Справа № 802/2842/15-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2015-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 жовтня 2015 р. Справа № 802/2842/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Сала П.І.,

за участю

секретаря судового засідання: Волощук А.М.,

представника позивача: Желіховського В.М.,

представників відповідача 1: Мавроді Р.Ф., Гольовської Г.А.,

представника відповідача 2: Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Хмільницький завод сухого знежиреного молока "Молочний Візит"

до: Вінницької митниці Державної фіскальної служби України (відповідач 1), Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області (відповідач 2)

про: визнання бездіяльності протиправною та стягнення помилково сплачених митних платежів,

ВСТАНОВИВ:

25.08.2015 року товариство з обмеженою відповідальністю "Хмільницький завод сухого знежиреного молока "Молочний візит" (далі - ТОВ "Хмільницький завод СЗМ "Молочний візит") звернулось до суду з адміністративним позовом до Вінницької митниці Державної фіскальної служби України (далі - Вінницька митниця), Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області (далі - ГУ ДКС України у Вінницькій області), в якому з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог (том 1, а.с. 234-235) просить:

- визнати протиправною бездіяльність Вінницької митниці щодо неприйняття рішення про повернення надміру сплачених сум митних платежів у формі висновку та його направлення в ГУ ДКС України у Вінницькій області для здійснення повернення сплачених за ВМД № 401090002/2015/010045 від 20.05.2015 року ввізного мита в розмірі 1 514 627,47 грн. та податку на додану вартість в розмірі 3 483 643,17 грн. з Державного бюджету України на поточний рахунок ТОВ "Хмільницький завод СЗМ "Молочний візит";

- стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ "Хмільницький завод СЗМ "Молочний візит" надміру сплачене ввізне мито в розмірі 1 514 627,47 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.08.2014 року, з метою здійснення реконструкції існуючої котельні з встановленням додаткового котла на біопаливі (соломі), між ТОВ "Хмільницький завод СЗМ "Молочний Візит" та Hurts Boiler & Welding Company Inc. (США) було укладено контракт купівлі-продажу № 081314-400 на виготовлення та поставку одного котла на біомасі 400 НР 250 PSIG з похилою відштовхуючою колосниковою решіткою, аксесуарами та допоміжними пристроями. 14.04.2015 року вказаний товар було прийнято на склад митниці. Для його митного оформлення Вінницькій митниці товариством було подано ВМД за № 401090002/2015/010045 від 20.05.2015 року, в якій вищезазначений котел задекларовано на загальних підставах з нарахуванням обов'язкових до сплати митних платежів. При цьому позивачем враховувалась позиція митного органу, викладена у листі № 1685/8/02-80-25 від 20.04.2015 року, згідно з якою відсутні підстави для митного оформлення даного товару зі звільненням від сплати ввізного мита та податку на додану вартість. За митне оформлення котла ТОВ "Хмільницький завод СЗМ "Молочний Візит" сплатило 5 757 000 грн. митних платежів, з яких 1 514 627,47 грн. ввізного мита, 3 483 643,17 грн. податку на додану вартість та 757 313,74 грн. додаткового імпортного збору. Однак, позивач стверджує, що відповідно до положень підпункту 5 підрозділу 4 розділу ХХІ Митного кодексу України та пп. "б" п. 2 підрозділу 2 розділу ХХ "Прикінцеві положення" Податкового кодексу України товариство мало право на звільнення від сплати ввізного мита та податку на додану вартість за придбання даного виду товару (котла), оскільки він належить до техніки, обладнання, устаткування, що використовуються для виготовлення та реконструкції технічних засобів з метою споживання біопалива та не виробляється і немає аналогів в Україні. У зв'язку з цим, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 301 Митного кодексу України позивач звернувся до Вінницької митниці із заявою № 532 від 05.08.2015 року про повернення на поточний рахунок підприємства надміру сплачених сум митних платежів, а саме ввізного мита в розмірі 1 514 627,47 грн. та податку на додану вартість в розмірі 3 483 643,17 грн. Листом за № 3284/8/02-80-10 від 07.08.2015 року відповідач повідомив, що митне оформлення ввезеного товариством на митну територію України котельного устаткування здійснюється в загальному порядку зі сплатою необхідних митних платежів. Відтак, позивач вважає протиправною бездіяльність Вінницької митниці, яка полягає у ненаданні висновку про повернення сплачених коштів за наявності передбачених законом підстав для звільнення товариства від сплати митних платежів. Крім того, з метою відновлення своїх порушених прав позивач просить стягнути на його користь з Державного бюджету України відповідні суми надміру сплачених митних платежів.

В судовому засіданні представник позивача заявлений адміністративний позов підтримав та надав пояснення згідно з обґрунтуваннями, наведеними у позовній заяві, заяві про зменшення розміру позовних вимог та додаткових письмових поясненнях (том 1, а.с. 240-243). Просить суд врахувати, що придбаний товариством товар (водотрубний котел на біомасі 400 НР 250 PSIG) класифікується за кодом УКТ ЗЕД 8402 12 00 00, визначеним статтею 7 Закону України "Про альтернативні види палива", та належить до техніки, обладнання, устаткування, яке використовується для реконструкції технічних засобів з метою споживання біопалива, що не виробляється та не має аналогів в Україні. Тому згідно з підпунктом 5 підрозділу 4 розділу ХХІ Митного кодексу України та пп. "б" п. 2 підрозділу 2 розділу ХХ "Прикінцеві положення" Податкового кодексу України імпорт цього товару звільняється від оподаткування ввізним митом та податком на додану вартість. Лист-відповідь Вінницької митниці за № 3284/8/02-80-10 від 07.08.2015 року не можна вважати відмовою у задоволенні заяви про повернення надміру сплачених митних платежів, оскільки вона є необґрунтованою. За таких обставин представник позивача стверджує, що митний орган допустив протиправну бездіяльність, не прийнявши рішення про повернення товариству надміру сплачених сум митних платежів у формі висновку та його направлення в ГУ ДКС України у Вінницькій області для здійснення повернення сплачених за ВМД № 401090002/2015/010045 від 20.05.2015 року. Крім того, при вирішенні справи просить врахувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 20.07.2015 року у справі № 802/1785/15-а, яка набрала законної сили і якою, на думку представника позивача, встановлено обставини, які мають значення для розгляду цієї адміністративної справи. З приводу зменшення розміру позовних вимог представник позивача пояснив, що сплачений у зв'язку з розмитненням котла податок на додану вартість в розмірі 3 483 643,17 грн. ТОВ "Хмільницький завод СЗМ "Молочний Візит" включило до складу податкового кредиту за травень 2015 року, завдяки чому зменшило свої грошові зобов'язання з ПДВ в наступних звітніх періодах. Таким чином, станом на 01.10.2015 року товариство повністю використало податок на додану вартість в сумі 3 483 643,17 грн. на зменшення до сплати податкових зобов'язань за період травень-вересень 2015 року, а тому на даний час відсутні підстави просити суд стягнути його з державного бюджету.

Представники Вінницької митниці в судовому засіданні адміністративний позов заперечили з мотивів, викладених у письмових запереченнях (том 1, а.с. 195-198). Вважають, що митне оформлення придбаного ТОВ "Хмільницький завод СЗМ "Молочний Візит", товару (котла) було здійснене з дотриманням вимог чинного законодавства. Водночас підстав для звільнення позивача від сплати митних платежів та надання висновку про повернення сплачених до бюджету коштів немає. Також зазначають, що цільове призначення та використання імпортованого позивачем котла не пов'язане ні з виробництвом біопалива, ні з реконструкцією технічних та транспортних засобів, коди яких визначені у ч. 5 ст. 7 Закону України "Про альтернативні види палива". Отже, встановлені законом пільги зі сплати митних платежів до такого виду товарів не можуть застосовуватись. Крім того, з метою митного оформлення вищевказаного котла 20.05.2015 року позивачем було подано митну декларацію № 401090002/2015/010045 та самостійно нараховано до сплати митні платежі без застосування преференцій, хоча у митній декларації для них відведено спеціальну графу - 36. У цій графі позивач міг вказати код пільги 131 згідно з Класифікатором звільнення від сплати митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 1011 від 20.09.2011 року, чого однак не зробив. Відтак, в силу положень п. 54.1 ст. 54 та п. 56.11 ст. 56 ПК України спірні суми грошових зобов'язань з ввізного мита та податку на додану вартість вважаються узгодженими та оскарженню не підлягають. Тому позовні вимоги про стягнення сплачених митних платежів є безпідставними і з наведених вище мотивів. Щодо заяви товариства про повернення надміру сплачених митних платежів від 05.08.2015 року № 532, то на таку заяву Вінницькою митницею було надано обґрунтовану відповідь про відсутність підстав для її задоволення. Отже, твердження позивача про бездіяльність митного органу, яка нібито полягала у неприйнятті рішення про повернення надміру сплачених сум митних платежів у формі висновку, не відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, підстави, з яких товариство просило повернути надміру сплачені митні платежі, у даному випадку застосуванню не підлягають, оскільки за змістом п. 6 ч. 1 ст. 301 Митного кодексу України документи, які підтверджують наявність у платника податків права на звільнення від сплати митних платежів мають бути подані під час митного оформлення товару. Просять відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Представник ГУ ДКС України у Вінницькій області в судовому засіданні позовні вимоги заперечила та пояснила, що повернення органами державної казначейської служби помилково та/або надміру сплачених митних платежів можливе виключно на підставі висновку контролюючого органу, який стосовно позивача на адресу ГУ ДКС України у Вінницькій області не надходив. Тому правових підстав для виплати позивачу спірних сум в Порядку повернення митних та інших платежів, який затверджений наказом Державної митної служби України від 20.07.2007 року № 618, на даний час немає. Водночас у разі стягнення відповідних сум з бюджету за рішенням суду, їх відшкодування позивачу буде здійснюватись в Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, затвердженому постановою КМУ від 03.08.2011 року № 845.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши інші докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити частково.

Встановлено, що ТОВ "Хмільницький завод СЗМ "Молочний Візит" як юридична особа зареєстроване виконавчим комітетом Хмільницької міської ради Вінницької області 20.02.2012 року (ідентифікаційний код 38030199), на податкову обліку перебуває з 03.04.2002 року та є платником податку на додану вартість згідно із свідоцтвом № 200040838 від 01.05.2012 року (том 1, а.с. 13-27).

Основними видами господарської діяльності позивача за КВЕД-2010 є перероблення молока, виробництво масла та сиру (10.51), виробництво олії та тваринних жирів (10.41), виробництво морозива (10.52), оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами (46.33).

При цьому діяльність з перероблення молока здійснюється товариством у майновому комплексі молокозаводу, що знаходиться за адресою: Хмільницька область, м. Хмільник, вул. Червоного козацтва, 2, яка також є юридичною адресою позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.08.2014 року, з метою досягнення економії вуглеводних ресурсів, що в свою чергу сприятиме зниженню собівартості продукції при найменших затратах матеріальних і грошових ресурсів, між позивачем ТОВ "Хмільницький завод СЗМ "Молочний Візит" та Hurts Boiler & Welding Company Inc. (США) було укладено контракт купівлі-продажу № 081314-400 на виготовлення та поставку одного котла на біомасі 400 НР 250 PSIG з похилою відштовхуючою колосниковою решіткою, аксесуарами та допоміжними пристроями (том 1, а.с. 29-65).

Згідно з додатковою угодою № 1 від 27.10.2014 року до контракту № 081314-400 від 13.08.2014 року ціна обладнання та його частин визначена в розмірі 655 870,00 доларів США та сплачена позивачем в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями в іноземній валюті № 2 від 15.08.2014 року, № 4 від 05.11.2014 року, № 5 від 16.12.2014 року, № 6 від 18.12.2014 року та № 7 від 19.12.2012 року (том 1, а.с. 66-71).

03.03.2015 року придбаний позивачем товар доставлено на митну територію України та 14.04.2015 року прийнято на склад Вінницької митниці.

Відповідно до експертного висновку Вінницької торгово-промислової палати № В-41 від 04.03.2015 року водотрубний котел на біомасі 400 НР 250 PSIG класифікується за кодом УКТ ЗЕД 8402 12 00 00 "Котли парові або інші парогенеруючі котли (крім водяних котлів для центрального опалення, здатних також виробляти пар низького тиску); водяні котли з проперегрівом: котли парові або інші парогенеруючі котли: котли водотрубні продуктивністю не більше як 45 т пари на годину" (том 1, а.с. 74).

За аналогічним кодом вказаний товар класифіковано також рішенням Управління АМП та МТР Вінницької митниці від 05.02.2015 року (том 1, а.с. 73).

Крім того, згідно з висновком Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 4104-09/12017-07 від 14.04.2015 року водотрубний котел на біомасі 400 НР 250 PSIG, вироблений (поставлений) для позивача компанією Hurts Boiler & Welding Company Inc. (США), призначений для споживання соломи злакових культур та не виробляється і немає аналогів в Україні (том 1, а.с. 72).

Відтак, вважаючи, що за чинним законодавством операції з імпорту вищезазначеного котла звільняються від сплати окремих митних платежів, оскільки товар класифікується за кодом УКТ ЗЕД 8402 12 00 00, що визначений статтею 7 Закону України "Про альтернативні види палива", 16.04.2015 року позивач звернувся до Вінницької митниці із заявою № 172 про надання дозволу на митне оформлення такого товару без сплати ввізного мита та податку на додану вартість (том 1, а.с. 75).

Листом за № 1685/8/02-80-25 від 20.04.2015 року Вінницька митниця з посиланням на підпункт 17 пункту 1 статті 282, пункт 5 підрозділу 4 Розділу XXI Митного кодексу України, пункт 2 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України та статтю 7 Закону України "Про альтернативні види палива" вказала на відсутність підстав для здійснення оформлення придбаного позивачем котла зі звільненням від сплати митних платежів (том 1, а.с. 76-78).

21.04.2015 року позивач звернувся до голови Комітету Верховної Ради України з питань податкової та митної політики з листом за № 175, у якому просив роз'яснити, чи звільняється від сплати ввізного мита та податку на додану вартість вищевказаний товар. Крім того, 22.04.2015 року на адресу Державної фіскальної служби України товариством було подано скаргу на відмову Вінницької митниці у здійсненні митного оформлення придбаного водотрубного котла на біомасі без сплати митних платежів (том 1, а.с. 79-85).

Згідно з відповіддю Державної фіскальної служби України № 9575/6/99-99-25-01-01-15 від 05.05.2015 року митне оформлення котельного устаткування, ввезеного позивачем на територію України, здійснюється в загальному порядку зі сплатою передбачених законодавством митних платежів (том 1, а.с. 86-88).

Також у відповідь на звернення позивача до голови Комітету Верховної Ради України з питань податкової та митної політики, яке було скероване для розгляду у Державну фіскальну службу України, листом за № 10859/6/99-99-25-01-01-15 від 22.05.2015 року остання роз'яснила, що відповідь на порушене у зверненні питання вже надано товариству листом за № 9575/6/99-99-25-01-01-15 від 05.05.2015 року (том 1, а.с. 89).

В подальшому, як стверджує позивач, митному брокеру ТОВ "Хмільницький завод СЗМ "Молочний Візит" у Вінницькій митниці було надано усну консультацію та повідомлено, що в разі заповнення митної декларації на котел із зазначенням преференцій, буде вважатись, що така декларація заповнена із порушеннями, за що може бути застосовано штраф у розмірі 300% несплаченої суми митних платежів відповідно до ст. 485 Митного кодексу України.

Крім того, станом на 20.05.2015 року товариству було нараховано плату за зберігання котла на митному складі в сумі 108 109,75 грн., яка починаючи з 24.04.2015 року становила 175 євро/день (том 1, а.с. 78).

Відтак, посилаючись на вищевказані обставини, позивач зазначає, що він був поставлений митним органом в ситуацію, при якій вимушено здійснив митне оформлення придбаного котла в загальному порядку задля уникнення додаткових витрат на його зберігання та застосування до товариства значних штрафних санкцій, загроза у яких була цілком очевидною, враховуючи вже відому позицію як Вінницької митниці, так і Державної фіскальної служби України про відсутність пільг зі сплати митних платежів під час імпорту цього виду товарів.

Тому 20.05.2015 року до Вінницької митниці позивачем було подано ВМД № 401090002/2015/010045, у якій задекларовано товар (котел водотрубний марки "HURST", модель 400 НР 250 PSIG із складовими) та нараховано і сплачено обов'язкові платежі в сумі 5 757 000 грн., з яких 1 514 627,47 грн. ввізного мита, 3 483 643,17 грн. податку на додану вартість та 757 313,74 грн. додаткового імпортного збору (том 1, а.с. 90-96, 127-128).

При цьому, вважаючи лист Вінницької митниці № 1685/8/02-80-25 від 20.04.2015 року відмовою в митному оформленні товару із звільненням від сплати ввізного мита та податку на додану вартість, 19.06.2015 року позивач оскаржив таку відмову до суду.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 20.07.2015 року у справі № 802/1785/15-а, яка набрала законної сили 31.08.2015 року, у задоволенні адміністративного позову ТОВ "Хмільницький завод СЗМ "Молочний Візит" відмовлено з тих мотивів, що, як було встановлено у ході судового розгляду справи, в дійсності митним органом не приймалось рішення про відмову у митному оформленні котла із звільненням від сплати ввізного мита та податку на додану вартість, а лист-відповідь Вінницької митниці за № 1685/8/02-80-25 від 20.04.2015 року не можна ототожнювати з рішенням (карткою відмовою) митного органу про відмову у прийнятті митної декларації або в митному оформленні товару, оскільки вона не надавалась в рамках процедури митного оформлення (том 1, а.с. 202-208).

Враховуючи вищезазначене рішення суду та наведені у ньому висновки, 05.08.2015 року позивач звернувся до Вінницької митниці із заявою № 532 про повернення надміру сплачених сум митних платежів, а саме 1 514 627,47 грн. ввізного вита та 3 483 643,17 грн. податку на додану вартість, посилаючись на підстави для повернення сплачених сум митних платежів, що визначені у п. 6 ч. 1 ст. 301 Митного кодексу України (том 1, а.с. 136-138).

Листом за № 3284/8/02-80-10 від 07.08.2015 року відповідач повідомив, що митне оформлення ввезеного на митну територію України котельного устаткування, яке працює на альтернативному виді палива, здійснюється в загальному порядку зі сплатою передбачених законодавством митних платежів. Крім того, самостійно нараховані та сплачені ТОВ "Хмільницький завод СЗМ "Молочний Візит" митні платежі за ВМД № 401090002/2015/010045 від 20.05.2015 року згідно з п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України вважаються узгодженими і не підлягають оскарженню (том 1, а.с. 141-142).

Отже, на думку позивача, Вінницькою митницею допущено бездіяльність, яка полягає в неприйнятті рішення у формі висновку про повернення товариству надміру сплачених сум митних платежів (ввізного мита та податку на додану вартість), за наявності законних підстав для звільнення від їх сплати, та направленні такого висновку в ГУ ДКС України у Вінницькій області для здійснення повернення зазначених сум митних платежів.

Відтак, звернувшись до суду з адміністративним позовом, позивач просить визнати вищевказану бездіяльність митного органу протиправною та стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ "Хмільницький завод СЗМ "Молочний Візит" надміру сплачене ввізне мито в розмірі 1 514 627,47 грн.

Водночас вимогу про стягнення сплачених під час розмитнення котла сум податку на додану вартість в розмірі 3 483 643,17 грн. позивач не заявляє, посилаючись на те, що такий податок був включений товариством до складу податкового кредиту травня 2015 року та повністю використаний в рахунок зменшення своїх податкових зобов'язань з ПДВ за період травень-вересень 2015 року.

Крім того, належними відповідачами у справі за вищевказаними позовними вимогами позивач вважає Вінницьку митницю, а також ГУ ДКС України у Вінницькій області як розпорядника бюджетних коштів, про стягнення яких заявлено позов.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим у справі обставинам, суд керується наступними мотивами.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Митного кодексу України (далі - МК України) мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним із видів мита є ввізне мито, яке встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України (п. 1 ч. 2 ст. 271, ч. 1 ст. 272 МК України).

За змістом частини 1 статті 281 МК України допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Так, згідно з п. 17 ч. 1 ст. 282 МК України у випадках, встановлених цим Кодексом та іншими законами з питань оподаткування, при ввезенні на митну територію України або вивезенні за її межі від оподаткування митом звільняються технічні та транспортні засоби, у тому числі самохідні сільськогосподарські машини, що працюють на біопаливі та класифікуються за кодами згідно з УКТ ЗЕД, визначеними статтею 7 Закону України "Про альтернативні види палива", якщо такі товари не виробляються в Україні. Порядок ввезення зазначених технічних та транспортних засобів, у тому числі самохідних сільськогосподарських машин, визначається Кабінетом Міністрів України.

Аналогічна норма закріплена також у Прикінцевих та перехідних положеннях МК України та Податковому кодексі України (далі - ПК України).

Зокрема, відповідно до п. 5 ч. 4 розділу ХХІ Прикінцевих та перехідних положень МК України тимчасово, до 1 січня 2019 року звільняються від оподаткування ввізним митом при ввезенні на митну територію України та поміщенні в митний режим імпорту - техніка, обладнання, устаткування, що використовуються для реконструкції існуючих і будівництва нових підприємств з виробництва біопалив і для виготовлення та реконструкції технічних і транспортних засобів з метою споживання біопалив, які класифікуються за кодами УКТ ЗЕД, визначеними статтею 7 Закону України "Про альтернативні види палива", якщо такі товари не виробляються та не мають аналогів в Україні.

Крім того, згідно з п. "б" ч. 2 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідних положень ПК України тимчасово, до 1 січня 2019 року звільняються від сплати податку на додану вартість операції з імпорту за кодами УКТ ЗЕД, визначеними статтею 7 Закону України "Про альтернативні види палива", техніки, обладнання, устаткування, що використовуються для реконструкції існуючих і будівництва нових підприємств з виробництва біопалива і для виготовлення та реконструкції технічних і транспортних засобів з метою споживання біопалива, якщо такі товари не виробляються та не мають аналогів в Україні, а також технічних та транспортних засобів, у тому числі самохідних сільськогосподарських машин, що працюють на біопаливі, якщо такі товари не виробляються в Україні.

Водночас в силу положень ч. 4 ст. 7 Закону України "Про альтернативні види палива" до техніки, обладнання, устаткування, що використовуються для реконструкції існуючих та будівництва нових підприємств з виробництва біопалив та таких, що використовуються для виготовлення та реконструкції технічних і транспортних засобів з метою споживання біопалив, відносяться товари, які класифікуються за кодами УКТ ЗЕД 8402, 8403, 8404, 8405, 8406, 8416, 8417, 8419, 8422 40 00, 8423 20 00 00, 8423 30 00 00, 8423 81, 8423 82, 8423 89 00 00, 8423 90 00 00, 8514.

Досліджуючи питання щодо класифікації товарів під час здійснення процедури митного оформлення, суд зазначає, що відповідно до ч. 1, 2, 4-5, 7 ст. 69 МК України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.

Органи доходів і зборів здійснюють контроль за правильністю класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.

У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари.

Під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо.

Рішення органів доходів і зборів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов'язковими.

Наказом Міністерства фінансів України № 650 від 30.05.2012 року затверджено Порядок роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України. В розумінні положень цього Порядку "класифікація товару" - це визначення коду товару відповідно до вимог Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, передбачених Законом України "Про Митний тариф України", з урахуванням Пояснень до УКТ ЗЕД, рішень Комітету з Гармонізованої системи опису та кодування товарів Всесвітньої митної організації, методичних рекомендацій щодо класифікації окремих товарів згідно з вимогами УКТ ЗЕД, розроблених центральним органом виконавчої влади у сфері митної справи на виконання статті 68 Кодексу, до початку переміщення товару через митний кордон України, під час митного оформлення та після завершення митного оформлення.

Відповідно до Закону України "Про митний тариф України" до групи 84 "реактори ядерні, котли, машини, обладнання і механічні пристрої, їх частини" входять товари з позицією за кодом 8402, в яку, у свою чергу, входять товари з підкатегорії з кодом 8402 12 00 00.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з попереднього рішення Вінницької митниці "Про класифікацію та кодування товару згідно з УКТ ЗЕД" від 05.02.2015 року, придбаний позивачем котел водотрубний на біомасі 400 HP 250 PSIG належить до коду товарів згідно з УКТ ЗЕД 8402 12 00 00 "Котли парові або інші парогенеруючі котли (крім водяних котлів для центрального опалення, здатних також виробляти пар низького тиску); водяні котли з проперегрівом: котли парові або інші парогенеруючі котли: котли водотрубні продуктивністю не більше як 45 т пари на годину", так і той факт, що цей товар не виробляється та немає аналогів в Україні (том 1, а.с. 73).

Отже, відповідач фактично погодився із застосованим позивачем кодом товарів, оскільки підтвердив його своїм попереднім рішенням.

Крім того, експертним висновком Вінницької торгово-промислової палати № В-41 від 04.03.2015 року та висновком Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 4104-09/12017-07 від 14.04.2015 року також підтверджено як класифікацію даного виду товарів за кодом УКТ ЗЕД 8402 12 00 00, так і той факт, що товар не виробляється та немає аналогів в Україні (том 1, а.с. 72, 74).

При цьому суд зауважує, що під час здійснення митного оформлення вищевказаного котла ніяких суперечностей щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД або порушення правил класифікації товарів митний орган не виявив.

Відтак, оскільки придбаний та ввезений позивачем на митну територію України товар класифікується за кодом УКТ ЗЕД 8402, не виробляється та немає аналогів в Україні, є усі підстави вважати, що в силу положень п. 17 ч. 1 ст. 282, підпункту 5 підрозділу 4 розділу ХХІ Митного кодексу України та п. "б" ч. 2 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України операції з імпорту такого товару звільняються від оподаткування ввізним митом та податком на додану вартість.

Разом із тим, відповідач Вінницька митниця стверджує, що хоча даний вид товарів і класифікується за кодом УКТ ЗЕД 8402, його цільове призначення не пов'язане ні з виробництвом біопалива, ні з реконструкцією технічних і транспортних засобів з метою споживання біопалив, коди яких визначені у ч. 5 ст. 7 Закону України "Про альтернативні види палива". Тому встановлені законодавством пільги зі сплати митних платежів до нього не застосовуються.

Також відповідач зазначає, що частину 4 статті 7 Закону України "Про альтернативні види палива" слід застосовувати з урахуванням положень частини 5 цієї ж статті. Тобто встановлені законодавством пільги щодо сплати митних платежів, на думку відповідача, поширюються виключно у випадку придбання техніки, обладнання, устаткування для реконструкції та будівництва технічних та транспортних засобів, що визначені частиною 5 цієї статті і класифікуються за кодами УКТ ЗЕД 8701 ("Трактори (за винятком тракторів товарної позиції 8709)"), 8702 ("Моторні транспортні засоби, призначені для перевезення 10 осіб і більше, включаючи водія"), 8704 ("Моторні транспортні засоби для перевезення вантажів"), 8705 ("Моторні транспортні засоби спеціального призначення, крім призначених головним чином для перевезення людей або вантажів (наприклад, автомобілі вантажні для аварійного ремонту, автокрани, автомобілі пожежні, автобетономішалки, автомобілі прибиральні для доріг, автомобілі поливомийні, автомобілі-майстерні, радіологічні автомобілі)"), 8709 ("Транспортні засоби вантажні, самохідні без підіймальних або навантажувальних пристроїв, які використовуються на заводах, складах, у портах або в аеропортах для перевезення вантажів на короткі відстані; тягачі, що використовуються на залізничних платформах, їх частини").

Проте суд з вищенаведеними доводами митного органу не погоджується, вважає їх помилковими і такими, що ґрунтуються на хибному тлумаченні норм права.

По-перше, частина 4 статті 7 Закону України "Про альтернативні види палива" за своїм змістом не є відсилочною чи бланкетною нормою та не передбачає необхідності розуміння її положень винятково з урахуванням частини 5 цієї ж статті закону.

По-друге, частина 5 статті 7 Закону України "Про альтернативні види палива" виокремлює конкретну вузьку групу товарів, що можуть працювати на біопаливі. При цьому така група товарів є самостійною і стосується вже готових технічних та транспортних засобів, в тому числі самохідних сільськогосподарських машин, що працюють на біопаливі.

Таким чином, у випадку застосування положень ч. 4 і 5 ст. 7 Закону України "Про альтернативні види палива" з точки зору відповідача, від сплати митних платежів суб'єкт господарювання звільняється тільки в тому разі, коли імпортує техніку, обладнання, устаткування, що використовуються для виготовлення та реконструкції виключно техніки та транспортних засобів, які класифікуються за кодами УКТ ЗЕД 8701, 8702, 8704, 8705, 8709.

Однак, тлумачення відповідних норм права саме у такий спосіб не лише звужує дійсний зміст вищевказаного закону, але й суперечить меті його прийняття, яка полягає у стимулюванні переходу споживачів в Україні (фізичних та юридичних осіб) від традиційних до альтернативних видів палива.

Крім того, на помилковість позиції відповідача додатково вказують положення частини 1 статті 7 Закону України "Про альтернативні види палива", згідно з якою до технічних засобів, що працюють на альтернативних видах палива, належать засоби, призначені або переобладнанні для роботи принаймні на одному з видів альтернативного палива або на суміші традиційного палива з альтернативним, в яких вміст біоетанолу відповідає вимогам нормативних документів, що здатні працювати на такому паливі без погіршення безпечності, надійності та відповідності їх екологічних показників вимогам нормативних документів.

Отже, законодавцем надано визначення поняття технічних засобів, про виготовлення та реконструкцію яких йдеться у частині 4 статті 7 Закону України "Про альтернативні види палива", що у свою чергу спростовує посилання відповідача на те, що під технічними та транспортними засобами в цій частині статті 7 слід розуміти виключно технічні та транспортні засоби, коди яких визначені у частині 5 статті 7 Закону.

Також суд зауважує, що за змістом пункту 1 Порядку ввезення на митну територію України техніки, обладнання, устаткування, технічних та транспортних засобів, що використовуються для розвитку виробництва і забезпечення споживання біологічних видів палива, затвердженого постановою КМУ № 581 від 18.05.2011 року (далі - Порядок № 581), чітко розмежовуються три групи товарів, які можуть ввозитись на митну територію України суб'єктами господарювання без сплати ввізного мита та податку на додану вартість:

1) техніка, обладнання та устаткування, що використовується для реконструкції існуючих і будівництва нових підприємств з виробництва біологічних видів палива;

2) техніка, обладнання та устаткування, що використовується для виготовлення і реконструкції (переобладнання) технічних та транспортних засобів з метою забезпечення споживання біологічних видів палива;

3) технічні та транспортні засоби, в тому числі самохідні сільськогосподарські машини, що працюють з використанням біологічних видів палива.

При цьому усі наведені вище групи товарів мають класифікуватися за кодами згідно з УКТ ЗЕД, визначеними у статті 7 Закону України "Про альтернативні види палива", та не повинні вироблятись і мати аналоги в Україні.

Таким чином, навіть підзаконним нормативно-правовим актом, яким є Порядок № 581, товари згідно з ч. 4 ст. 7 Закону України "Про альтернативні види палива" відокремлюються від товарів, передбачених частиною 5 цієї статті Закону. Водночас обом цим групам товарів надаються преференції від сплати ввізного мита та податку на додану вартість при їх ввезені на митну територію України, що додатково спростовує доводи відповідача.

Крім того, як слідує з Проекту реконструкції існуючої котельні заводу знежиреного молока "Молочний візит" (том 1, а.с. 161-189), придбання позивачем котла на біомасі 400 НР 250 PSIG з похилою відштовхуючою колосниковою решіткою, аксесуарами та допоміжними пристроями було обумовлене необхідністю реконструкції існуючої котельні заводу з встановленням додаткового котла на біопаливі (соломі) для опалення виробничих приміщень товариства в зимовий період та переробки молока, тобто з метою досягнення економії вуглеводних ресурсів, зниження собівартості продукції при найменших затратах матеріальних і грошових ресурсів.

Отже, цільове призначення придбаного позивачем товару (котла) полягає у його використанні для реконструкції (переобладнання) технічного засобу (котельні заводу) з метою споживання біопалива, що у свою чергу відповідає меті використання техніки, обладнання, устаткування, яка визначена у частині 4 статті 7 Закону України "Про альтернативні види палива" та пункті 1 Порядку № 581.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що оскільки придбаний позивачем водотрубний котел класифікується за кодом УКТ ЗЕД 8402 та призначений для реконструкції технічного засобу з метою споживання біопалива, операції з імпорту такого товару звільняються від оподаткування ввізним митом та податком на додану вартість.

Разом із тим, судом встановлено, що за митне оформлення вказаного котла ТОВ "Хмільницький завод СЗМ "Молочний Візит" сплатило 5 757 000 грн. митних платежів, з яких 1 514 627,47 грн. ввізного мита, 3 483 643,17 грн. податку на додану вартість та 757 313,74 грн. додаткового імпортного збору.

Заперечуючи адміністративний позов, відповідач Вінницька митниця посилається на те, що 20.05.2015 року позивач подав митну декларацію № 401090002/2015/010045 і самостійно розрахував до сплати вищевказані митні платежі. Відтак, спірні суми грошових зобов'язань з ввізного мита та податку на додану вартість вважаються узгодженими.

Проте в цій частині суд вважає обґрунтованими і переконливими доводи позивача, який зазначає, що з врахуванням відомої товариству на час митного оформлення котла позиції митного органу щодо необхідності сплати митних платежів на загальних підставах, наведеної у листах Вінницької митниці № 1685/8/02-80-25 від 20.04.2015 року та Державної фіскальної служби України № 9575/6/99-99-25-01-01-15 від 05.05.2015 року, а також беручи до уваги необхідність сплати значних коштів за щоденне зберігання товару на митному складі митниці та цілком ймовірну можливість застосування митним органом штрафу у розмірі 300% несплаченої суми митних платежів згідно з ч. 1 ст. 485 МК України, товариство було поставлене митним органом в таку ситуацію, при якій вимушене було здійснити митне оформлення котла та сплатити необхідні митні платежі, незважаючи на наявність у нього законних підстав для звільнення від їх сплати на день розмитнення.

Крім того, предмет спору у цій справі стосується повернення (стягнення) помилково/надміру сплачених митних платежів на підставі п. 6 ч. 1 ст. 301 МК України та дій (бездіяльності) митного органу при розгляді відповідної заяви позивача.

Тому посилання відповідача на узгодженість спірних грошових зобов'язань немає визначального значення для вирішення справи, оскільки, по-перше, такі зобов'язання вже сплачені до бюджету і, по-друге, спір між сторонами виник не у зв'язку з їх сплатою чи несплатою, а внаслідок відмови митного органу у поверненні сплачених сум митних платежів в порядку, визначеному чинним законодавством.

У цьому зв'язку суд зазначає, що, як слідує з матеріалів справи, 05.08.2015 року ТОВ "Хмільницький завод СЗМ "Молочний Візит" звернулося до Вінницької митниці із заявою № 532 про повернення на поточний рахунок підприємства надміру сплачених сум митних платежів, а саме ввізного мита в розмірі 1 514 627,47 грн. та податку на додану вартість в розмірі 3 483 643,17 грн.

Листом за № 3284/8/02-80-10 від 07.08.2015 року відповідач повідомив, що митне оформлення ввезеного товариством на митну територію України котельного устаткування здійснюється в загальному порядку зі сплатою необхідних митних платежів.

За таких обставин, на думку позивача, Вінницькою митницею допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у ненаданні висновку про повернення надміру сплачених коштів за наявності законних підстав для звільнення товариства від сплати митних платежів.

Однак, з вказаними доводами позивача суд погоджується частково.

В силу положень пп. 14.1.115 п. 14.1 ст. 14 ПК України надміру сплачені грошові зобов'язання - це суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Помилково сплачені грошові зобов'язання - суми коштів, які на певну дату надійшли до відповідного бюджету від юридичних осіб (їх філій, відділень, інших відокремлених підрозділів, що не мають статусу юридичної особи) або фізичних осіб (які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності або не мають такого статусу), що не є платниками таких грошових зобов'язань (пп. 14.1.182 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Таким чином, на переконання суду, у даному випадку йдеться про повернення помилково, а не надміру сплачених грошових зобов'язань, оскільки, як стверджує позивач, він сплатив спірні суми ввізного мита та податку на додану вартість, хоча за законом був звільнений від їх сплати, а отже не мав бути платником цих видів податків і зборів.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 301 МК України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України. Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до п. 6 ч. 5 ст. 301 МК України повернення сум відповідних митних платежів здійснюється у разі, якщо платником податків подано органу доходів і зборів документи, які підтверджують наявність у нього на день подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення права на звільнення від сплати митних платежів.

Повернення сум митних платежів у випадках, передбачених частиною п'ятою цієї статті, здійснюється у тому самому порядку, що і повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів за заявою платника податків за умови, що така заява подається не пізніше одного року з дня, наступного за днем виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум митних платежів (ч. 6 ст. 301 МК України).

Наказом Державної митної служби України № 618 від 20.07.2007 року затверджений Порядок повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами (далі - Порядок № 618).

Так, згідно з п. 1 Розділу III вказаного Порядку для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

У заяві зазначаються причини повернення коштів, реквізити банку, найменування та код за ЄДРПОУ платника податків-юридичної особи та напрям перерахування коштів.

До заяви додаються:

аркуші з позначенням "3/8" комплектів бланків митних декларацій форм МД-2 і МД-3 і доповнення (у разі їх оформлення) або другий аркуш оформленої посадовою особою митного органу уніфікованої митної квитанції МД-1, за якою помилково та/або надмірно сплачено митні та інші платежі;

документи, що підтверджують суму помилково та/або надмірно сплачених митних та інших платежів;

документи, що підтверджують право на перенесення граничних строків для подання заяв про повернення надмірно сплачених митних та інших платежів, у випадках, передбачених в абзацах третьому - восьмому цього пункту.

Відповідно до п. 2-4, 6-8 Розділу III Порядку № 618 заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум. Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), форма якого наведена в додатку 1 до Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби України та Державного казначейства України від 20.07.2007 N 611/147, керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу. Порядок і форма складання документа, у якому відображатимуться результати перевірки, визначаються наказом Державної митної служби України.

Керівник (заступник керівника) митного органу на підставі результатів перевірки (у разі її проведення) підписує Висновок про повернення, Реєстр висновків про повернення та супровідний лист, адресований органу Державного казначейства України.

Висновок про повернення платникам податків помилково та/або надмірно сплачених митних та інших платежів повинен бути прийнятий митним органом не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення 20-денного строку з дня подання платниками податків заяви.

Суми митних та інших платежів, перераховані митними органами на рахунки з обліку доходів, відкриті в територіальних органах Державного казначейства, які підлягають поверненню за рішенням суду, повертаються у порядку, визначеному Державною митною службою України та Державним казначейством України.

За відсутності підстав для повернення коштів у встановленому порядку готується та надсилається заявнику письмова обґрунтована відповідь (п. 11 Розділу III Порядку № 618).

Таким чином, змістовний правовий аналіз вищезазначених норм Порядку дає підстави для висновку про те, що за результатами розгляду заяви суб'єкта господарської діяльності про повернення помилково та/або надмірно сплачених до бюджету митних платежів, приймається одне з двох рішень: або про задоволення заяви шляхом оформлення висновку про повернення помилково та/або надмірно сплачених до бюджету митних та інших платежів, або про відмову у задоволенні заяви шляхом надсилання заявнику письмової обґрунтованої відповіді.

Як встановлено судом у ході розгляду справи, заява № 532 від 05.08.2015 року про повернення надміру сплачених сум митних платежів (ввізного мита в розмірі 1 514 627,47 грн. та податку на додану вартість в розмірі 3 483 643,17 грн.) була подана позивачем на підставі пункту 6 частини 1 статті 301 МК України та з дотриманням вимог Порядку № 618.

Водночас листом за № 3284/8/02-80-10 від 07.08.2015 року відповідач фактично відмовив у задоволенні такої заяви, повідомивши, що митне оформлення ввезеного на митну територію України котельного устаткування здійснюється в загальному порядку зі сплатою передбачених законодавством митних платежів.

Отже, вважаючи, що підстави для повернення товариству коштів відсутні, митний орган підготував та направив на його адресу відповідний лист згідно з п. 11 Порядку № 618, тобто вчинив активні дії, а не проявив бездіяльність, як помилково стверджує позивач.

Відтак, не підлягають задоволенню позовні вимоги ТОВ "Хмільницький завод СЗМ "Молочний Візит" в частині визнання протиправною бездіяльності Вінницької митниці щодо неприйняття рішення про повернення надміру сплачених сум митних платежів у формі висновку та його направлення в ГУ ДКС України у Вінницькій області для здійснення повернення з Державного бюджету України ввізного мита в розмірі 1 514 627,47 грн. та податку на додану вартість в розмірі 3 483 643,17 грн., сплачених за ВМД № 401090002/2015/010045 від 20.05.2015 року.

Разом із тим, суд погоджується з доводами позивача про те, що митний орган безпідставно відмовив у поверненні вищевказаних митних платежів, які були помилково сплачені товариством до бюджету за наявності у нього на день подання митної декларації усіх необхідних документів, які підтверджували право на звільнення від сплати ввізного мита та податку на додану вартість на підставі підпункту 5 підрозділу 4 розділу ХХІ Митного кодексу України та пп. "б" п. 2 підрозділу 2 розділу ХХ "Прикінцеві положення" Податкового кодексу України.

При цьому такими документами, на думку суду, слід вважати документи, визначені пунктом 3 Порядок № 581, а саме:

1) засвідчені копії зовнішньоекономічного договору (контракту) або іншого документа, який є підставою для ввезення товару на митну територію України, та копії технічного паспорта або іншого документа заводу-виробника товару, в якому зазначено, що товар призначений для виробництва та/або споживання біологічних видів палива;

2) висновок Міністерства економічного розвитку і торгівлі, виданий у встановленому Міністерством порядку, про те, що товари не виробляються та не мають аналогів в Україні.

Як встановлено під час розгляду справи, вищевказані документи були в наявності у позивача станом на день подання митної декларації за № 401090002/2015/010045 від 20.05.2015 року та додавалися до заяви товариства № 172 від 16.04.2015 року на адресу Вінницької митниці, тобто були у розпорядженні митного органу як станом на час митного оформлення товару (котла), так і станом на час розгляду заяви про повернення надміру сплачених митних платежів № 532 від 05.08.2015 року.

З огляду на викладене відмова у поверненні позивачу помилково сплачених митних платежів (ввізного мита в розмірі 1 514 627,47 грн. та податку на додану вартість в розмірі 3 483 643,17 грн.), викладена у листі-відповіді Вінницької митниці за № 3284/8/02-80-10 від 07.08.2015 року, визнається судом безпідставною.

Посилання відповідача на те, що в силу положень п. 6 ч. 1 ст. 301 МК України документи, які підтверджують наявність у платника податків права на звільнення від сплати митних платежів мають бути подані під час митного оформлення товару, суд до уваги не бере, оскільки такі твердження митного органу не відповідають дійсному змісту зазначеної норми закону та ґрунтуються на її хибному тлумаченні.

Таким чином, враховуючи те, що право позивача на повернення помилково сплачених митних платежів вже порушене відмовою митного органу та фактично не визнається відповідачами у справі, від спільних дій яких залежить можливість отримання товариством таких платежів, суд доходить висновку, що ефективним способом захисту та відновлення порушених прав позивача є стягнення на його користь з Державного бюджету України сум помилково сплачених митних платежів, а саме ввізного мита в розмірі 1 514 627,47 грн. (вимогу про стягнення сплачених сум податку на додану вартість в розмірі 3 483 643,17 грн. позивач не заявляє, оскільки такий податок був включений товариством до складу податкового кредиту травня 2015 року та повністю використаний в рахунок зменшення своїх податкових зобов'язань за період травень-вересень 2015 року).

При цьому суд, проводячи аналогію між процедурами поверненням платникам податків помилково сплачених митних платежів та бюджетним відшкодуванням з ПДВ, бере до уваги усталену правову позицію Верховного Суду України, згідно з якою у разі невідшкодування бюджетної заборгованості з ПДВ право платника порушується внаслідок неодержання коштів з бюджету, а тому належним способом захисту цього права може бути вимога про стягнення зазначених коштів (відшкодування заборгованості) з бюджету (постанови Верховного Суду України від 17.06.2008 року у справі № 21-587во08, від 24.02.2009 року у справі за позовом ЗАТ "Авангард" до ДПІ у Тисменицькому районі Івано-Франківської області про спонукання до вчинення дій тощо).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити частково, а саме в частині стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ "Хмільницький завод СЗМ "Молочний Візит" помилково сплаченого ввізного мита в розмірі 1 514 627,47 грн.

У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, в тому числі і позовних вимог до відповідача ГУ ДКС України у Вінницькій області, порушення яким прав та законних інтересів позивача під час розгляду справи не встановлено.

Питання про розподіл судових витрат у справі вирішується судом відповідно до вимог ст. 94 КАС України.

Так, при зверненні до адміністративного суду позивачем було сплачено передбачений на той час законом судовий збір в розмірі 73,08 грн. за позовними вимогами немайнового характеру та в розмірі 487,20 грн. за позовними вимогами майнового характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 94 КАС України передбачено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, оскільки судом задоволено позовні вимоги ТОВ "Хмільницький завод ЗСМ "Молочний Візит", що мають майновий характер, сплачений за цими вимогами судовий збір в розмірі 487,20 грн. належить стягнути на користь позивача з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці, неправомірними рішеннями та діями якої було порушено право позивача.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 160, 162, 163, 167, 254 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Хмільницький завод сухого знежиреного молока "Молочний Візит" (ідентифікаційний код 38030199) помилково сплачене ввізне мито в розмірі 1 514 627 (один мільйон п'ятсот чотирнадцять тисяч шістсот двадцять сім) грн. 47 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Хмільницький завод сухого знежиреного молока "Молочний Візит" (ідентифікаційний код 38030199) судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці Державної фіскальної служби України (ідентифікаційний код 39510664).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Сало Павло Ігорович