Справа № 816/1880/15
Суддя: С.А. Іваненко
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/1880/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Іваненка С.А.,

за участю:

секретаря судового засідання - Рогози Х.С.,

представника позивача - Дробота Р.В.,

представника відповідача - Касумова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Полтавський автоагрегатний завод" до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби України у Полтавській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

29 травня 2015 року ПАТ "Полтавський автоагрегатний завод" звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ДПІ у м. Полтаві про скасування податкових повідомлень-рішень від 29 квітня 2015 року № та від 25 травня 2015 року № .

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що доводи відповідача про порушення ПАТ "Полтавський автоагрегатний завод" вимог пунктів 201.4, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України не відповідають фактичним обставинам та спростовуються наданими до матеріалів справи письмовими доказами, у зв'язку із чим позивачем правомірно включені до складу податкового кредиту за січень 2015 року податкові накладні, отримані від ПАТ "Полтаваобленерго" на суму ПДВ 63333,00 грн., в зв'язку із чим позивачем обґрунтовано визначено від'ємне значення суми ПДВ за січень 2015 року та заявлено її до бюджетного відшкодування у лютому 2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів, викладених у письмових запереченнях. При цьому, посилався на обставини, встановлені документальними позаплановими виїзними перевірками ПАТ "Полтавський автоагрегатний завод" з питань правомірності нарахування від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за січень 2015 року, мотивуючи свою позицію безпідставним включенням до складу податкового кредиту в січні 2015 року ПДВ у розмірі 63333,00 грн. за податковими накладними, які складені ПАТ "Полтаваобленерго" з порушенням вимог, встановлених пунктом 201.4 статті 204 Податкового кодексу України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

ПАТ "Полтавський автоагрегатний завод" зареєстроване як юридична особа 03 вересня 1993 року, .

ДПІ у м. Полтаві в період з 31 березня 2015 року по 17 квітня 2015 року та з 06 травня 2015 року по 08 травня 2015 року проведено документальні позапланові виїзні перевірки ПАТ "Полтавський автоагрегатний завод" з питань правомірності нарахування від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за січень-лютий 2015 року.

Правомірність підстав та порядку проведення перевірок позивачем не оскаржується.

За результатами перевірок складено відповідні акти від 21 квітня 2015 року № 1756/16-01-15-02/00232124 (а.с. 9-49) та від 08 травня 2015 року № 39/16-01-15-02/00232124 (а.с. 59-89), в яких вказано на порушення платником податків вимог пунктів 201.4, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого ПАТ "Полтавський автоагрегатний завод" завищено від'ємне значення суми ПДВ за січень 2015 року на 63333,00 грн. та завищено суму бюджетного відшкодування ПДВ за лютий 2015 року на 63333,00 грн.

На підставі висновків вищевказаних актів перевірок контролюючим органом сформовано податкові повідомлення-рішення 29 квітня 2015 року № (а.с. 8), яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ на 63333,00 грн., а також від 25 травня 2015 року № (а.с. 58), яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за лютий 2015 року на 63333,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в розмірі 31666,50 грн.

Не погодившись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним рішенням суб'єкта владних повноважень, суд виходить з критеріїв правомірності такого рішення, що визначені частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим перевіряє чи прийняті дані рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване ці рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як встановлено судом зі змісту актів перевірок від 21 квітня 2015 року № 1756/16-01-15-02/00232124 та від 08 травня 2015 року № 39/16-01-15-02/00232124 позивачем включено до складу податкового кредиту січня 2015 року податкові накладні від 26 січня 2015 року № 2511/231 (а.с. 94а), від 29 січня 2015 року № 3820/231 (а.с. 95), від 17 січня 2015 року № 1696/231 (а.с. 94), отримані від ПАТ "Полтаваобленерго" за електричну енергію на загальну суму ПДВ 63333,00 грн.

Однак, за результатами здійснених перевірок контролюючий орган дійшов висновку про безпідставне зарахування до складу податкового кредиту зазначеної суми ПДВ. Даний висновок відповідач мотивував порушенням постачальником електричної енергії (ПАТ "Полтаваобленерго") порядку складання податкових накладних, а саме: ПАТ "Полтаваобленерго" виписано податкові накладні впродовж місяця по даті отримання коштів від ПАТ "Полтавський автоагрегатний завод" на суму ПДВ 63333,00 грн., що на думку відповідача, є порушенням пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

В ході розгляду справи встановлено, що податкові накладні виписувались ПАТ "Полтаваобленерго" по першій події відповідно до пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, а саме: в день зарахування коштів від ПАТ "Полтавський автоагрегатний завод" за електричну енергію згідно платіжних доручень від 27 січня 2015 року № 30201, від 29 січня 2015 року № 30233, від 17 січня 2015 року № 29840.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виписки податкових накладних) платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, які визначені пунктом 201.1 статті 201 Кодексу.

Згідно з пунктом 201.2 статті 201 Податкового кодексу України форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до вказаного пункту наказом Міністерства фінансів України від 22 вересня 2014 року № 957 затверджено форму та Порядок заповнення податкової накладної (далі - Порядок), пунктом 4 (в редакції, чинній на дату складання податкових накладних) якого передбачено, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань постачальника (продавця).

Крім того, пунктом 17 Порядку визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

При дослідженні змісту податкових накладних судом встановлено наявність всіх обов'язкових реквізитів, визначених пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України та Порядком, дата складання податкових накладних відповідає даті виникнення податкових зобов'язань постачальника (продавця), яка передбачена пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України та зазначена в графі 2 накладних "дата виникнення податкового зобов'язання (постачання/оплати)".

За приписами пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період

Також пунктом 7 Порядку визначено, що не дає права отримувачу (покупцю) на віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту:

- відсутність факту реєстрації платником податку - постачальником (продавцем) товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (для податкових накладних, складених до 01 січня 2015 року: відсутність факту такої реєстрації у разі, якщо такі накладні складені в електронній формі або якщо такі накладні відповідають вимогам пункту 11 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України у разі складання податкової накладної у паперовому вигляді);

- порушення порядку заповнення податкової накладної;

- складення податкової накладної платником податку, звільненим від сплати податку за рішенням суду, після набрання чинності таким рішенням суду.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно, на підставі належним чином оформлених податкових накладних, включено до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість в розмірі 63333,00 грн., обґрунтовано визначено суму від'ємного значення суми ПДВ у січні 2015 року та правомірно заявлено її до бюджетного відшкодування у лютому 2015 року.

Посилання відповідача на приписи пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України, який Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року викладено в наступній редакції: "Податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Платники податку, які постачають електричну енергію, складають податкові накладні щодекадно на суму коштів, що надійшли в рахунок оплати за таку електричну енергію на їх поточні рахунки протягом відповідної декади. В останній день місяця такі платники податку складають податкові накладні/розрахунки коригування за результатами остаточного розрахунку зі споживачами електричної енергії з урахуванням поставленої електричної енергії та отриманих коштів протягом такого місяця", як на доказ порушення позивачем порядку заповнення податкової накладної суд відхиляє з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 201.2 статті 201 Податкового кодексу України форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до вказаного пункту наказом Міністерства фінансів України від 22 вересня 2014 року № 957 затверджено форму та Порядок заповнення податкової накладної, який станом на дати виписки ПАТ "Полтаваобленерго" податкових накладних не містив приписів, передбачених пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України.

На момент виписування податкових накладних у січні 2015 року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, не вчинено дій щодо приведення нормативно-правових актів центральних органів виконавчої влади у відповідність до Податкового кодексу України, тобто зміни до Порядку податкової накладної внесені не були.

Відповідні зміни до Порядку заповнення податкової накладної внесено Наказом Міністерства фінансів України "Зміни до Порядку заповнення податкової накладної" від 23 січня 2015 року № 13, яким пункт 4 Порядку доповнено новим абзацом такого змісту: "Платники податку, які постачають електричну енергію, складають податкові накладні щодекадно на суму коштів, що надійшли в рахунок оплати за таку електричну енергію на їх поточні рахунки протягом відповідної декади. В останній день місяця такі платники податку складають податкові накладні / розрахунки коригування за результатами остаточного розрахунку зі споживачами електричної енергії з урахуванням поставленої електричної енергії та отриманих коштів протягом такого місяця." та набули чинності 30 січня 2015 року.

Крім того, представник позивача в судовому засіданні пояснив, що бухгалтером ПАТ "Полтавський автоагрегатний завод" податкові накладні, виписані ПАТ "Полтаваобленерго", перевірялись на предмет відповідності Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 22 вересня 2014 року № 957 (в редакції, чинній на дату виписки податкових накладних).

Отже, податкові накладні, виписані ПАТ "Полтаваобленерго", складені за формою та у порядку, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та в редакції, чинній на час їх складення.

Статтею 3 Податкового кодексу України визначено, що до складу податкового законодавства України належать чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування. Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

В свою чергу, при обчисленні строків у цивільних, комерційних і адміністративних справах, включаючи процедуру стосовно таких справ, якщо такі строки встановлені законом або судовим чи адміністративним органом, застосовуються положення Європейської конвенції про обчислення строків від 16 травня 1972 року № ETS-076 (далі - Конвенція).

Відповідно до статті 3 Конвенції, строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках починаються опівночі dies a quo і спливають опівночі diesadquem.

За змістом статті 2 цієї Конвенції термін "dies a quo" означає день, з якого починається відлік строку, а термін "diesadquem" означає день, у який цей строк спливає.

Крім того, за приписами статті 5 Конвенції, при обчисленні строку суботи, неділі та офіційні свята враховуються. Однак, якщо diesadquem строку, до спливу якого має бути здійснена та чи інша дія, припадає на суботу, неділю, офіційне свято чи день, який вважається офіційним святом, встановлений строк подовжується на перший робочий день, який настає після них.

Суд вважає, що правила обчислення строків, встановлені Конвенцією, підлягають застосуванню при обрахунку перебігу строків у податкових правовідносинах, оскільки останні належать до адміністративних.

Відповідач стверджує про те, що постачальник електричної енергії має складати податкові накладні щодекадно, тобто 10, 20 та останнього числа місяця на загальну суму коштів, що надійшли від покупців електричної енергії у відповідній декаді, однак суд не погоджується із вказаними доводами відповідача, оскільки жодним нормативно-правовим актом не визначено порядок обчислення строків щодекадно та не встановлено обрахунок його перебігу.

Відповідно до положень пунктів 200.1 та 200.4 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Окрім того, в силу вимог статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За змістом Рішення Європейського Суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" накладання органами державної влади на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку становить втручання в його майнові права у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції /пункт 49/.

У пункті 50 вказаного Рішення Суд зазначив, що: "Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (див. рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" [ВП], N 31107/96, пункт 58, ЄСПЛ 1999-II).".

У Рішенні від 16 лютого 2000 року у справі "Аманн проти Швейцарії" Європейський Суд з прав людини привернув увагу до напрацьованої ним прецедентної практики, відповідно до якої: "словосполучення "згідно із законом" вимагає не лише наявності для оскаржуваного заходу певних підстав у національному законодавстві, а й має на увазі якість закону, що застосовується в даному випадку, вимагаючи, щоб він був доступним для заінтересованої особи і передбачуваним у своїх наслідках " /пункт 50/.

При цьому Суд зазначив, що: "під словосполученням "згідно із законом" маються на увазі умови, що склалися поза рамками існуючої правової підстави в національному законодавстві і вимагають "доступності" і "передбачуваності" правової підстави" /пункт 55/.

Так само, у пункті 168 Рішення Європейського Суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Суд вказав, що: "будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).".

За приписами частин першої, другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За вищевикладених обставин, суд дійшов висновку про те, що спірними податковими повідомленнями-рішеннями безпідставно зменшено ПАТ "Полтавський автоагрегатний завод" розмір від'ємного значення суми ПДВ у січні 2015 року на 63333,00 грн. та безпідставно визнано неправомірним заявлення зазначеної суми до відшкодування у лютому 2015 року.

В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "… адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

Відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів та не надано належних доказів наявності в діях позивача ознак протиправної діяльності. Тобто, відповідачем не доведено правомірності спірних податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами той факт, що при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень суб'єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовано це рішення, чим порушено законні інтереси позивача.

Зважаючи на те, що податкові повідомлення-рішення від 29 квітня 2015 року № та від 25 травня 2015 року № є правовими актами індивідуальної дії, які відповідно до повноважень суду, встановлених частиною 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, визнаються судом протиправними і скасовуються, суд вважає за необхідне згідно з частиною 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 29 квітня 2015 року № та від 25 травня 2015 року № .

За таких обставин, податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Полтаві від 29 квітня 2015 року № та від 25 травня 2015 року № підлягають визнанню протиправними та скасуванню, а позовні вимоги ПАТ "Полтавський автоагрегатний завод" - задоволенню.

Судові витрати належить розподілити відповідно до вимог статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Полтавський автоагрегатний завод" до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби України у Полтавській області про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби України у Полтавській області від 29 квітня 2015 року № та від 25 травня 2015 року № .

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань за зобов'язаннями Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби України у Полтавській області () на користь Публічного акціонерного товариства "Полтавський автоагрегатний завод" () витрати зі сплати судового збору в розмірі 3166 (три тисячі сто шістдесят шість) гривень 64 (шістдесят чотири) копійки.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 27 жовтня 2015 року.

Суддя С.А. Іваненко