Справа № 823/2038/15
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року справа № 823/2038/15

11 годин 05 хвилин м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рідзеля О.А.,

при секретарі судового засідання - Педані О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - відділ Держземагентства України у Тальнівському районі Черкаської області, Черкаське обласне управління водних ресурсів, про визнання відсутності повноважень суб'єкта владних повноважень та скасування висновку,

встановив:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом, в якому просить:

- встановити відсутність повноважень сектору містобудування та архітектури Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області (далі - відповідач) в частині визначення ним меж прибережної захисної смуги навколо водойми-ставу площею 13,40 га, розташованої в адміністративних межах Білашківської сільської ради за межами населеного пункту на р. Білашка, що є лівою притокою р. Тальянка;

- скасувати висновок № 73 сектору містобудування та архітектури відповідача від 28.08.2014р. (з додатком проекту кадастрового плану, що його погоджено завідувачем сектору Щербатим М.О. 02.09.2014) про наявність обмежень прав на використання земельної ділянки АДРЕСА_1 в частині визначення ним прибережної захисної смуги шириною 50 м. навколо ставу площею 13,40 га;

- зобов'язати відповідача надати свій висновок про наявність обмежень прав на використання земельної ділянки площею 0,34 га по АДРЕСА_1 з урахуванням ширини прибережної захисної смуги, що її визначено в установленому порядку повноважними органами.

Позивач у судове засідання не прибув, 25.08.2015 звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Білашківської сільської ради Тальнівського району Черкаської області від 06.02.2014 позивачу надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,34 га по АДРЕСА_1 у с. Білашки Тальнівського району для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільської ради. Під час виготовлення, на замовлення позивача, ТОВ «Земельно - кадастрове бюро» проекту землеустрою на етапі узгодження проекту із відповідачем, останній, як суб'єкт владних повноважень, перевищив свої повноваження у частині визначення межі прибережної захисної смуги, чим незаконно обмеживши право позивача володіння частиною означеної земельної ділянки.

Позивач зазначає, що у висновку від 28.08.2014 № 73 про наявність обмежень прав на використання земельної ділянки та у проекті кадастрового плану від 02.09.2014 відповідачем встановлено водоохоронне обмеження - прибережну захисну смугу шириною 50 метрів від водойми - штучного ставу площею 13,4 га, до якого прилягає земельна ділянка. Позивач вважає зазначене рішення відповідача незаконним з огляду на те, що Законами України, підзаконними нормативними актами органи містобудування та архітектури не наділено повноваженнями щодо визначення та встановлення меж прибережних захисних смуг. Окрім того, зазначена земельна ділянка до земель водного фонду не відноситься, що підтверджується листом Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області від 07.11.2014, та листом Черкаського обласного управління водних ресурсів від 19.01.2015, а отже, щодо неї не може бути в даний час встановлено водоохоронних обмежень, враховуючи що водоохоронну зону не визначено. Щодо посилання відповідача в обґрунтування свого рішення на норми Водного кодексу України, якими передбачено можливість встановлення навколо водойм прибережних захисних смуг, позивачем зазначено, що оскільки вони встановлюються з врахуванням містобудівної документації, згідно із ч. 6 ст. 88 Водного кодексу України, а отже не автоматично, а по окремим проектам землеустрою, відповідно до ч. 7 ст. 88 Водного кодексу України, в тому числі в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації, що існує на момент їх встановлення. Враховуючи зазначене, позивач вважає, що відповідач, зазначивши у висновку від 28.08.2014 №73 (з додатком - проект кадастрового плану погоджений 02.09.2014) про наявність водоохоронного обмеження - прибережної захисної смуги шириною 50 м. без наявності для цього відповідних планово-картографічних матеріалів припустився перевищення своїх повноважень, захист від чого гарантується ч. 1 ст. 2 КАС України.

Відповідач свого представника у судове засідання не направив, звернувся до суду із заявою від 25.08.2015 за № 03-16/1015, у якій просив розгляд справи здійснити без участі його представника, та повідомив суд, що позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Треті особи - відділ Держземагентства України у Тальнівському районі Черкаської області та Черкаське обласне управління водних ресурсів своїх представників у судове засідання не направили, звернулися із заявами про розгляд справи за відсутності їх представників.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов належить задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до абз. 2 ст. 3 Конституції України від 28.06.1996 визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Згідно із ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до абз. 2 ст. 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III (надалі - Земельний кодекс) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно - правовими актами. Процедура відводу громадянам, зацікавленим в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства визначена ст.118 Земельного кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно із ч.7 ст.118 Земельного кодексу відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно положень ч. 8 ст. 118 Земельного кодексу проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 1861 цього Кодексу.

Судом встановлено, що згідно рішення Балашківської сільської ради від 06.02.2014 №29/9 ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,34 га по АДРЕСА_1. На період виготовлення проектної документації дану земельну ділянку надано в користування на умовах оренди на один рік (а.с.11).

28.08.2014 відповідачем прийнято висновок №73 про наявність обмежень прав на використання земельної ділянки, згідно якого визначено водоохоронне обмеження - прибережна захисна смуга - 50 м.

07.11.2014 листом за №05-10/42 на запит № б/н від 04.11.2014 позивача повідомлено, що водоохоронна зона визначена відповідно до діючого водного кодексу становить 50 метрів, межі охоронних зон не винесені в натурі, оскільки не розроблено генерального плану, земельна ділянка АДРЕСА_1 до земель водного фонду не відноситься, але має відповідні обмеження у використанні, повноваження та компетенція сектору містобудування та архітектури Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області визначені Законами України «Про основи містобудування», «Про врегулювання містобудівної діяльності», «Про місцеві державні адміністрації», висновок про наявність обмежень прав на використання земельної ділянки надано, відповідно до «Порядку ведення Державного земельного кадастру» (а.с.10).

Крім того, судом встановлено, що листом Черкаського обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України від 19.01.2015 № 71/01/02.1-19 позивача повідомлено, що став площею 13,40 га знаходиться в адміністративних межах Білашківської сільської ради Тальнівського району за межами населеного пункту на р. Білашка. Даний став не знаходиться на балансі чи у постійному користуванні Черкаського облводресурсів та його структурних підрозділів, відсутня інформація про проектну документацію на створення вищезгаданого ставу, у якій визначаються правила експлуатації, режим роботи та характеристика водного об'єкту, у тому числі - відмітка води в меженний період. Паспорт на даний об'єкт також не погоджувався на даний об'єкт. До облводресурсів не надходила інформація про розроблення проекту встановлення водоохоронних зон і прибережних захисних смуг (а.с.13).

Згідно із ст. 58 Земельного кодексу до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів; штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів. Для створення сприятливого режиму водних об'єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою.

Відповідно до ст. 87 Водного кодексу України від 06.06.1995 №213/95-ВР (надалі - Водний кодекс) для створення сприятливого режиму водних об'єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколоводних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм встановлюються водоохоронні зони. Водоохоронна зона є природоохоронною територією господарської діяльності, що регулюється. На території водоохоронних зон забороняється: використання стійких та сильнодіючих пестицидів; влаштування кладовищ, скотомогильників, звалищ, полів фільтрації; скидання неочищених стічних вод, використовуючи рельєф місцевості (балки, пониззя, кар'єри тощо), а також у потічки. В окремих випадках у водоохоронній зоні може бути дозволено добування піску і гравію за межами земель водного фонду на сухій частині заплави, у праруслах річок за погодженням з обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр. Зовнішні межі водоохоронних зон визначаються за спеціально розробленими проектами. Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них встановлюються Кабінетом Міністрів України. Виконавчі комітети сільських, селищних, міських рад зобов'язані доводити до відома населення, всіх заінтересованих організацій рішення щодо меж водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також водоохоронного режиму, який діє на цих територіях. Контроль за створенням водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також за додержанням режиму використання їх територій здійснюється виконавчими комітетами сільських, селищних, міських рад і центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Згідно із ст. 60 Земельного кодексу визначено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту. Аналогічні положення закріплено і в ст. 88 Водного кодексу України.

Посилання відповідача в обґрунтування спірного рішення (згідно листа 07.11.2014 за № 05-10/42) на норми Водного кодексу України, яким передбачено можливість встановлення навколо водойм прибережних захисних смуг, судом розцінюється критично, оскільки прибережні захисні смуги встановлюються з врахуванням містобудівної документації, а отже не автоматично, а по окремим проектам землеустрою, в тому числі в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації, яка існує на момент їх встановлення. Відсутність проектів землеустрою фактично означає відсутність прибережних захисних смуг та водоохоронних зон навколо водойми.

Порядок відводу громадянам, зацікавлених в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства передбачено ст. 118 Земельного кодексу України, проекти ж водоохоронних зон мають розроблятися на замовлення органів водного господарства згідно постанови Кабінету Міністрів України № 486 від 08.05.1996 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», а їх межі встановлюються з урахуванням рельєфу місцевості, затоплення, підтоплення, інтенсивності берегоруйнування, цільового призначення земель, що входять до складу водоохоронної зони.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач, зазначивши у висновку від 28.08.2014 № 73 (з додатком - проект кадастрового плану погоджений 02.09.2014) про наявність водоохоронного обмеження - прибережної захисної смуги шириною 50 м. без наявності для цього відповідних планово-картографічних матеріалів припустився перевищення своїх повноважень.

Вказаний висновок суду також підтверджується листом Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області за № 03-16/1015 від 25.08.2015, згідно з яким відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі.

Частинами 1 та 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін та доказів у справі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 136 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач може визнати адміністративний позов протягом всього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо визнання адміністративного позову викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи.

Частиною 3 ст.136 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення у зв'язку з відмовою від адміністративного позову, визнанням адміністративного позову чи примиренням сторін ухвалюється за правилами, встановленими ст. 112, 113 цього Кодексу.

Положеннями ч. 3 ст.112 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі повного визнання відповідачем адміністративного позову і прийняття його судом приймається постанова суду про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 4 ст.112 Кодексу адміністративного судочинства України суд не приймає відмови від адміністративного позову, визнання адміністративного позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Згідно Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи (прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді) державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень визначено, що під дискреційним повноваженням необхідно розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства засноване на гарантуванні дотримання вимог права, інакше було би порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, тобто критеріями здійснення адміністративного судочинства є принципи судочинства, правила етичної поведінки.

Враховуючи викладене, у задоволенні позовної вимоги щодо зобов'язання відповідача надати свій висновок про наявність обмежень прав на використання земельної ділянки площею 0,34 га по АДРЕСА_1 з урахуванням ширини прибережної захисної смуги, що її визначено в установленому порядку повноважними органами - належить відмовити.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 14, 86, 94, 159-163, 167, 185-187, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Встановити відсутність повноважень сектору містобудування та архітектури Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області в частині визначення меж прибережної захисної смуги навколо водойми-ставу площею 13,40 га., розташованої в адміністративних межах Білашківської сільської ради Тальнівського району Черкаської області за межами населеного пункту на р. Білашка, що є лівою притокою р.Тальянка.

Скасувати висновок № 73 сектору містобудування та архітектури Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області від 28.08.2014 (з додатком проекту кадастрового плану, що його погоджено завідувачем сектору Щербатим М.О. 02.09.2014) про наявність обмежень прав на використання земельної ділянки АДРЕСА_1 Черкаської області в частині визначення ним прибережної захисної смуги шириною 50 м. навколо водойми-ставу площею 13,40 га.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 36 (тридцять шість) грн 54 коп. відповідно до квитанції № 123 від 06.08.2015.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку, передбаченому статтями 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.А. Рідзель

Повний текст постанови виготовлено 26.10.2015