Справа № 2а/1304/50/12
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2015 року м. Київ К/800/35080/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Логвиненка А.О.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської міської ради, Департаменту містобудування Львівської міської ради, треті особи - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, ОСОБА_3, про визнання рішення протиправним,

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до Галицького районного суду м. Львова з позовом до Львівської міської ради, Департаменту містобудування Львівської міської ради, треті особи - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, ОСОБА_3, про визнання рішення протиправним, в якому просив:

- визнати протиправними рішення Львівської міської ради - ухвали Львівської міської ради від 09.07.2009 року № 2865 в частині передачі ОСОБА_3 у власність земельної ділянки за адресою: м. Львів, АДРЕСА_1;

- визнати протиправним наказ Департаменту містобудування від 08.12.2010 року № А-413 «Про затвердження ОСОБА_3 вимог до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції гаража на АДРЕСА_1 у м. Львові».

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 11.12.2012 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено. Визнано протиправною та скасовано ухвалу Львівської міської ради від 09.07.2009 року № 2865 в частині передачі ОСОБА_3 у власність земельної ділянки площею 0,0040 га для обслуговування гаражу на АДРЕСА_1 у м. Львові. Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту містобудування Львівської міської ради від 08.12.2010 року № А-413 «Про затвердження ОСОБА_3 вимог до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції гаражу на АДРЕСА_1».

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2013 року апеляційну скаргу Львівської міської ради, Департаменту містобудування Львівської міської ради - задоволено в повному обсязі, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задоволено частково. Постанову Галицького районного суду м. Львова від 11.12.2012 року - скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2013 року та залишити в силі постанову Галицького районного суду м. Львова від 11.12.2012 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не надають підстав, які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України для зміни чи скасування судового рішення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований та проживає у приватизованій квартирі багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 м. Львові. ОСОБА_3 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно із планом земельної ділянки багатоквартирні будинки АДРЕСА_2 у м. Львові та АДРЕСА_1 у м. Львові знаходяться на землях житлової забудови та є суміжними.

ОСОБА_3 є власником гаражу по АДРЕСА_1 у м. Львові, який на думку позивача повністю розташований на прибудинковій території житлового будинку АДРЕСА_2 у м. Львові.

Рішенням виконкому Радянської районної ради депутатів трудящих від 25.02.1975 року № 179 ОСОБА_4 дозволено тимчасово встановити металевий збірно-розбірний гараж по АДРЕСА_1 (на даний час АДРЕСА_1), з частковим розміщенням його на подвір'ї будинку АДРЕСА_2 (на даний час АДРЕСА_2).

На підставі договору купівлі-продажу від 28.10.2004 року ОСОБА_3 придбав гараж загальною площею 18,2 м2, що знаходиться по АДРЕСА_1 у м. Львові, який згідно технічного паспорту характеризується, як гараж з бетонним фундаментом, металевими стінами, металевою покрівлею, бетонною підлогою.

25.09.2008 року між ОСОБА_3 та Львівською міською радою укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0040 га по АДРЕСА_1 у м. Львові для обслуговування гаражу.

09.07.2009 року Львівською міською радою прийнято ухвалу № 2865 від «Про передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м. Львові», якою ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку площею 0,0040 га для обслуговування гаража по АДРЕСА_1 у м. Львові.

Вважаючи, що частина земельної ділянки, яка є частиною прибудинкової території будинку АДРЕСА_2 в м. Львові, в приватизованій квартирі якого він зареєстрований і проживає, передана у власність ОСОБА_3, котрий не є мешканцем даного будинку, для обслуговуванну останнім власного гаража за адресою: АДРЕСА_1 у м. Львові, а гараж повністю розміщений на прибудинковій території будинку АДРЕСА_2 в м. Львові та те, що наказом Департаменту містобудування № А-413 від 08.12.2010 року дозволено проектування нової капітальної будівлі замість існуючого збірно-розбірного металевого гаражу площею 18,2 м2 на території історичного ареалу м. Львова, хоча опрацюванню проектної документації на будівництво, реконструкцію будівель і споруд у межах історичних ареалів повинно передувати розроблення історико-містобудівних обґрунтувань, яке у даному випадку не розроблено і не затверджено, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 року № 127 передбачено, що будівлі тимчасового характеру - це будівлі збірно-розбірні без фундаменту.

Пунктом 3.3.12 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 05.09.2003 року № 146 передбачено, що під тимчасовими будівлями слід розуміти будівлі, які носять непостійний характер, зведення яких не потребує виконання робіт з улаштування фундаментів.

Судом встановлено, що згідно матеріалів технічної інвентаризації та інвентарної справи, оціночного акта, вказаний гараж, станом до реконструкції, був металевим, з буто-бетонним фундаментом, тобто не був тимчасовою спорудою і відповідав усім нормативним визначенням капітальної будівлі як нерухомого майна, що свідчить про те що ОСОБА_3 набуто у власність капітальну споруду, оскільки гараж споруджено на бетонному фундаменті.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно із статтею 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на будівлю або споруду, що перебуваються у власності іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо будівля або споруда, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то у разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтею 377 Цивільного кодексу України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що ухвала Львівської міської ради від 09.07.2009 року № 2865 в частині передачі ОСОБА_3 у власність земельної ділянки площею 0,0040 га для обслуговування гаража на АДРЕСА_1 у М.Львові відповідає вимогам чинного законодавства, а при прийнятті даної ухвали Львівська міська рада діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені законами України. Крім того, оскаржуваною ухвалою не було порушено права та охоронювані законом інтереси позивача.

Відповідно до пункту 8 Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 року № 318, опрацюванню проектної документації на будівництво, реконструкції будівель і споруд у межах історичних ареалів повинно передувати розроблення історичних містобудівних обгрунтувань.

Пунктом 3 рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.12.2005 року № 1311 «Про затвердження меж історичного ареалу та зони регулювання забудови міста Львова» визначено, що проектну документацію на будівництво, реконструкцію будівель і споруд у межах історичного ареалу виготовляти на підставі опрацьованого і погодженого у встановленому порядку історико-архітектурного містобудівного обгрунтування.

Додатком № 2 до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 1311 від 09.12.2005 року затверджено межі історичного ареалу м. Львова. Однак, спірна земельна ділянка до нього не входить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що наказ Департаменту містобудування від 08.12.2010 року № А-413 «Про затвердження ОСОБА_3 вимог до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції гаража на АДРЕСА_1 у м. Львові» видано правомірно, оскільки спірна земельна ділянка не входить до історичного ареалу м. Львова, отже не потрібне розроблення історичних містобудівних обґрунтувань.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду апеляційної інстанцій є законним і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської міської ради, Департаменту містобудування Львівської міської ради, треті особи - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, ОСОБА_3, про визнання рішення протиправним - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому статтями 235 - 244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

А.О. Логвиненко

В.Ф. Мороз