Справа № 2а-18741/11/2670
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2015 року м. Київ К/800/36931/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Лосєва А.М.
Федорова М.О.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуМіжрегіонального Головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників
на постановуОкружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2012
та ухвалуКиївського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2014
у справі № 2а-18741/11/2670
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Порше Україна»
доМіжрегіонального Головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників
провизнання протиправною та скасування податкової консультації ,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Україна» звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків про визнання протиправною та скасування податкової консультації №17014/10/31-048 від 17.06.2011.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2012, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2014, адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправними положення податкової консультації Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків від 17.06.2011р. №17014/10/31-048 щодо неможливості врахування при визначенні об'єкта оподаткування витрат на гарантійний ремонт (обслуговування) або гарантійні заміни товарів, проданих платником податку юридичним особам, та скасовано в цій частині податкову консультацію Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків від 17.06.2011р. №17014/10/31-048; в задоволенні іншої частини адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій в частині задоволення позову, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати в цій частині та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, оскільки вважає, що постанову суду першої та ухвалу суду апеляційної інстанції в цій частині було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У письмовому заперечені на касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтованими, просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач листом №538 від 19.05.2011 звернувся до відповідача з проханням надати консультацію з наступних питань: «Чи має право позивач віднести до складу податкового кредиту суми ПДВ, сплачені у вартості послуг з гарантійного ремонту (обслуговування), наданих за договорами підряду?», «Чи має право позивач з метою оподаткування віднести до інших витрат суми сплачені (нараховані) за послуги з гарантійного ремонту (обслуговування), надані відповідно до договорів підряду?».

Відповідач листом №87014/10/31-048 від 17.06.2011 надав відповідь, у якій по першому питанню, з посиланням на положення статей 198 та 201 Податкового кодексу України, роз'яснив, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг, які є об'єктом оподаткування ПДВ, податкова накладна виписується у день виникнення податкового зобов'язання у продавця та є підставою для включення до податкового кредиту покупця; та по другому питанню, з посиланням на пп. «є» пп.138.10.3 п.138.10 ст.138, пп.140.1.4 п.140.1 ст.140 Податкового кодексу України, роз'яснив, що не можуть бути враховані при визначенні об'єкта оподаткування витрати на гарантійний ремонт (обслуговування) або гарантійні заміни товарів, проданих платником податку юридичним особам, оскільки на таку категорію покупців не поширюються норми законодавства з питань захисту прав споживачів тому, що відповідно до визначення, наведеного в п.22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа.

Задовольняючи позов в частині позовних вимог про визнання протиправними положення податкової консультації щодо неможливості врахування при визначенні об'єкта оподаткування витрат на гарантійний ремонт (обслуговування) або гарантійні заміни товарів, проданих платником податку юридичним особам, та скасування податкової консультації в цій частині суд першої інстанції виходив з того, що право платника на включення витрат на гарантійний ремонт (обслуговування) або гарантійні заміни товарів до інших витрат при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток не залежить від правового статусу покупців (чи то є фізична чи юридична особа) одержувачів (споживачів) послуг (робіт) з гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни товарів.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ані Податковий кодекс України, ані Порядок гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни дорожніх транспортних засобів, затверджений наказом Міністерства промислової політики України від 29.12.2004 № 721, не диференціюють споживачів, які одержують гарантійну заміну товарів чи послуги з ремонту (обслуговування), на фізичних чи юридичних осіб і не містять жодних обмежень чи застережень щодо врахування платником витрат на гарантійний ремонт (обслуговування) або гарантійні заміни товарів, наданих як фізичним, так і юридичним особам.

Суд касаційної інстанції погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

За змістом п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 - 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно пп.140.1.4 п.140.1 ст.140 Податкового кодексу України при визначенні об'єкта оподаткування враховуються такі витрати подвійного призначення: будь-які витрати на гарантійний ремонт (обслуговування) або гарантійні заміни товарів, проданих платником податку, вартість яких не компенсується за рахунок покупців таких товарів, у розмірі, що відповідає рівню гарантійних замін, прийнятих/оприлюднених платником податку.

У разі здійснення гарантійних замін товарів платник податку зобов'язаний вести облік покупців, що отримали таку заміну товарів або послуги з ремонту (обслуговування), у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби.

Здійснення заміни товару без зворотного отримання бракованого товару або без належного ведення зазначеного обліку не дає права на збільшення витрат продавця такого товару на вартість замін.

Порядок гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійних замін, а також перелік товарів, на які встановлюється гарантійне обслуговування, визначаються Кабінетом Міністрів України на підставі норм законодавства з питань захисту прав споживачів.

Відповідно до п.1 Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни дорожніх транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства промислової політики України від 29.12.2004 № 721, порядок гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни дорожніх транспортних засобів (далі - Порядок) визначає відносини між власниками (далі - Споживач) дорожніх транспортних засобів (далі - ДТЗ) та суб'єктами господарювання, в тому числі, тими, що здійснюють роздрібну торгівлю ДТЗ (далі - Продавець), підприємствами-виробниками ДТЗ (далі - Виробник) та виконавцями робіт із технічного обслуговування і гарантійного ремонту ДТЗ (далі - Виконавець).

Згідно п.140.5 ст.140 Податкового кодексу України установлення додаткових обмежень щодо складу витрат платника податку, крім тих, що зазначені в цьому розділі, не дозволяється.

З огляд на вищезазначені положення податкового законодавства та встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком судів, що положення Податкового кодексу України не містять жодних обмежень та не розмежовують споживачів, які одержують гарантійну заміну товарів чи послуги з ремонту (обслуговування), на фізичних та юридичних осіб в цілях визначення платником податків витрат на гарантійний ремонт (обслуговування) або гарантійні заміни товарів.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних судових рішень в частині задоволення позову судами попередніх інстанції були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Міжрегіонального Головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2014 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко

Судді А.М. Лосєв

М.О. Федоров