Справа № 2а-1723/10/2470
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2015 року м. Київ К/800/29184/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого: судді Мороза В.Ф.

Суддів: Донця О.Є.

Логвиненко А.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Львівської митниці на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 25.02.2013 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.05.2013 у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської митниці, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державна казначейська служба України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся з позовом про визнання протиправною бездіяльність, яка полягає у безпідставному неповерненню належного йому транспортного засобу зі складів митних органів, визнання протиправними дії, які полягають у безпідставному стягненню коштів за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів та стягнення у зв'язку із цим грошових коштів.

Позов мотивовано тим, що митницею безпідставно утримувався на митних складах конфіскований у нього автомобіль. У зв'язку із перебування автомобіля на митних складах Митниці, позивач вимушений був вчиняти дії щодо його повернення, що призвело до матеріальних витрат. Крім цього, за період з 16.10.2009 р. по 08.12.2009 р. Митницею безпідставно нарахована плата за зберігання транспортного засобу на складах, яку останній був вимушений оплатити.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 травня 2013 року, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії митниці, які полягають у несвоєчасному поверненню зі складів митних органів транспортного засобу, який належить позивачу. Визнано протиправними дії митниці, які полягають у стягненні з позивача коштів за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів. Стягнуто з Державного бюджету України в особі Львівської митниці на користь позивача завдану йому матеріальну шкоду. Стягнуто з Державного бюджету України в особі Львівської митниці на користь позивача завдану йому моральну шкоду. Стягнуто з Держбюджету України судовий збір та витрати на правову допомогу. У решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі митниця, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Судова колегія не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до постанови Галицького районного суду м. Львова від 18.08.2009 року позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.352 МК України та накладено стягнення у вигляді конфіскації транспортного засобу "Dodge Sprinter" 2004 р. випуску, д.н. НОМЕР_1. За наслідком апеляційного розгляду постановою Апеляційного суду Львівської області від 05.10.2009 р. зазначену постанову змінено, шляхом виключення із резолютивної частини постанови накладення стягнення у вигляді конфіскації автомобіля та застосовано штраф.

19.10.2009 року позивач звернувся із заявою до Львівської митниці із вимогою повернути йому автомобіль, однак відповідач автомобіль не повернув, мотивуючи це тим, що повернення транспортного засобу буде здійснено у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" на підставі постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження про повернення транспортного засобу.

На підставі звернення позивача від 04.12.2009 р. до митниці із постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження №16242766 від 04.12.2009 р. щодо примусового виконання вищезазначеної постанови апеляційного суду, йому 09.12.2009р. повернуто конфіскований транспортний засіб, після сплати на розрахунковий рахунок відповідача суми за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що вказані дії відповідача призвели до обмеження права власності позивача, а тому є протиправними, моральна шкода та витрати позивача, понесені останнім у зв'язку із протиправними діями відповідача, підлягають стягненню з відповідача. Разом з цим, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправними дії митниці по зобов'язанню позивача сплатити грошові кошти за період з 16.10.2009 р. по 18.10.2009 р., щодо відшкодування витрат пов'язаних на лікування та на проживання у м. Львові, витрат на оплату зберігання транспортного засобу протягом 16.10.2009 р. - 18.10.2009 р. (включно) на складах митних органів.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками судів попередніх інстанцій, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.377 МК України Митниця уповноважена вилучати товари, що є безпосередніми предметами порушення митних правил, товари із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортні засоби, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України, а також документи, необхідні для розгляду справи про порушення митних правил, вилучаються.

Згідно із ч.3 ст.169 МК України транспортні засоби зазначені у п.8 ч.1 ст.168 МК України, зберігаються на складах митних органів протягом строків, що визначаються законодавством.

Відповідно до п.1.3 наказу Державної митної служби України від 28.08.2003 р. №579 "Про встановлення строків зберігання" (у редакції чинній на момент виникнення досліджуваних правовідносин) товари й транспортні засоби, вилучені митними органами за протоколами про порушення митних правил, зберігаються на складах митних органів з моменту розміщення їх на складі до моменту повернення власникові (але не більше трьох років з дня набрання законної сили відповідною постановою суду) або до передання органу державної виконавчої служби на підставі судового рішення.

Відповідно до ч.3 ст.392 МК України у разі, якщо за результатами перевірки законності та обґрунтованості постанови суду у справі про порушення митних правил ця постанова буде скасована, а справа закрита, або стягнення за порушення митних правил буде змінено, конфісковані товари, транспортні засоби, сума штрафу або її відповідна частина повертаються особі, яка притягалася до відповідальності, або її представникові.

Враховуючи вищезазначене суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що позиція митниці щодо повернення належного позивачу автомобіля виключно на підставі постанови державного виконавця є необґрунтованою, оскільки рішення суду, на підставі якого у позивача вилучено транспортний засіб, в частині вилучення було змінено та зазначену частину замінено на штраф, а такої умови для повернення як рішення держвиконавця у Порядку роботи складу митного органу, затвердженого наказом Державної митної служби України від 05.12.2003 р., №835 відсутнє.

Крім того, судами встановлено, що позивач 19.10.2009 р. звернувся до митниці із заявою про повернення конфіскованого автомобіля, а тому починаючи з цієї дати відповідач неправомірно утримував на митних складах вказаний автомобіль.

Також встановлено, що відповідач нараховував та вимагав від позивача сплатити плату за зберігання вказаного транспортного засобу на складах митних органів за період з 16.10.2009 р. по 08.12.2009 р.

Відповідно до розділу 3 Порядку справляння плати за зберігання товарів і транспортних засобів на складах митних органів, затвердженого наказом Державної митної служби України від 29.07.2008 р., плата за зберігання товарів і транспортних засобів, вилучених за справою про порушення митних правил, на складах митних органів справляється, якщо згідно із судовим рішенням порушника визнано винним, а вилучені за справою товари та транспортні засоби підлягають поверненню власнику. Розрахунковий строк зберігання для нарахування плати в такому випадку обраховується, починаючи з одинадцятого дня з дня набрання законної сили судовим рішенням за справою про порушення митних правил, і закінчується датою видачі товарів і транспортних засобів власнику або вповноваженій ним особі.

Згідно п.9 розділу 2 вказаного Порядку при справлянні плати строк зберігання обчислюється в календарних днях. День видачі зі складу митного органу товарів і транспортних засобів власникам або вповноваженим особам до загального строку нарахування плати не включається.

Враховуючи зазначене суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що відповідачем правомірно нараховано плату за зберігання товарів і транспортних засобів на складах митних органів у період з 16.10.2009 р. по 18.10.2009 р., в той час нарахування даної плати за період 19.10.2009 р. по 08.12.2009 р. в сумі 13235,45 грн. є протиправним.

Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно із ст.21 КАС України, позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов'язані між собою і підсудні одному адміністративному суду. Вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

З огляду на те, що позивач, внаслідок протиправних дій відповідача, сплатив 13235,45 грн. в рахунок плати за зберігання товарів і транспортних засобів на складах митних органів за період 19.10.2009 р. по 08.12.2009 р., вказані кошти підлягають відшкодуванню.

Оскільки, як було встановлено судами, позивачу внаслідок неправомірних дій було спричинено моральну шкоду, її часткове відшкодування (у розмірі 500,00 грн.) з урахування положень статті 1167 ЦК України було правомірним.

Зважаючи, що витрати на правову допомогу відповідно до статті 87 КАС України входять до складу судових витрат, судами правильно проведено їх розподіл з урахуванням положень статті 94 КАС України та Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та ґрунтуються на переоцінці встановлених у справі обставин, наданні переваги одним доказам над іншими. Водночас суд касаційної інстанції відповідно до статті 220 КАС України позбавлений можливості досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч.3 ст. 220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення.

Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 25.02.2013 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.05.2013 залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через п'ять днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянуте Верховним Судом України в порядку ст.ст. 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: В.Ф. Мороз

А.О. Логвиненко

О.Є. Донець