Справа № 813/5660/15
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2015 року справа № 813/5660/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Братичак У.В.,

секретаря судового засідання Бугари М.Р.

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці про визнання незаконним та скасування наказу Управління МВС України на Львівській залізниці №70 о/с від 03.09.2015 р., поновлення на роботі та зобовязання Управління МВС України на Львівській залізниці виплатити грошове утримання за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач незаконно звільнив позивача із служби в органах внутрішніх справ, вважає що відповідачем не дотримана обовязкова умова дострокового звільнення зі служби, не наведено чітких та конкретних обставин звільнення зі служби та не запропоновано відповідачем іншої посади у звязку із скороченням штату.

Представник відповідача подав заперечення на позов №2/60 від 12.10.2015 р., яке мотивоване тим, що відповідно до наказу №741 від 22.06.2015 р. усі посади на ст. Львів УМВСУ на Львівській залізниці, де працював позивач скорочено, тому з метою виконання наказів Управління МВС України на Львівській залізниці відповідач змушений був звільнити працівників, дотримуючись при цьому вимог ст. 49-2 КЗпП України.

Позивач в судовому засіданні просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених у запереченнях, просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно наказу Міністерства внутрішніх справ №660 від 08.06.2015 р. «Про ліквідацію Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці» Управління МВС України на Львівській залізниці ліквідовано.

Відповідно до наказу № 741 від 22.06.2015 р. «Про організаційно-штатні зміни в підрозділах транспортної міліції» всі посади ЛВ на ст. Львів УМВСУ на Львівській залізниці скорочено.

З метою реалізації даного наказу Управлінням МВС України на Львівській залізниці видано наказ №№43 о/с «Про організаційно-штатні зміни в УМВС України на Львівській залізниці».

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до витягу з наказу № 70 о/с від 03.09.2015 р. ОСОБА_1 звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України згідно наказу МВС України від 22.06.2015 р. №741 «Про організаційно-штатні зміни в підрозділах транспортної міліції», наказу УМВС України на Львівській залізниці від 03.07.2015 р. №43 о/с «Про організаційно-штатні зміни в УМВС України на Львівській залізниці».

Вирішуючи спір по суті суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 40 Кодексу законів про працю трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у п.1 статті допускається, якщо неможливо перевести працівника на іншу роботу.

Відповідно до статті 49.2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

В матеріалах справи наявна розписка, ОСОБА_1, про те, що його повідомлено 03.07.2015 р. про наступне вивільнення на підставі наказу МВС України від 22.06.2015 р. №741, наказу УМВС України на Львівській залізниці від 03.07.2015 р. №43 о/о та ст.49.2 КЗпП України та розяснено норми п.1.ст.40 та 49.2 КЗпП України.

Крім того, судом встановлено, що листом №4/1909 від 27.07.2015 р. УМВС України на Львівській залізниці зверталося до ГУМВС України у Львівській області з проханням повідомити про наявність вакантних посад у ввірених структурних підрозділах з метою подальшого працевлаштування працівників ЛВ на ст. Львів та ЛВ на ст. Стрий, які є мешканцями Львівської області. МВС України листом від 28.07.2015 р. №6/1/1-6015 повідомлено, що дане питання належить до компетенції начальника відповідного управління.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, Управління МВС України на Львівській залізниці не мало можливості працевлаштувати вивільнених працівників, оскільки підприємство було ліквідовано без правонаступника, а змусити іншу юридичну особу прийняти на роботу інших працівників, УМВС України на Львівській залізниці не наділено такими повноваженнями.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.110 Цивільного кодексу України юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами.

Юридична особа є ліквідованою з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ч.5 ст.111 ЦК). Дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації є датою державної реєстрації припинення юридичної особи.

Суд зазначає, що відповідно до розяснення Міністерства юстиції України від 25.01.2011 р. ліквідація юридичної особи це така форма припинення юридичної особи, при якій припиняються всі її права та обовязки. У разі ліквідації уся чисельність працівників скорочується та весь штат працівників ліквідується. Згідно ч.3 ст. 64 Господарського Кодексу України, право визначити чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженого їм органу.

Відповідно до абзацу 3 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів при ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 ст.40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Разом з тим, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням (ч.3 ст. 184 КЗпП).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу МВС України №741 Міністерство, як уповноважений орган ліквідував усі посади ЛВ на ст. Львів та не вважав за необхідне визначити правонаступника.

Крім того, позивач був ознайомлений про наступне вивільнення на підставі наказу МВС України №741 від 22.06.2015 р., та не відноситься до категорії працівників щодо яких у власника чи уповноваженого органу наявний обов'язок по їх працевлаштуванню у випадку повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Таким чином, звільнення позивача відбулось відповідно до вимог чинного законодавства, а відтак відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складений та підписаний 29.10.2015 року.

Суддя Братичак У.В.