Справа № 15434/10/2070
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2011-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

15 лютого 2011 р. № 2-а- 15434/10/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Зінченка А.В.,

при секретарях Нікітіної О.В., Фоменко І.Є.

за участі представників сторін:

Позивача ОСОБА_1

Відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» до державної податкової інспекції у Жовтневому районі міста Харкова про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Україна», звернувся до суду з позовом до державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Харкова в якому просить суд визнати недійсним податкове повідомлення - рішення від 05.10.2010р. №/0, яким підприємству донараховано податок на додану вартість в розмірі 132367,67 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 39710,1 грн., на загальну суму 172077,77 грн.

Свій позов позивач обґрунтував тим, що фахівцями ДПІ у Жовтневому районі м. Харкова була проведена документальна невиїзна перевірка податкової декларацій з податку на додану вартість ТОВ «Україна»за червень 2010 року.

За результатами перевірки було складено акт № 2132/15-05-14/30237049 від 25.08.2010 року, яким встановлено порушення п.п.7.2.3 п.7.2, п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого за червень 2010 року позивачем завищено податкового кредиту на загальну суму ПДВ в розмірі 132367,67.

На підставі акту перевірки фахівцями ДПІ у Жовтневому районі м. Харкова було винесено податкове повідомлення - рішення від 05.10.2010р. №/0, яким підприємству донараховано податок на додану вартість в розмірі 132367,67 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 39710,1 грн., на загальну суму 172077,77 грн.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що оскаржуване рішення ДПІ у Жовтневому районі м. Харкова є протиправними, такими, що порушують права і інтереси ТОВ «Україна»та були прийняті відповідачем з порушенням норм чинного в Україні законодавства.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити в повному обсязі, поклавшись на обставини викладені в позовній заяві та документи надані до матеріалів справи.

Відповідач у своїх письмових запереченнях на позовну заяву та представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на матеріали перевірки. Представник відповідача вказав, що викладені в актах перевірки обставини свідчать про те, що ТОВ «Україна»були вчинені порушення діючого законодавства України, які стали підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Також представник відповідача зазначив, що оскаржувані рішення ДПІ у Жовтневому районі міста Харкова відповідають нормам чинного в Україні законодавства, в звязку з чим просить відмовити позивачу у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, встановив наступні обставини справи.

Фахівцями ДПІ у Жовтневому районі м. Харкова була проведена документальна невиїзна перевірка податкової декларації з податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна»за червень 2010 року.

За результатами перевірки було складено акт № 2132/15-05-14/30237049 від 25.08.2010 року, яким встановлено порушення п.п.7.2.3 п.7.2, п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого за червень 2010 року позивачем завищено податкового кредиту на загальну суму ПДВ в розмірі 132367,67.

На підставі акту перевірки фахівцями ДПІ у Жовтневому районі м. Харкова було винесено податкове повідомлення - рішення від 05.10.2009р. №/0, яким підприємству донараховано податок на додану вартість в розмірі 132367,67 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 39710,1 грн., на загальну суму 172077,77 грн.

Судом встановлено, що підприємство позивач віднесло до складу податкового кредиту податкові накладні отримані від продавця ТОВ «Еліт-клас груп»у сумі 132367,67 грн.

ДПІ у Жовтневому районі м. Харкова вважає ці дії безпідставними, так як декларація з податку на додану вартість ТОВ «Еліт-клас-груп»за червень 2010 року ДПІ у Калинінському районі міста Донецька «невизнана як податкова звітність».

На підставі встановленого, ДПІ у Жовтневому районі м.Харкова прийшла до висновку, що ТОВ «Україна»занижено податок на додану вартість, так як операції, зазначені в податкових накладних та даними податкових зобовязань постачальників не відбулись.

Суд зазначає, що відповідно до п.1.7 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з п.п.7.4.1. п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Суд вказує, що право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно з п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про ПДВ»датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Також, відповідно до п.п.7.2.3 п.7.2 ст.7 Закону України «Про ПДВ»податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Для операцій, що оподатковуються і звільнені від оподаткування, складаються окремі податкові накладні.

Згідно з п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 вказаного Закону податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг). У разі коли частка товару (робіт, послуг) не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби України, та враховується у визначенні загальних податкових зобов'язань.

Датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Відповідно до п. 3.4. Порядку заповнення і подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 30 травня 1997 року N166 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 липня 1997 року за N250/2054, платник податку самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає в декларації. Дані, наведені в декларації, мають відповідати даним бухгалтерського та податкового обліку платника, достовірність даних підтверджується: підписом платника, якщо платник - фізична особа, в інших випадках (особа, яка визначена як платник податку на додану вартість, крім фізичних осіб) - підписами відповідальних посадових осіб (керівника, головного бухгалтера) та печаткою, а в разі подання декларації в електронній формі - електронним підписом осіб (які підписують декларацію), зареєстрованим у порядку, визначеному законодавством.

Також суд вважає за необхідним зазначити, що у відповідності до абз. 5 пп. 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 Закону України від 21.12.2000 року за №2181-111 «Про погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»зі змінами та доповненнями, податкова звітність, отримана контролюючим органом від платника податків як податкова декларація, що заповнена ним всупереч правилам, зазначеним у затвердженому порядку її заповнення, може бути не визнана таким контролюючим органом як податкова декларація, якщо в ній не зазначено обов'язкових реквізитів, її не підписано відповідними посадовими особами, не скріплено печаткою платника податків. У цьому випадку, якщо контролюючий орган звертається до платника податків з письмовою пропозицією надати нову податкову декларацію з виправленими показниками (із зазначенням підстав неприйняття попередньої).

Таким чином, проаналізувавши наведені норми, суд вважає за необхідним зазначити, що висновки відповідача щодо неправомірного завищення податку на додану вартість є помилковими та необґрунтованими, так як відповідно до п.7.4.5. п.7.4 ст.7 Закону України «Про ПДВ»не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач має всі передбачені чинним законодавством первинні документи, що підтверджують наявність правовідносин з поставки товарів з ТОВ «Еліт клас - груп», а саме: відповідний договір, податкові накладні, видаткові накладні, що підтверджують факт передачі товару від продавця до покупця, платіжні доручення, що підтверджують факт сплати за отримані товари та документи на транспортування товару.

Зазначені первинні документи не визнані недійсними, факт того, що позивач придбав та отримав за цими документами товар від покупця не спростований, на момент видачі податкових накладних ТОВ «Еліт клас груп»було платником ПДВ, що знайшло своє підтвердження у матеріалах справи.

Також суд вказує, що податкові накладні №142 від 02.06.2010 року та № 193 від 23.06.2010 року р. містять всі необхідні реквізити та були складені в момент виникнення податкових зобовязань, а саме: за датою відвантаження товарів, що підтверджується видатковими накладними №РН-0000135 від 02.06.2010 року та №РН-0000187 від 23.06.2010 року.

Зобовязання ТОВ «Україна»щодо сплати отриманого товару припинено фактичною сплатою до рахунку - фактури №СФ-0000140 від 02.06.2010 року та рахунку фактури №СФ-0000193 від 23.06.2010 року. Вказані документи, на думку суду, підтверджують факт укладання та виконання ТОВ «Україна»та ТОВ «Еліт клас груп»договору поставки товару № У25/05-10 від 26.05.2010 року.

Суд зазначає, що отриманий товар (олія соняшникова) є таким, що відповідає напрямку діяльності позивача - виробництво рибних продуктів та був придбаний з метою його подальшого використання у господарській діяльності.

Суд вказує, що частиною 3 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені субєктом владних повноважень в основу спірного рішення. Перевірка судом інших обставин спірних правовідносин виходить за межі предмету доказування в адміністративній справі і має своїм фактичним наслідком перебирання судом на себе функцій субєкта владних повноважень, а правовим мотивування спірного рішення додатковими фактичними підставами, що не відповідає запровадженому ст. 6 Конституції України принципу розподілу державної влади та запровадженому ст.8 Конституції України принципу верховенства права.

Суд вважає за необхідним також зазначити, що «невизнання як податкова звітність»декларації з податку на додану вартість ТОВ «Еліт клас - груп»не можу бути визнано порушенням порядку податкового обліку з боку позивача.

Донарахування податку на додану вартість та застосування штрафних санкцій є одним з видів юридичної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії (ч. 3 ст. 8 Конституції України), юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Тому відповідач не мав підстав для притягнення до юридичної відповідальності позивача шляхом донарахування податку через невизнання як податкової звітності декларації з ПДВ ТОВ «Еліт клас груп»за червень 2010 року.

При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать діючому законодавству та фактичним обставинам справи.

Судові витрати підлягають розподілу згідно ст. 94 КАС України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 94, 160-163, 167, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна»до державної податкової інспекції у Жовтневому районі міста Харкова про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Жовтневому районі міста Харкова від 05.10.2010 року № /0 на суму 172077,77 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна»сплачений судовий збір в сумі 3 грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Постанова в повному обсязі виготовлена 16 лютого 2011 року.

Суддя А.В. Зінченко