Справа № 826/9377/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2015-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 жовтня 2015 року № 826/9377/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шулежка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного Управління ДФС у м. Києві про визнання нечинним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, позивач) до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного Управління ДФС у м. Києві (надалі - ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві, відповідач) про визнання нечинним та скасування наказу №562 від 28.04.2015р. про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що у податкового органу не було підстав для прийняття наказу про проведення позапланової виїзної перевірки на підставі пп.78.1.1, пп.78.1.4. п.78.1. ст.78 Податкового кодексу України, а отже, наказ про проведення перевірки підлягає скасуванню.

Крім того, позивач стверджує, що письмові запити від ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві не надходили.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та пояснив суду, що податковий орган під час видання наказу діяв з підстав та у межах повноважень, визначених чинним законодавством України.

Окрім того, відповідач зазначив, що податковим органом вже проведена перевірка, за результатами якої складено акт та прийнято вимогу про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій, а отже, контролюючим органом фактично реалізована його компетенція на проведення перевірки, оскаржуваний наказ не є таким, що порушує права позивача.

З урахуванням вимог ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є самозайнятою особою, зареєстрована Київським міським управлінням юстиції, отримала свідоцтво про право зайняття нотаріальною діяльністю від 20.10.2000р., реєстраційне посвідчення про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності №3318 від 23.02.1999р.

На обліку в ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві позивач перебуває з 26.10.2000р. за № 7393.

Відповідачем на адресу позивача направлявся запит від 27.02.2015р. №1379 про надання пояснень та їх документальних підтверджень щодо отримання доходів в 2013 році, повноти їх декларування в поданій звітності за 2013 рік, в т.ч. повноти і своєчасності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

У зв'язку із ненаданням вказаної інформації, в.о. начальника ДПІ у Солом'янському районі м. Києва видав наказ від 28.04.2015р. № 562 «Про проведення позапланової невиїзної перевірки», яким на підставі пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1, пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України та з метою здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування призначено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) з 15.05.2015 р. тривалістю 5 робочих днів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення виходячи з наступного.

Підпунктом 20.1.6 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України передбачено, що для здійснення функцій, визначених податковим законодавством, органи державної податкової служби уповноважені, зокрема отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, у порядку, визначеному цим Кодексом, інформацію, довідки, копії документів (засвідчені підписом платника податків або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності) про фінансово-господарську діяльність, отримувані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов'язану з обчисленням та сплатою податків, дотриманням вимог іншого законодавства, здійснення контролю за яким покладено на органи державної податкової служби, а також фінансову та статистичну звітність, в порядку та на підставах, визначених цим Кодексом.

В контексті зазначеної норми згідно із п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (заступником керівника) органу державної податкової служби і повинен містити перелік інформації, яка запитується, та документів, що її підтверджують, а також підстави для надіслання запиту.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб'єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:

1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

2) для визначення рівня звичайних цін на товари (роботи, послуги) під час проведення перевірок та в інших випадках, передбачених статтею 39 цього Кодексу;

3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;

4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків податкової накладної покупцю або про порушення правил заповнення податкової накладної;

5) у разі проведення зустрічної звірки;

6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Запит вважається врученим, якщо його надіслано поштою листом з повідомленням про вручення за податковою адресою або надано під розписку платнику податків або іншому суб'єкту інформаційних відносин або його посадовій особі.

Платники податків та інші суб'єкти інформаційних відносин зобов'язані подавати інформацію, визначену у запиті органу державної податкової служби, та її документальне підтвердження протягом одного місяця з дня, що настає за днем надходження запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом). У разі коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому цього пункту, платник податків звільняється від обов'язку надавати відповідь на такий запит.

Як вбачається з матеріалів справи, запит направлений позивачу за адресою місцезнаходження самозайнятої особи, проте конверт повернувся у зв'язку із закінченням встановленого строку зберігання.

Відповідно до пп. 78.1.1, пп. 78.1.4 п. п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема, за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту; виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно п. 78.4 ст. 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

На виконання вищезазначених норм закону, в.о.начальника ДПІ у Солом'янському районі м. Києва видав наказ від 28.04.2015р. № 562 «Про проведення позапланової невиїзної перевірки», яким на підставі пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1, пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України та з метою здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування призначено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1

Враховуючи вищезазначені положення норм Податкового кодексу України, беручи до уваги той факт, що платник податків не надав пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту, суд приходить до висновку, що в.о.начальника ДПІ у Солом'янському районі м. Києва правомірно, і з підстав та у межах повноважень, визначених чинним законодавством України, видано оскаржуваний наказ, а тому у суду відсутні підстави для його скасування.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи за результатами проведеної відповідачем документальної позапланової перевірки позивача (на підставі оскаржуваного наказу про проведення перевірки) складено акт перевірки 2916/26-58-17-01- від 28.05.2015р., на підставі якого відповідачем прийнято вимогу про сплату боргу від 15.06.2015 №Ф-18У та рішення про застосування штрафних санкцій від 15.06.2015р. №.

Не погоджуючись із зазначеною вимогою та рішенням про застосування штрафних санкцій ОСОБА_1 звернулась до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.07.2015р. по справі №826/14648/15 відкрито провадження у справі. На момент розгляду даної адміністративної справи та прийняття рішення по суті провадження по справі №826/14648/15 триває.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція суддів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25.11.1997р. № 6-зп «Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України» частину другу ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемлюють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Аналізуючи викладену правову позицію Конституційного Суду України, суд приходить до висновку, що підставою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльності будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Аналогічна позиція закріплена і в частині 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, де зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Враховуючи положення статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства є рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Так, згідно підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України платник податків має право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб).

Отже, платниками податків до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси. Втім, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваного наказу за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платника податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

Разом з тим, податковим органом фактично реалізована надана оспорюваним наказом компетенція на проведення перевірки та оформлення результатів такої перевірки, що підтверджується актом перевірки 2916/26-58-17-01- від 28.05.2015р., а відтак, задоволення позовних вимог про визнання нечинним та скасування наказу не призведе до поновлення порушеного права позивача, оскільки такий наказ не є юридично значимим для позивача, якими є вимога про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій, винесені за результатом реалізації спірного наказу і саме, оскарження яких є належним способом захисту порушеного права шляхом заявлення позовних вимог про скасування останніх.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративний суду України від 17.03.2015р. №К/800/35959/14 та від 12.06.2014р. №К/9991/83189/11.

Враховуючи зазначені обставини, у суду відсутні підстави для визнання нечинним та скасування наказу №562 від 28.04.2015р. про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідачем доведено правомірність видання оскаржуваного наказу.

Беручи до уваги положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодування судового збору позивачу не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко