Справа № 805/2983/15-а
Суддя: Крилова М.М.
Дата ухвалення: 2015-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 р. Справа № 805/2983/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Крилова М.М. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністрерства внутрішніх справ України в Донецькій області, про скасування наказу, поновлення на службі, відшкодування коштів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністрерства внутрішніх справ України в Донецькій області, про скасування наказу, поновлення на службі, відшкодування коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 19.02.2015 року на підставі наказу начальника ГУ МВС України в Донецькій області № 54 о/с він був звільнений зі служби за п. 64 (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Позивач зазначає, що при звільненні та до теперішнього часу розрахунок з ним не проводився, а також не виплачена заробітна платня за період його праці до звільнення 19.02.2015 року.

Також позивач зазначає, що з листопада 2014 року по квітень 2015 року, тобто під час винесення спірного наказу, він знаходився на лікарняному, про що повідомляв працівників відділу кадрового забезпечення.

На підставі вищевикладеного позивач просив поновити його на службі в ОВС з 19.02.2015року, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.02.2015року, по день винесення судового рішення, стягнути з відповідача заборгованість по невиплаченій заробітній платні до дня звільнення 19.02.2015 року з урахуванням індексації у відповідності з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення»

Позивач у судове засідання не зявився про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник відповідача до судового засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заперечення, відповідно до змісту яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.

Наказом ГУМВС України від 24.10.2014 року № 376 о/с ОСОБА_1 була надана чергова відпустка за 2014 рік з 14.10.2014 року по 22.11.2014 року згідно його рапорту.

06.11.2014 року до чергової частини ГУМВС України в Донецькій області надійшло повідомлення за фактом викрадення невідомими озброєними особами декількох працівників УГБ ГУМВС України в Донецькій області, в тому числі і ОСОБА_1

За вказаним фактом наказом ГУМВС України в Донецькій області від 19.11.2014 року № 1898 було призначене проведення службового розслідування за фактом викрадення озброєними особами колишнього т.в.о. начальника ВДСЛ та ДОН УГБ ГУМВС в області полковника міліції ОСОБА_2, а також старшого інспектора цього відділу майора міліції ОСОБА_1 та колишніх інспекторів ВДСЛ та ДОН майора міліції ОСОБА_3, капітана міліції ОСОБА_4 та капітана міліції ОСОБА_5

20.12.2014 року начальником ВДСЛ та ДОН УГБ ГУМВС України в Донецькій області підполковником міліції ОСОБА_6 на розгляд керівництву ГУМВС України в Донецькій області був поданий рапорт про те, що 19.12.2014 року йому на мобільний телефон зателефонувала дружина ОСОБА_1 і повідомила, що 16 грудня 2014 року її чоловіка у звязку із погіршенням стану здоровя з Донецького слідчого ізолятора було переведено до міської лікарні м. Макіївки. В рапорті також зазначено, що ОСОБА_1 до виконання службових обовязків після закінчення чергової відпустки не приступив.

На підставі вказаного рапорту було призначено службове розслідування, протягом якого від позивача в телефонному режимі було отримано пояснення з приводу його відсутності на службі, ним надано засобами електронного звязку копію виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 17905/831 нейрохірургічного відділення, видану 26.12.2014 року Клінічною Рудничною лікарнею м. Макіївки, та копія довідки про тимчасову непрацездатність № 603, видану 15.01.2015 року Центральною поліклінікою м. Макіївки, які долучені до матеріалів службового розслідування. При узагальненні матеріалів, зібраних в ході проведення службового розслідування, зроблено висновок про звільнення інспектора ВДСЛ та ДОН УГБ ГУМВС в області майора міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за особисту недисциплінованість, порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, п.п. 2.2, 4.1 (розділ III) Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України № 155 2012, доручення начальника ГУМВС України в Донецькій області від 26.08.2014 року № 3374/Пв.

02.02.2015 року був виданий наказ ГУМВС України в Донецькій області № 254 «Про порушення службової дисципліни інспектором ВДСЛ та ДОН УГБ ГУМВС в області майором міліції ОСОБА_1 та його покарання», яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення звільнення з ОВС.

Відповідно до наказу ГУМВС України в Донецькій області від 19.02.2015 року № 54 о/с дисциплінарне стягнення реалізовано, позивача звільнено з ОВС за п.64 «є» (за порушення дисципліни) у запас на підставі Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ з 19 лютого 2015 року.

З приводу спірних відносин суд зазначає наступне.

Правовідносини, пов'язані з проходженням та звільненням з публічної служби в органах внутрішніх справ, регулюються Законом України Про міліцію від 20.12.1990р., № 565-XII (далі-Закон України Про міліцію), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991р. №114 (далі-Положення 114), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, затвердженим Законом України від 22.02.2006р. N 3460-IV (далі-Закон України Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України або Дисциплінарний статут ОВС України) та іншими нормативно-правовими актами.

За Конституцією України від 28.06.1996р., державна служба, до якої відноситься і служба в органах внутрішніх справ, є єдиною за своїми основами (пункт 12 частини першої статті 92).

Законодавство України стосовно державної служби, визначаючи загальні засади діяльності та статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, спрямоване на підвищення ефективності державної служби, добір компетентних і відданих справі кадрів, що досягається у тому числі і окремими заходами, а саме - встановленням додаткових, крім передбачених законами, процедур відбору громадян на державну службу та вимог, які висуваються до них, шляхів просування по службі, умов оплати праці державних службовців, підвищений рівень їх відповідальності у разі порушення дисципліни тощо.

Згідно ст.1 Закону України Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України. Підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Стаття 2 Дисциплінарного статуту ОВС України передбачає, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового і начальницького складу службової дисципліни. Статтею 7 Дисциплінарного статуту передбачені обов'язки осіб рядового та начальницького складу ОВС.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту ОВС України, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень, як зокрема звільнення з посади.

Згідно ст. 14 Дисциплінарного статуту ОВС України, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу. Вищевказаною статтею встановлений місячний термін проведення службового розслідування.

Відповідно п. 64 є Положення № 114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік зокрема за порушення дисципліни.

Порядок проведення службових розслідувань, що здійснюють інспекції з особового складу, інші підрозділи і посадові особи органів внутрішніх справ у випадках надзвичайних подій, правопорушень та інших неправильних дій, скоєних особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, визначений Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013року № 230 (далі-Інструкція № 230).

Відповідно до розділу II п. 2.1. Інструкції №230, підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Відповідно до розділу VI п. 6.3.1., 6.3.2. Інструкції №230, особа РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право: отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування, брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування, оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України. Забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

Таким чином, суд вважає, що службове розслідування відносно позивача було проведено з дотриманням вимог Інструкції №230.

Відповідно до розділу II п. 2.2 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затвердженим Наказом МВС України від 22.02.2012р. № 155 (далі- Правила № 155), дотримання норм поведінки, установлених цими Правилами, є моральним обовязком кожного працівника органів внутрішніх справ незалежно від займаної посади та спеціального звання.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Інструкцією про порядок заповнення листка непрацездатності, що затверджена наказом МОЗ України від 03.11.2004 року № 532/274/136-ос/1406 визначено, що листок непрацездатності - це багатофункціональний документ, який є підставою для звільнення від роботи у зв'язку з непрацездатністю та з матеріальним забезпеченням застрахованої особи в разі тимчасової непрацездатності, вагітності та пологів.

З огляду на вищенаведене суд звертає увагу, що у п. 3.12 в графі "Звільнення від роботи" у першому стовпчику "З якого числа" дата видачі листка непрацездатності (число, місяць, рік) позначається арабськими цифрами; у другому стовпчику "До якого числа включно" дата продовження ЛН (число і місяць) позначається літерами; у четвертому стовпчику "Підпис та печатка лікаря" продовження або закриття листка непрацездатності підтверджується підписом та печаткою лікаря, відповідно до цього вбачається що листок непрацездатності № 603 не містить печатки лікаря.

Суд звертає увагу на те, що позивач не надав оригіналу листка тимчасової непрацездатності № 603, тому надана копія являється неналежним доказом по справі і не береться судом до уваги.

Крім того суд зазначає на те, що копії зазначених вище медичних документів (наданих позивачем і долучених до матеріалів службового розслідування) відрізняються від копій цих же документів, доданих позивачем до адміністративного позову. Це викликає сумнів у достовірності наданих суду медичних документів.

Що стосується листів непрацездатності № 806 а, та № 1082 то дані документи не беруться судом до уваги, бо на них стоїть печатка не належного зразку, також позивачем не надано оригіналів зазначених документів. Таким чином вищенаведені листки непрацездатності не можуть прийматися в якості доказів.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що медичні документи надані позивачем, оформлені неналежним чином, з порушенням вимог Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженої наказом МОЗ України від 03.11.2004 року № 532/274/136-ос/1406.

При цьому суд зазначає, що позивачем не було надано оригіналів довідок непрацездатності.

Разом з цим суд звертає увагу, що листки непрацездатності які були надані сторонами видані у час та на території, що тимчасово неконтрольована українською владою.

Згідно з пп. 1, 2 ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з вищенаведених правових норм та досліджених обставин, суд вважає, що відповідачем доведений факт правомірності звільнення позивача на підставах, які зазначені у спірних наказах, у звязку з чим позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що вимоги про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та середнього заробітку є похідними від вимог про поновлення на службі, позовні вимоги у цій частині також задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 17, 18, 19, 20, 51, 69, 70, 71, 72, 86, 94, 121, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Міністрерства внутрішніх справ України в Донецькій області про скасування наказу, поновлення на службі, відшкодування коштів відмовити.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Постанова в адміністративній справі може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через Донецький окружний адміністративний суд апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Крилова М.М.