Справа № 2а-2451/12/2670
Суддя: Баранов Д.О.
Дата ухвалення: 2012-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог

24 лютого 2012 року № 2а-2451/12/2670

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Баранов Д.О., розглянувши

позовну заяву ОСОБА_1

до Генеральної Прокуратури України

про визнання незаконним рішення, зобовязання вчинити дії, заборону вчиняти дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Генеральної Прокуратури України про:

- визнання незаконними рішення Генеральної прокуратури України, з позбавлення ОСОБА_1 громадянства України;

- визнання незаконними рішення, спрямованого на фактичну передачу ОСОБА_1 ОСОБА_2 Федерації як громадянина ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_3.

- зобов'язання Генеральну Прокуратуру України, провести екстрадиційну перевірку, під час якої встановити наступні факти: чи є ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянином ОСОБА_2 Федерації? чи є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянином України? чи є я, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 однією і тією ж особою?

- заборону Генеральній Прокуратурі України, до проведення екстрадиційної перевірки та встановлення всіх необхідних обставин вчиняти будь-які дії, спрямовані на фактичну передачу ОСОБА_1 ОСОБА_2 Федерації.

Розглянувши позовну заяву, суд дійшов висновку, що частину зазначених позовних вимоги не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Відповідно до п. 1 ч.1. ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії) дій чи бездіяльності.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Отже, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення субєктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. (п. 4.2 Рішення Конституційного Суду України № 19-рп/2011 від 14.12.2011р.).

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №6-рп/2001 від 23.05.2001р. кримінальне судочинство - це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України, оскільки діяльність посадових осіб прокуратури має свої особливості і не належить до управлінської сфери.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивачі звернувся до суду про оскарження дій Генеральної Прокуратури України, які полягають в екстрадиції (видачі) його ОСОБА_2 Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності або виконання вироку.

Згідно ч. 1, 2 ст. 450 КПК України видача особи (екстрадиція) - видача особи державі, компетентними органами якої ця особа розшукується для притягнення до кримінальної відповідальності або виконання вироку. Екстрадиція включає офіційний запит про видачу особи, її встановлення на території однієї держави, перевірку обставин, що можуть перешкоджати видачі, а також прийняття рішення за запитом та фактичну передачу такої особи іншій державі, компетентні органи якої звернулися із запитом про видачу.

Екстрадиційна перевірка - діяльність визначених законом органів щодо встановлення та дослідження визначених міжнародним договором України, іншими актами законодавства України обставин, що можуть перешкоджати видачі особи (екстрадиції), яка вчинила злочин.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 452 КПК України центральними органами щодо видачі особи (екстрадиції), якщо інше не передбачено міжнародним договором України, є відповідно Генеральна прокуратура України та Міністерство юстиції України.

Згідно ч. 1 ст. 468 КПК України рішення про видачу особи (екстрадицію) може бути оскаржено особою, стосовно якої воно прийняте, її захисником чи законним представником до місцевого суду за місцем тримання такої особи під вартою.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 32 КПК України терміни, що їх вжито в цьому Кодексі, коли немає окремих вказівок, мають таке значення: "Суд" - Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Апеляційний суд Автономної Республіки Крим, апеляційні суди областей, міст Києва і Севастополя, районні, районні у містах, міські та міськрайонні суди, суддя, який одноособово розглядає справу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що КПК України визначено порядок оскарження рішення про видачу особи (екстрадицію), тому такий спір повинен розглядатись за правилами кримінального судочинства.

Таким чином, вимоги позивача не пов'язані з оскарженням рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, тому зазначений спір не є адміністративним і цей спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає розгляд справи у порядку адміністративного судочинства.

Згідно п. 1 ст. 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись статтями ст.ст. 109, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в частині позовних вимог про: визнання незаконними рішення, спрямованого на фактичну передачу ОСОБА_1 ОСОБА_2 Федерації як громадянина ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_3; зобов'язання Генеральну Прокуратуру України, провести екстрадиційну перевірку, під час якої встановити наступні факти: чи є ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянином ОСОБА_2 Федерації? чи є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянином України? чи є я, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 однією і тією ж особою?; заборону Генеральній Прокуратурі України, до проведення екстрадиційної перевірки та встановлення всіх необхідних обставин вчиняти будь-які дії, спрямовані на фактичну передачу ОСОБА_1 ОСОБА_2 Федерації.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки встановлені ст.ст. 185-187 КАС України.

Суддя Д.О. Баранов