції у відставку за п. п. "б" п. 65 (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМ УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення № 114).

Зазначений структурний підрозділ, посаду в якому обіймав позивач, є підрозділом податкової міліції, до функцій якого віднесено запобігання корупції в органах державної податкової служби та виявлення її фактів.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначені в Положенні № 114.

Відповідно до п. п. "б" п. 65 Положення № 114, особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії.

Так, до ДПС України надійшов рапорт позивача від 30.04.2012р. та свідоцтво про хворобу № 55 від 22.03.12, видане ВЛК госпіталю ГУМВС України в Харківській області, яким встановлена непридатність позивача до проходження військової служби. В своєму рапорті позивач висловив бажання звільнитися зі служби в податковій міліції саме з 21.05.2012р.

У зв'язку з чим, а також враховуючи приписи п. п. "б" п. 65 Положення № 114, головою ДПС України був виданий наказ від 21.05.12 № 1100-о "Про звільнення ОСОБА_1 Г.". Зазначеним наказом передбачена виплата позивачу компенсації за невикористану у 2010 році відпустку (20 діб), а також щомісячної грошової допомоги в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням у відповідності до ст. 9-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ (далі - Закон України № 2262-ХІІ). Крім того, наказом встановлено, що станом на 21.05.2012р. вислуга років ОСОБА_1 складає 17 років 00 місяців 02 дні.

В подальшому, наказом ДПС України від 10.12.2012р. № 2194-о, було внесено зміни до наказу ДПС України від 21.05.2012р. № 11-о "Про звільнення ОСОБА_1 Г.", а саме доповнено наказ наступними абзацами:

"Виплатити підполковнику податкової міліції ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до ст. 9 Закону України № 2262-ХІІ, у редакції Закону України від 27.04.10 № 2154-IV у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Вислуга для виплати грошової допомоги складає 12 років".

Суд встановив, що вказані 12 років вислуги включають лише строк служби позивача в податковій міліції.

Однак, висновок ДПС України відносно того, що при здійсненні розрахунку суми одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 9 Закону України № 2262-ХІІ, необхідно враховувати лише загальний строк перебування позивача на службі в податковій міліції, не узгоджується з положеннями діючого законодавства.

Так, ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ передбачено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

При цьому, пунктом 10 Постанови Кабінетів Міністрів України від 17.07.92 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (далі - Постанова КМУ № 393) передбачено, що строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги у відповідності до ст. 9 Закону України № 2262-ХІІ обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови. В свою чергу, пункти 1 і 2 постанови встановлюють правила обчислення вислуги років та передбачають, зокрема, зарахування до неї як військової служби в Збройних Силах, так і часу навчання у навчальних закладах.

У зв'язку з чим, при нарахуванні одноразової грошової допомоги у відповідності до ст. 9 Закону України № 2262-ХІІ, необхідно враховувати вислугу років особи, обчислену на дату її звільнення з урахуванням приписів пунктів 1 і 2 Постанови КМУ № 393.

Як вже зазначалося, наказом ДПС України від 21.05.12 № 1100-о "Про звільнення ОСОБА_1 Г." встановлено, що станом на 21.05.12 вислуга років ОСОБА_1 складає 17 років 00 місяців 02 дні.

Отже, колегія суддів робить висновки, що зазначена вислуга і повинна була враховуватись при обчисленні одноразової грошової допомоги позивачу відповідно до ст. 9 Закону України № 2262-ХІІ, а позовні вимоги позивача щодо визнання неправомірною бездіяльності ДПС України щодо нездійснення дій по встановленню, нарахуванню та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.9 Закону України від 09.04.92 № 2262-ХП та п. 10 Постанови №393, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про зобов'язання ДПС України видати наказ, яким встановити позивачу вислугу років для виплати грошової допомоги 17 років 00 місяців 02 дня та здійснити виплату грошової допомоги, то в цій частині позов не підлягає задовленню оскільки видання відповідного наказу є виключною компетенцією державного органу, а суд не має права підміняти собою державний орган.

Щодо позовних вимог позивача про зобов'язання ДПС України виплатити позивачу грошове забезпечення при остаточному розрахунку при звільненні зі служби, а саме: компенсацію за невикористану відпустку за 2010 рік у кількості 20 діб у розмірі 1926,0 грн. та розмір окладу за спеціальним званням кожного місяця з дня звільнення, відповідно до ст. 9-1 Закону України від 09.04.92 № 2262-ХП, що визначено наказом ДПС України "Про звільнення ОСОБА_1." від 21.05.12 №1100-о, суд зазначає наступне.

Відповідно до довідки про суми нарахувань та виплат, здійснених на користь позивача за період з травня по грудень 2012 року, а також його розрахункових листів за цей період, позивачу у червні 2012 року була нарахована компенсація за невикористану у 2010 році відпустку у кількості 20 діб у розмірі 1926,32 грн., щомісячно нараховувалася грошова допомога, передбачена ст. 9-1 Закону України № 2262-ХІІ (за травень - 58,5 грн., за червень - грудень щомісячно 130,0 грн., а всього - 910,0 грн.), а у грудні 2012 року також була нарахована грошова допомога відповідно до ст. 9 Закону України № 2262-ХІІ у розмірі 16181,1 грн. Крім того, у липні 2012 рок було донараховано грошове забезпечення за 21.05.12р. у розмірі 177,75 грн. Однак, у січні 2012 року позивачу зайво було нараховано та виплачено по листках непрацездатності суму 4908,75 грн., у зв'язку з чим при звільненні було здійснено перерахунок, а саме знято нарахування листків непрацездатності, що призвело до виникнення боргу за працівником. Тому, загальна сума нарахувань становить - 14344,92 грн., а сума до сплати (з урахуванням утримань) - 11943,34 грн.

Під час судового розгляду справи встановлено, що листом від 18.12.12 № 3452/о/141-12/Г/08-0416 повідомлено позивача про можливість отримання одноразової грошової допомоги:

в касі ДПС України за адресою: Львівська площа, 6, каб.421, м. Київ;

шляхом відкриття рахунку у ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку", надіславши до Департаменту фінансування, бухгалтерського обліку та звітності ДПС України з заповнені анкети (зразок анкети додається), завірені копію паспорта та ідентифікаційного коду; через відкритий рахунок в Пат "Державний ощадний банк України", для цього необхідно надіслати до Департаменту фінансування, бухгалтерського обліку та звітності ДПС України копію договору або реквізити рахунку.

Позивачем до матеріалів справи не надано доказів про вчинення будь-яких з запропонованих дій для отримання ним коштів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги, що стосуються зобов'язання ДПС України виплатити позивачу грошове забезпечення при остаточному розрахунку при звільненні зі служби, а саме: компенсацію за невикористану відпустку за 2010 рік у кількості 20 діб у розмірі 1926,0 грн. та розмір окладу за спеціальним званням кожного місяця з дня звільнення, відповідно до ст. 9-1 Закону України від 09.04.92 № 2262-ХП, що визначено наказом ДПС України "Про звільнення ОСОБА_1." від 21.05.12 №1100-о є безпідставними та необґрунтованими, а отже такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідачем виконанні всі дії в межах законодавства щодо виплати позивачу грошового забезпечення при остаточному розрахунку при звільненні та виплати розміру окладу за спеціальним званням кожного місяця з дня звільнення, однак позивач ніяких доказів щодо неможливість отримання вказаних коштів до суду не надав, як встановлено судовим розглядом справи безпосередньо в касу ДПС України щодо отримання вказаної грошової допомоги не звертався.

Що стосується вимог позивача про визнання неправомірною бездіяльності ДПС України по неприйняттю рішення про призначення та виплати грошової допомоги у разі установлення інвалідності, по не оформленню та не направленню необхідних документів до Пенсійного фонду України у Харківській області для призначення пенсії по інвалідності, слід зазначити наступне.

Виходячи з загальних засад права, бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це певна форма його поведінки, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов'язків і згідно з законодавством України.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-XII від 09.04.1992 року (далі - Закон 2262) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно із статтею 9-1 Закону 2262 особам, які звільнені зі служби за віком, станом здоров'я чи у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення зі служби виплачується щомісячна грошова допомога в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

Умови призначення та порядок виплати щомісячної грошової допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 11 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого Постановою КМУ № 393 від 17.07.1992 року, особам, звільненим із служби за віком, станом здоров'я чи у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення із служби виплачується щомісячна грошова допомога у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

Щомісячна грошова допомога виплачується тим особам, що під час служби мали право на отримання окладу за військовим (спеціальним) званням.

Річний строк для виплати щомісячної грошової допомоги особам, зазначеним у абзаці першому цього пункту, обчислюється з дня звільнення їх із служби. Допомога виплачується з дня, що настає за датою, по яку особі нараховано грошове забезпечення при звільненні.

Виплата щомісячної грошової допомоги здійснюється Міністерством оборони, Міністерством з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством транспорту та зв'язку, Державною податковою адміністрацією, Державною прикордонною службою, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації, Державною кримінально-виконавчою службою, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Управлінням державної охорони через уповноважені ними органи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що з врахуванням того, що позивач звільняється зі служби за станом здоров'я, то він наділений правом на отримання відповідної щомісячної одноразової допомоги в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням протягом року.

Як було встановлено суд до довідки про суми нарахувань та виплат здійсненних на користь позивача за період з травня по грудень 2012 року, зокрема були включені суми окладів за спеціальне звання за період з травня по грудень 2012 року (щомісячна грошова допомога), та одноразова грошова допомога. При цьому, було визначено заборгованість за ним в розрізі надмірно нарахованих та виплачених по листках непрацездатності у розмірі 4908 грн. 75 коп., у зв'язку з чим здійснено перерахунок, шляхом зняття даної суми з нарахованих коштів.

Відповідно до пункту 1 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого Постановою КМУ від 12.05.2007 року № 707 (далі - Порядок 707)(у відповідній редакції) одноразова грошова допомога (далі - грошова допомога) виплачується у разі:

1) загибелі (смерті) працівника міліції, податкової міліції під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю. Грошова допомога виплачується членам сім'ї загиблого (померлого), а в разі їх відсутності - його батькам та утриманцям у розмірі десятирічного грошового забезпечення;

2) установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися:

під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у розмірі:

п'ятирічного грошового забезпечення - інвалідам I групи;

чотирирічного грошового забезпечення - інвалідам II групи;

трирічного грошового забезпечення - інвалідам III групи;

у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією;

3) поранення (контузії, травми або каліцтва), що сталося:

під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, - у розмірі річного грошового забезпечення;

у період проходження служби, - у відсотках до розміру річного грошового забезпечення, встановленого відповідно до ступеня втрати працездатності, що визначається медико-соціальною експертною комісією.

У разі виникнення у працівника міліції, податкової міліції або членів його сім'ї права на отримання грошової допомоги в розмірі, більшому за раніше виплачену суму, виплата проводиться за вирахуванням такої суми.

За наявності у працівника міліції, податкової міліції або членів його сім'ї права на отримання одночасно грошової допомоги та установлених іншими нормативно-правовими актами компенсаційної виплати або одноразової грошової допомоги виплата проводиться з однієї підстави за вибором особи.

Згідно пунктів 6 та 7 Порядку 707 для виплати грошової допомоги обов'язково подається довідка від Національної акціонерної страхової компанії "ОРАНТА" про проведену або не проведену раніше виплату.

Орган внутрішніх справ, орган державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, подає МВС та ДПА у семиденний строк з дня реєстрації документів висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, зазначеними у пунктах 4 і 5 цього Порядку, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) такого працівника, установлення групи інвалідності чи загибелі (смерті).

Таким чином, вказаними положеннями визначено чіткі умови наявності у позивача права на отримання відповідної грошової допомоги в разі установлення групи інвалідності в поєднанні із визначеним діями відповідача по її призначенню.

Не здійснення відповідних повноважень є наслідком допущеної бездіяльності з боку відповідного органу фіскальної служби, де проходив службу позивач.

Крім того, суд зазначає, що у відповідності до пункту 5 Порядку 707 для виплати грошової допомоги в разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи установлення групи інвалідності працівник міліції, податкової міліції подає органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби за місцем проходження служби:

заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги згідно з додатком;

довідку медико-соціальної експертної комісії щодо визначення ступеня втрати працездатності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) та (або) установлення групи інвалідності;

довідку про грошове забезпечення;

копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові, видачу документа та місце реєстрації (довідку органу реєстрації або відповідного житлово-експлуатаційного підприємства, організації чи органу місцевого самоврядування про місце реєстрації або місце перебування заявника);

копію ідентифікаційного номера.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем була надана заява для призначення йому виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку із настанням інвалідності, разом з довідкою Серії ХАР-05 № 003392 (форма № 158/о ), де зазначено про втрату ним 70 % професійної працездатності.

Згідно із Наказом Міністерства охорони здоров'я "Про затвердження форм медичної облікової документації, що використовується в медико-соціальних експертних комісіях" від 19.05.2003 року № 224 (чинним на момент спірних правовідносин) форма № 158/о - це довідка про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого.

В поєднанні із вказаними положеннями Порядку 707, довідка форми № 158/о медико-соціальної експертної комісії визначає ступень втрати працездатності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), а довідка форма № 158/о установлює групу інвалідності. При цьому, дане положення містить альтернативні умови, виражені законодавцем через словосполучення "або" "та", що надає право вибору заявникові подавати одну із вказаних довідок або їх дві (за наявності).

Виходячи з вище викладеного суд приходить до висновку, що відповідачем була допущена бездіяльність, щодо неприйняття рішення по призначенню позивачу виплати грошової допомоги у разі встановлення позивачу інвалідності у відповідності до вимог Постанова № 70.

Отже враховуючи вище викладені висновки, суд приходить до висновку про зобов'язання Державної фіскальної служби України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 виплати грошової допомоги у разі установлення позивачу 2 групи інвалідності, яка настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби в наслідок захворювання, що сталося у період проходження служби, - у 70 відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначено медико-соціальною експертною комісією довідкою серія ХАР - 05 №003392 від 11.07.2012 року.

Щодо зобов'язання відповідача виплати вище зазначеної суми, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки зазначені вимоги є передчасними так як обов'язок щодо виплати зазначених вище коштів виникає у відповідача лише після винесення відповідного наказу.

Також не підлягає задоволенню, позовні вимоги позивача, щодо зобов'язати ДПС України оформити та направити необхідні документи до Пенсійного фонду України у Харківській області для призначення позивачу пенсії по інвалідності, оскільки зазначені вимоги є передчасними так як обов'язок щодо направлення відповідної довідки у відповідача виникає лише після винесення відповідного наказу щодо призначення ОСОБА_1 виплати грошової допомоги у разі установлення позивачу 2 групи інвалідності, яка настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби в наслідок захворювання, що сталося у період проходження служби.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання ДПС України нарахувати і виплатити середній розмір грошового забезпечення за весь час затримки належних до сплати сум при звільненні зі служби по день фактичного розрахунку, слід зазначити наступне.

Позивач в позові вказує на те, що при проведенні розрахунків при звільненні осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ має бути застосовано загальний порядок, визначений Кодексом Законів про Працю України (далі -КЗпП України).

Так, відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Суд зазначає, що правовідносини з проходження служби в органах податкової міліції унормовані спеціальними нормативними актами законодавства, а тому підстави для поширення на спірні правовідносини дії норм КЗУпП - відсутні, позаяк трудовий договір між позивачем та податковим органом не укладався, а інших підстав для виникнення трудових правовідносин закон не передбачає, у зв'язку з чим помилковою є позиція позивача щодо розповсюдження на нього норм КЗУпП, якими врегульовано порядок виплати середнього розміру грошового забезпечення за весь час затримки належних до сплати сум при звільнення, отже позовні вимоги позивача в цій частині також не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог , а саме: зобов'язання відповідача нарахувати індексацію належних сум до сплати при звільненні позивача зі служби та компенсацію втрати доходів, у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, та здійснити відповідні виплати на користь ОСОБА_1; зобов'язання відповідача нарахувати індекс інфляції за весь час прострочення сплати належних сум при звільненні позивача зі служби, а також три проценти річних від простроченої суми та здійснити відповідні виплати на користь ОСОБА_1 то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки ч. 3 ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" встановлено, що соціальні виплати, що мають цільовий і разовий характер (допомога при народженні дитини, допомога на поховання, матеріальна допомога, одноразова допомога при виході на пенсію тощо), а також допомога у зв'язку з вагітністю і пологами індексації не підлягають. Підтримка купівельної спроможності провадиться шляхом підвищення розміру зазначених виплат.

Обов'язок підприємств, установ і організацій всіх форм власності та господарювання здійснити компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати закріплений в ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати".

В статті 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" зазначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. В той же час, у даній статті конкретизовано, що під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру:

пенсії;

соціальні виплати;

стипендії;

заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Грошові виплати, які належали до сплати на користь позивача при звільнені його зі служби у податковій міліції, мали разовий характер, а отже не підлягали індексації. Так само, факт несвоєчасності виплати таких доходів не тягне за собою обов'язок відповідача здійснити компенсацію їх втрати.

Щодо позовних вимог про та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1, суму моральної шкоди у розмірі 95000 грн. то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки згідно положень Пленумом Верховного Суду України прийнято Постанову від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", в пункті 3 якої зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Суд зазначає, що позивачем не надано доказів та обґрунтованих посилань на понесення ним саме душевних страждань внаслідок незаконних, як на його думку, дій/бездіяльності відповідача, не вказує, які втрати немайнового характеру він поніс, не надає до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджувати ці втрати, а також причинний зв'язок між моральними стражданнями та незаконним діями/бездіяльністю відповідача, а також вину відповідача в заподіянні такої шкоди. Крім того, не надає розрахунок моральної шкоди, заявленої до стягнення.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 159 КАС України встановлено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 86, ч.1 ст.158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства доходів та зборів України про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо нездійснення дій по встановленню, нарахуванню та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 9 Закону України від 09.04.92 № 2262-ХП та п. 10 Постанови №393, по виплаті позивачу грошового забезпечення при остаточному розрахунку при звільненні, а саме: компенсації за невикористану відпустку за 2010 рік у кількості 20 діб та окладу за спеціальним званням кожного місяця з дня звільнення, відповідно до ст. 9-1 Закону України від 09.04.92 № 2262-ХП, по прийняттю рішення про призначення позивачу виплати грошової допомоги у разі установлення позивачу інвалідності, відповідно до вимог Постанови №70 неправомірною.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 виплати грошової допомоги у разі установлення позивачу 2 групи інвалідності, яка настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби в наслідок захворювання, що сталося у період проходження служби, - у 70 відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначено медико-соціальною експертною комісією довідкою серія ХАР - 05 №003392 від 11.07.2012 року.

В іншій частині задоволення позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення та з дня отримання копії постанови, у разі проголошення постанови суду, яка містить вступну та резолютивну частини, а також прийняття постанови у письмовому провадженні.

Якщо суб'єкта владних повноважень, у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова у повному обсязі виготовлена 27 жовтня 2015 року.

Головуючий суддя Спірідонов М.О.

Судді Панченко О.В.

Самойлова В.В.