Справа № 2а-12079/12/2670
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2014-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про зміну способу і порядку виконання судового рішення

25 липня 2014 року № 2а-12079/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Арсірія Р.О., суддів: Саніна Б.В., Огурцова О.П., розглянувши у письмовому провадженні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві про зміну способу та поряду виконання рішення суду в адміністративній справі

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві Міністерства надзвичайних ситуацій України
провизнання бездіяльність протиправною, зобов'язання провести перерахунок пенсії
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому просив:

- визнати неправомірною бездіяльність Міністерства надзвичайних ситуацій України щодо надання Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві довідки про розмір грошового забезпечення позивача для перерахунку пенсії;

- зобов'язати Міністерство надзвичайних ситуацій України у відповідності постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2009 року № 1372 надати Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві довідку про розмір грошового забезпечення позивача з 01.02.2012 року для проведення перерахунку його пенсії;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії у відповідності до розміру грошового забезпечення, встановленого згідно наданої Міністерством надзвичайних ситуацій України довідки, з 01.02.2012 року з урахуванням раніше проведених пенсійних виплат.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.10.2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2013 року, зазначений позов ОСОБА_1 був задоволений у повному обсязі.

На виконання зазначеного судового рішення, позивачу у справі судом 05.02.2014 року виданий виконавчий лист, зокрема, про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії у відповідності до розміру грошового забезпечення, встановленого згідно наданої Міністерством надзвичайних ситуацій України довідки з 01.02.2012 року з урахуванням раніше проведених пенсійних виплат, по якому відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві 17.03.2014 року відкрито виконавче провадження.

Судове рішення у повному обсязі самостійно боржником не виконано.

Згідно повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 03.04.2014 року № 8310/12 встановлено, що ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії в порядку встановленому судовим рішенням - з 01.02.2013 року по 20.11.2013 року (до дати набрання постановою законної сили) на суму 73 100,77 грн., проте в частині її виплати судове рішення не виконано, а лише зазначено, що зазначену суму коштів включено в додаткову відомість для проведення виплати, до цього часу судове рішення в частині виплати відповідної суми ОСОБА_1 не виконано.

Враховуючи неможливість виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.10.2012 року в частині виплати ОСОБА_1 суми пенсії за результатом проведеного перерахунку, яка набрала законної сили, у спосіб, встановлений у зазначеному судовому рішенні, старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві звернувся до суду з відповідним поданням про зміну способу та поряду виконання рішення суду в адміністративній справі шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 заборгованості по пенсії в сумі 73100,77 грн.

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві проти зазначеного подання державного виконавця заперечувало з підстав невиконання судового рішення з незалежних від нього причин, а саме: у зв'язку з відсутністю бюджетних коштів (асигнувань), передбачених для виконання рішення суду та просило суд відмовити у задоволенні заявленого подання.

Міністерство надзвичайних ситуацій України своєї позиції щодо заявленого державним виконавцем подання суду не подало.

У судове засідання, призначене на 15.07.2014 р., представник Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, при цьому, просив суд розглянути подання без участі повноваженого представника. Представник Міністерства надзвичайних ситуацій України також у судове засідання не прибув, не повідомивши про причини неявки та не подавши клопотання про розгляд подання без участі уповноваженого представника.

Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене та з урахуванням вимог ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про доцільність розгляду подання державного виконавця про зміну способу та поряду виконання рішення суду в даній адміністративній справі у порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві про зміну способу та поряду виконання рішення суду в даній адміністративній справ виходячи з наступного.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ч.1,2 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Питання про відстрочку або розстрочку виконання, встановлення чи зміну способу і порядку виконання розглядається судом у встановлений законом строк. Відповідне рішення може бути оскаржене у встановленому законом порядку.

Згідно ст.7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов'язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Суд розглядає питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням державного виконавця або сторони виконавчого провадження, що звернулися із поданням (заявою), та осіб, які беруть участь у справі, та у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду. У разі прийняття рішення про відстрочення чи розстрочення виконання постанови в адміністративній справі суд змінює строк подання суб'єктом владних повноважень звіту про виконання такої постанови.

Ухвалу суду за результатами розгляду питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути оскаржено в загальному порядку.

При цьому, під зміною способу і порядку виконання рішення розуміється прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Тобто зі змісту вказаної норми випливає, що суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів, може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, або ж відмовити по даному питанню, не змінюючи при цьому його змісту.

Отже, підставою для застосування правил вказаної статті Кодексу є обставини, що перешкоджають належними чином виконати судове рішення в адміністративній справі ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно п.9 ст.87 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, крім іншого, державний орган.

Суд звертає увага на положення ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини», якою закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, відповідно до п.38 до рішення Європейського суду з прав людини від 29.06.2004 року по справі «Жовнер проти України» державний орган не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням.

Відповідно до п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 13.07.2006 року по справі «Васильєв проти України» виконання рішення щодо боржника залишається обов'язком держави.

Отже, держава повинна виконувати взяті на себе зобов'язання та не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

Таким чином, суд не приймає до уваги доводи Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Право позивача на отримання належної пенсії не залежить від наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд дійшов висновку, що невиконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.10.2012 року в частині виплати ОСОБА_1 суми пенсії за результатом проведеного перерахунку у зв'язку з відсутністю бюджетних коштів, передбачених для виконання рішення суду, фактично роблять його виконання неможливим та порушує права ОСОБА_1 внаслідок неодержання коштів з бюджету, а тому вимога про стягнення відповідної суми є належним способом захисту цього права.

В той же час, на думку суду, з урахуванням того, що гарантом виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, крім іншого, державний орган виступає держава, належним способом захисту права позивача у даній справі, є стягнення на користь ОСОБА_1 заборгованості по пенсії в сумі 73100,77 грн. з Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 165, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві про зміну способу та поряду виконання рішення суду в адміністративній справі № 2а-12079/12/2670 задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 заборгованості по пенсії в сумі 73100,77 грн.

3. Ухвалу направити сторонам.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.185-187 КАС України.

Головуючий суддя Арсірій Р.О.

суддя Огурцов О.П.

суддя Санін Б.В.