Справа № 2а-154/10/0970
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2010-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2010 р. Справа № 2a-154/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді - Басай О.В.

Судді - Матуляк Я.П.

Судді - Лучко О.О.

при секретарі Короташ О.Б.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача - Міністра оборони України - не з'явився;

представника відповідача - Командувача Західного оперативного командування - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2, вул. Коновальця, 80/60, м. Івано-Франківськ,76014

до відповідача: Міністра оборони України, вул. пр-кт Повітрянофлотський, 6, м. Київ,03168 та Командувача Західного оперативного командування, вул. Батуринська, 2, м. Львів, 79048

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинення дій,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся в суд із адміністративним позовом до Міністра оборони України та Командувача Західного оперативного командування про визнання бездіяльності Міністра оборони України щодо не скасування наказу командувача військами Західного оперативного командування №71-пм від 28.07.2000 року про звільнення з військової служби за обвинувальними вироком суду, що набрав законної сили протиправною та зобов'язання Міністра оборони України скасувати наказ командувача військами Західного оперативного командування №71-пм від 28.07.2000 року про звільнення з військової служби за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили та поновлення на посаді.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав наведених в позовній заяві та пояснив, що командувач Західного оперативного командування не мав права звільняти позивача з військової служби в зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, оскільки згідно такого вироку суду дане покарання було умовним. Зазначив, що на звернення до Міністра оборони України позивачу була надана відповідь, що дане звернення не підлягає до задоволення. Також зазначив, що ст.8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" закріплені основні права військовослужбовців, пов'язані з проходженням військової служби. Однією із таких правових гарантій відносно військовослужбовця при проходженні ним військової служби є право не бути звільненим з військової служби до набуття права на пенсію. Законом передбачено, що військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) не можуть бути звільнені з військової служби до набуття права на пенсію за вислугу років, крім випадків, коли їхня служба припиняється (розривається) у зв'язку із закінченням строку контракту або у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням чи у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, за віком, за власним бажанням, за станом здоров'я, через службову невідповідність, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у вигляді позбавлення чи обмеження волі. Призначене судом позивачу покарання не було пов'язане з позбавленням чи обмеженням волі, а тому законних підстав для звільнення позивача не було. Просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача - Міністра оборони України в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача - командувача Західного оперативного командування в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши думку представника позивача, дослідивши письмові докази, судом встановлено, що вироком Військового суду Івано-Франківського гарнізону від 23.05.2000 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєні злочину, передбаченого п."б" ст.254-2 КК України та позбавлено його волі із застосуванням ст.44 КК України строком на один рік шість місяців. Згідно ст.45 КК України призначене засудженому покарання рахувати умовним з іспитовим строком один рік і сплатою штрафу в розмірі 20-ти неоподатковуваних доходів громадян. Вирок до виконання не приводити якщо на протязі іспитового строку засуджений не вчинить злочину, сплатить штраф і зразковою поведінкою виправдає виявлену йому довіру (а. с.15-16).

Наказом командувача військами Західного оперативного командування №71-ПМ від 28.07.2000 року звільнено у запас за пунктом 46 підпункту "Ж" (у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили) Тимчасового положення про проходження військової служби прапорщиками та мічманами прапорщика ОСОБА_2, старшину 9 окремої роти охорони і обслуговування 38 армійського корпусу (а. с. 14).

22.10.2009 року позивач звернувся із скаргою до Міністра оборони України в якій просив наказ про його звільнення з лав Збройних Сил України скасувати та своїм наказом поновити на військовій службі (а. с. 11).

На зазначену вище скаргу 06.11.2009 року була надана відповідь за №241/7/2863 з якої вбачається, що рішення про залишення позивача на військовій службі не приймалося, правових підстав для визнання неправомірними дій командувача військами Західного оперативного командування та скасування параграфу 7 його наказу від 28.07.2000 року №71-ПМ щодо звільнення позивача з військової служби не вбачається (а. с. 13).

Відповідно до п."з" ч.6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 року (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять службу за контрактом, звільняються з військової служби, а саме, у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Згідно п.п."ж" п.46 Тимчасового положення про проходження військової служби прапорщиками і мічманами, затвердженого Указом Президента України від 13.05.1993 року №174/93 прапорщиків і мічманів звільняють з військової служби: у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наказ командувача військами Західного оперативного командування №71-ПМ від 28.07.2000 року, яким позивача звільнено у запас за пунктом 46 підпункту "Ж" (у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили) Тимчасового положення про проходження військової служби прапорщиками та мічманами є правомірним, оскільки щодо нього винесено обвинувльний вирок, що набрав законної сили.

Суд не приймає до уваги посилання представника позивача на ст.8 Закону України "Про соціальний і праовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 року, якою передбачено, що військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) не можуть бути звільнені з військової служби до набуття права на пенсію за вислугу років, крім випадків, коли їхня служба припиняється (розривається) у зв'язку із закінченням строку контракту або у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням чи у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, за віком, за власним бажанням, за станом здоров'я, через службову невідповідність, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у вигляді позбавлення чи обмеження волі, позбавлення військового звання, позбавлення права займати певні посади, у зв'язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, а також через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказ командувача військами Західного оперативного командування №71-ПМ, яким позивача звільнено у запас за пунктом 46 підпункту "Ж" (у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили) Тимчасового положення про проходження військової служби прапорщиками та мічманами прапорщика був прийнятий 28.07.2000 року (а. с. 14).

Відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 року (в редакції від 23.03.2000 року чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, за винятком тих, які проходять строкову службу, не можуть бути звільнені з військової служби до набуття права на пенсію за вислугу років, крім випадків, коли їх служба припиняється за власним бажанням, у зв'язку із станом здоров'я, закінченням строку або невиконанням умов контракту, систематичним невиконанням вимог військових статутів, скороченням чисельності або штату військовослужбовців, а також у разі позбавлення волі за вироком суду.

Як було зазначено вище позивача вироком Військового суду Івано-Франківського гарнізону від 23.05.2000 року було засуджено до позбавлення волі строком на один рік шість місяців із застосуванням ст. ст. 44, 45 КК України.

За таких обставин, суд вважає, що при винесені наказу №71-ПМ від 28.07.2000 року командувачем військами Західного оперативного командування було дотримано вимоги ст.8 "Про соціальний і праовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 року (в редакції від 23.03.2000 року).

Крім того, колегія суддів зазначає, що пунктом 51 Тимчасового положення про проходження військової служби прапорщиками і мічманами, затвердженого Указом Президента України від 13.05.1993 року №174/93 (чинне на момент виникнення спірних праовідносин) передбачено, що прапорщики і мічмани, засуджені до міри покарання, не зв'язаної з позбавленням волі, можуть бути залишені на військовій службі за рішенням командирів (начальників), яким надано право звільнення зазначених осіб з військової служби.

З аналізу вищенаведеної норми вбачається, що прийняття рішення командиром (начальником), якому надано право звільнення прапорщиків і мічманів, про залишення військовослужбовця щодо якого винесено обвинувальний вирок суду, що набрав законної сили є правом, а не обов'язком.

У відповіді №241/7/2863 від 06.11.2009 року, яка була надана на скаргу позивача зазначено, що рішення про залишення позивача на військовій службі не приймалося (а. с. 13).

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя /підпис/ ОСОБА_3

Суддя /підпис/ ОСОБА_4

Суддя /підпис/ ОСОБА_5

Постанова складена в повному обсязі 31.05.2010 року