Справа № 804/398/15
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

13 жовтня 2015 рокусправа № 804/398/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Проценко О.А. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Знам'янці та Знам'янському районі Кіровоградської області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 січня 2015 р.

у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Знам'янці та Знам'янському районі Кіровоградської області до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 січня 2015 р. у задоволенні адміністративного позову Управління Пенсійного фонду України в м. Знам'янці та Знам'янському районі Кіровоградської області до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" про стягнення заборгованості - відмовлено.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що банк не є власником коштів, перерахованих Фондом. Саме одержувачі коштів є власниками перерахованих коштів. Банк зобовязаний тільки перерахувати кошти на рахунки пенсіонерів і не має права цими коштами розпоряджатися без згоди власників коштів. Відсутність грошових коштів на поточному рахунку померлого пенсіонера позбавляє банк можливості повернути ці кошти Фонду.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач (Управління Пенсійного фонду) звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що банк лише вчиняє дії по обслуговуванню рахунку клієнта. Позивач двічі звертався до відповідача з вимогою про необхідність повернення пенсійних коштів у сумі 999грн., однак відповідач повернув лише 747,17грн., а потім ще 4,10грн., однак не повернув решту коштів з рахунку померлого пенсіонера ОСОБА_2 у сумі 247,73грн.

В запереченнях на апеляційну скаргу зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому скасуванню не підлягає. Посилається на те, що банк не є власником коштів , перерахованих Фондом, банк не має права розпоряджатися коштами без згоди власника, при цьому власником коштів є пенсіонер клієнт банку, який помер.

Представник відповідача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Знамянці та Знамянському районі Кіровоградської області перебував пенсіонер ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, якому виплачувалась пенсія по інвалідності.

Із метою отримання зарахованих грошових коштів та на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року № 1596 Про заходи щодо виконання статті 3 Указу Президента України від 04.07.1998 року № 734 останнім із Публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк було укладено договір №43 від 01.11.2011 року на зарахування і виплату пенсій та грошової допомоги, що фінансуються з Пенсійного фонду України, передбачені Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банківських установах, затвердженим вищезазначеною постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596.

Так, 07.10.2014 року територіальним управління Пенсійного фонду України було перераховано на рахунок установи банку пенсійні кошти для виплати пенсії ОСОБА_2 за жовтень 2014 року (за період з 01.10.2014 року по 31.10.2014 року) та зарахування суми на поточний рахунок одержувача у розмірі 999,00грн.

Як зазначив позивач, 24.10.2014 року ним було отримано електронну пошту з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зі списками померлих громадян, які перебували на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Знамянці та Знамянському районі Кіровоградської області. Серед цих осіб перебував і пенсіонер ОСОБА_2, який помер 17.09.2014 року, актовий запис №2479 від 19.09.2014 року. Копія вказаного листа Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 24.10.2014 року вх.№4803/02-12 міститься в матеріалах справи.

Згодом листом від 24.10.2014 року №5206/05-30 позивач звернувся до Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк із проханням повернути кошти, перераховані на виплату пенсії на імя ОСОБА_2 за жовтень 2014 року у розмірі 999,00грн., у звязку зі смертю пенсіонера, дата смерті 17.09.2013 року.

За твердженнями відповідача згідно виписки по карті клієнта ОСОБА_2 станом на день повідомлення про його смерть, на рахунку перебували кошти в сумі 747,17грн., у звязку із тим, що грошові кошти у розмірі 257,27грн. у день зарахування пенсійної виплати у розмірі 999,00грн. були автоматично переведені на депозитний рахунок Копілка (10,00грн.) та списані на погашення простроченої заборгованості по кредиту за платіжною кредитною карткою Універсальна 55 днів пільгового періоду (247,27грн.). При цьому, внесення ОСОБА_2 щомісячних платежів за наданим кредитом відбувалось шляхом списання за його розпорядженням необхідної суми коштів з його поточного рахунку. Тому, 27.10.2014 року банком було проведено повернення грошових коштів у сумі 747,17грн., що склало різницю у 251,83грн. від перерахованих позивачем у рахунок виплати пенсії за жовтень 2014 року ОСОБА_2

06.11.2014 року позивачем був направлений повторний лист за №5408/05-30 до банку із повторною вимогою повернути кошти за жовтень 2014 року у повному обсязі, у звязку зі смертю ОСОБА_2 У відповідь 10.11.2014 року банком було проведено повернення грошових коштів у сумі 04,10грн. У звязку із чим залишок неповернутих банком грошових коштів становить 247,73грн.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За приписами частини 2 статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема й спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Частинами 3, 4 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень у встановлених випадках.

Пунктом 5 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України. Однак, такий суб'єкт владних повноважень може бути позивачем у адміністративній справі лише у випадках, передбачених частиною 4 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України, до переліку яких віднесено також випадки, встановлені іншими законами.

Якщо суб'єкт владних повноважень бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав; не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору, то, залежно від змісту вимог і суб'єктного складу сторін, справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК України.

Аналізуючи вищезазначені положення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що даний спір за своєю суттю до вказаних у Кодексі адміністративного судочинства України випадків не відноситься, а зводиться до вимог пенсійного органу повернути кошти, які перебувають на рахунках банку - суб'єкта господарювання. Тобто спір цей стосується банківської діяльності щодо порядку здійснення розрахункових операції (введення рахунків, нарахування і повернення коштів, тощо) та правомірності такого здійснення із зарахування коштів у вигляді пенсії, що і є предметом спору сторін. Усі інші вимоги є похідними від зазначених.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що за суб`єктним складом сторін, змістом заявлених позивачем вимог та предметом спору дана справа підлягає розгляду в господарському судочинстві.

Згідно із вимогами пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, якщо провадження за позовною заявою, яку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, було помилково відкрито, суд закриває провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 157, ст. 196, 198, 204, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Знам'янці та Знам'янському районі Кіровоградської області задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 січня 2015 р. у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Знам'янці та Знам'янському районі Кіровоградської області до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" про стягнення заборгованості скасувати.

Провадження у справі закрити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч.5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.А. Проценко

Суддя: Л.П. Туркіна