Справа № 2а-529/10/0970
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2010-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2010 р. Справа № 2a-529/10/0970

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Гундяка В.Д.,

при секретарі Лавринович Т.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Івано-Франківську справу за позовом приватного підприємця ( далі ПП ) ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в м.Івано-Франківську (далі - ДПІ) про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної податкової інспекції в м.Івано-Франківську про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень. Позовні вимоги мотивував тим, що за наслідками проведеної перевірки відповідачем згідно оскаржуваних рішень безпідставно нараховано податкове зобовязання по податку з доходів фізичних осіб та податку з реклами і застосовано штрафні санкції. В подальшому позовні вимоги позивач змінив, просив прийняти рішення, яким визнати податкові повідомлення рішення за результатами проведеної перевірки незаконними.

Постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 31.10.2006 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 22.02.2007 року, позов ОСОБА_1 було задоволено, визнано нечинним податкове повідомлення рішення ДПІ по акту планової документальної перевірки дотримання вимог законодавства про оподаткування за №66-17-1 від 23.05.2006 року. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.01.2010 року постанову Господарського суду Івано-Франківської області від 31.10.2006 року та ухвалу Львівського апеляційного господарського суду від 22.02.2007 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, суду пояснили, що з висновками посадових осіб ДПІ, викладеними в акті перевірки, та винесеними на підставі даного акту податковими повідомленнями-рішеннями не погоджуються, вважають їх неправомірними та необґрунтованими. Вказали, що згідно укладеного між позивачем та директором ВІА «Пісняри»договору в містах Івано-Франківської області були проведені концертні програми, після проведення яких до ДПІ подано податкові розрахунки збору за проведення гастрольних заходів. Тому вважають, що відповідачем неправомірно визначено ОСОБА_1 як податкового агента та донараховано податок і застосовано фінансову санкцію за його несплату. Одночано звернули увагу суду і на те, що органи ДПС так і не зясували чи сплачено учасниками ВІА «Пісняри»відповідний податок в Білорусії. Зазначили, що також неправомірним є на їх думку і донарахування податку з реклами та застосування штрафних санкцій, оскільки вважають, що субєкт підприємницької діяльності, який сплачує єдиний податок, не являється платником податку з реклами. Тому на їх погляд донарахування даного податку та застосування відповідних штрафних санкцій ДПІ в м.Івано-Франківську здійснені незаконно. Вказали на те, що неправомірним є і висновок перевірки про несплату ОСОБА_1 збору за проведення гастрольних заходів згідно договору за №36 від 10.10.2005 року. Так на момент проведення перевірки позивачем було представлено відповідачу платіжне доручення за №16 від 24.11.2005 року, яке є підтвердженням сплати вищезазначеного обовязкового платежу, тому висновок про необхідність донарахування збору за проведення гастрольних заходів є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з підстав, наведених у письмовому запереченні на позовну заяву. В обґрунтування прийнятих податкових повідомлень рішень посилається на невиконання позивачем визначеного законом обовязку щодо утримання з доходів фізичних осіб податкових платежів та сплати відповідних податків та зборів. Суду пояснила, що на думку відповідача органи ДПС діяли правомірно, оскільки позивач протиправно не утримав податок з доходів, одержаних фізичними особами в результаті проведення концертних програм за участю ВІА «Пісняри», відповідно до ст.9 ЗУ «Про податок з доходів фізичних осіб»ставка податку становить подвійний розмір ставки (26%) від обєкта оподаткування, а саме: від будь-яких інших доходів, нарахованих на користь нерезидентів фізичних осіб. Підставним є також і визначення податкового зобовязання з податку з реклами, так як відповідно до ст.11 Декрету Кабінету Міністрів України «Про місцеві податки і збори»обєктом податку з реклами є вартість послуг за встановлення та розміщення реклами. Тому вважає, що ОСОБА_1 правомірно донараховано податок в розмірі 0,1% від вартості послуг, надання яких підтверджується договорами, актами прийому передачі, книгою обліку доходів. Крім того за несплату податку з реклами та неподання розрахунків до позивача згідно вимог чинного законодавства застосовано штрафні санкції в розмірі 3 740,00 грн.

Вислухавши позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши подані докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Судом встановлено, що Державною податковою інспекцією в м.Івано-Франківську проведено планову комплексну документальну перевірку дотримання вимог законодавства про оподаткування ПП ОСОБА_1Я за період з 01.01.2003 року по 31.12.2005 року.

За результатами перевірки виявлено допущені позивачем порушення вимог п.1.3 ст.1, п.7.3 ст.7, п.п. 9.11.1, 9.11.3 п.9.11 ст.9, п.17.2 ст.17, п.п. 19.1, 19.2 ст.19 ЗУ «Про податок з доходів фізичних осіб», ст.11 Декрету Кабінету Міністрів України «Про місцеві податки і збори»та п.1.2 рішення III сесії Івано-Франківської міської ради від 10.10.2002 року, ст.13, п.1 ст.19 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», ст.1 Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва.

Вищевказані порушення зафіксовані в акті перевірки за №66/17-1 від 23.05.2006 року.

Відповідно до Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України за №327 від 10.08.2005 та зареєстрованого в МЮУ 25.08.2005 за №925/11205, даний акт як службовий документ який стверджує факт проведення невиїзної документальної або виїзної планової чи позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання, є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання.

На підставі вищевказаного акту ДПІ в м.Івано-Франківську прийняла оскаржувані рішення: за №/0 від 05.06.2006 року, яким визначено суму податкового зобовязання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 8 502,00 грн. в тому числі 2 834,00 грн. основного боргу та 5 668,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій та за №/0 від 05.06.2006 року, яким донараховано податкове зобовязання по податку з реклами в сумі 4 316,96 грн., в тому числі 576,96 грн. основного боргу та 3 740,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій. Рішення по висновку перевірки щодо несплати ОСОБА_1 збору за проведення гастрольних заходів згідно договору за №36 від 10.10.2005 року не приймалось.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність та взаємний звязок суд погоджується з правомірністю прийняття податкового повідомлення-рішенння за №/0 від 05.06.2006 року з огляду на нижчевикладене.

Згідно вимог п.3 ч.3 ст.2 КАСУ у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

При проведенні перевірки посадовими особами ДПІ встановлено, що в періоді, охопленому перевіркою, позивач здійснював свою діяльність на умовах застосування спрощеної системи оподаткування та сплати єдиного податку відповідно до Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва.

За висновками акту перевірки позивачем в порушення ст. 11 Декрету Кабінету Міністрів України «Про місцеві податки і збори»та п.1.2 рішення III сесії Івано-Франківської міської ради від 10.10.2002 року не подано розрахунки по податку з реклами за II - IV квартал 2003, 2004, 2005 роки, у зв'язку з чим донараховано податок з реклами в cyмі 4 316,96 грн., у тому числі основний платіж в poзмірі 576,96 грн. та штрафні санкції 3 740 грн.

Відповідно до ст. 11 Декрету Кабінету Міністрів України «Про місцеві податки і збори»передбачено, що об'єктом податку з реклами є вартість послуг за встановлення та розміщення реклами.

Платниками податку з реклами є юридичні особи та громадяни.

Податок з реклами сплачується з усіх видів оголошень і повідомлень, які передають інформацію з комерційною метою за допомогою засобів масової інформації, преси, телебачення, афіш, плакатів, рекламних щитів, інших технічних засобів, майна та одягу; на вулицях, магістралях, майданах, будинках, транспорті та в інших місцях.

Граничний розмір податку з реклами не повинен перевищувати 0,1 відсотка вартості послуг за розміщення одноразової реклами та 0,5 відсотка за розміщення реклами на тривалий час.

Податок з реклами сплачується під час оплати послуг за встановлення та розміщення реклами.

Згідно акта перевірки з посиланням на виписки банків про рух коштів на рахунках ОСОБА_1 за період, що перевірявся, позивачем протягом II кварталу 2003 - ІV кварталу 2005 року були надані рекламні послуги на загальну суму 577 870,00 грн. Надання та вартість послуг за встановлення та розміщення реклами підтверджується договорами, актами прийому передачі, книгою обліку доходів та витрат, а також не заперечується і самим позивачем.

Тому відповідно до ст.11 Декрет Кабінету Міністрів України «Про місцеві податки і збори»податок з реклами в розмірі 576,97 грн. ДПІ донараховано правомірно.

Підпунктом 4.1.4 п.4.1 ст.4 ЗУ Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами встановлено порядок та строки подання податкових декларації. У відповідності до п.п. 4.2.2 п.4.2 ст.4 ЗУ Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо платник податків не подає у встановлені строки податкову декларацію.

Відповідно до п.п. 17.1.1 п.17.1 ст.17 Закону платник податків, що не подає податкову декларацію у строки, визначені законодавством, сплачує штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання або її затримку.

Також згідно п.п.17.1.2.п.17.1 ст.17 Закону у разі коли контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобовязання платника податків додатково до штрафу визначеного п.п.17.1.1 цього пункту, платник податків сплачує штраф у розмірі десяти відсотків суми податкового зобов'язання за кожний повний або неповний місяць затримки податкової декларації, але не більше п'ятдесяти відсотків від суми нарахованого податкового зобов'язання та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд не приймає до уваги твердження представника позивача про відсутність у ПП ОСОБА_4 обовязку щодо сплати податку з реклами, обґрунтоване посиланням на те, що підприємець перебуває на спрощеній системі оподаткування, виходячи з наступного.

Статтею 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»встановлено виключний перелік видів податків і зборів (обов'язкових платежів) платником яких не є суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок. До даного переліку податок на рекламу не віднесено, тому правових підстав для застосування правил оподаткування, визначених вищевказаним Указом, до цих правовідносин немає.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що органами ДПІ правомірно донараховано податок з реклами та застосовано штрафні санкції, тому в задоволенні позовної вимоги щодо визнання незаконним податкового повідомлення-рішення за №/0 від 05.06.2006 року слід відмовити.

Одночасно в судовому засіданні встановлено, що у звязку з проведенням 18.05.2005 року у м.Долина та 19.05.2005 року у м.Івано-Франківськ концертних програм за участю ВІА «Пісняри»(Республіка Білорусь), позивачем надано податкові розрахунки збору за проведення цих заходів та сплачено податок в сумі 501 грн., виходячи з ставки 3% від вартості реалізованих квитків (на суму 10 510 грн. у м.Івано-Франківську та 6 190 грн. в м.Долина). За висновками акту перевірки, позивач, виплативши гонорар учаснику ВІА «Пісняри»в сумі 10 900 грн., що підтверджується книгою обліку доходів та витрат, мав сплатити податок в розмірі 26% відповідно до п.1.3 ст.1, пп.9.11.1 п.9.11 ст.9 ЗУ «Про податок з доходів фізичних осіб», що і стало підставою для донарахування податкового зобовязання по податку з доходів фізичних осіб від інших видів діяльності у сумі 2 834,00 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 5 668,00 грн.

Однак за наслідками судового розгляду, на підставі встановлених обставин справи, які підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, суд не може погодитись з правомірністю прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення за №/0 від 05.06.2006 року, яким визначено суму податкового зобовязання позивача по податку з доходів фізичних осіб.

Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб»встановлено, що доходом фізичної особи - платника податку є сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, протягом відповідного звітного податкового

періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами(п. 1.2 ст. 1).

Відповідно до п. 17.2 ст. 17 цього Закону особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку для оподатковуваних доходів з джерелом їх походження з України є податковий агент. Податковий агент, згідно п. 1.15 ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Можливість укладання суб'єктами підприємницької діяльності, зокрема, платниками єдиного податку, договорів з громадянами на використання їх праці для здійснення підприємницької діяльності встановлено, зокрема ст.46 ГК України. При цьому договори з громадянами на використання їх праці можуть укладатися за трудовим або цивільно-правовим договором.

Оподаткування доходів фізичних осіб, одержуваних за договорами цивільно-правового характеру, здійснюється податковим агентом при їх нарахуванні за ставкою передбаченою п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»без виключення з нарахованої суми перед оподаткуванням передбачених п. 3.5 ст. 3 цього Закону відрахувань до соціальних фондів та податкової соціальної пільги.

Враховуючи положення п. 1.15, 1.17 ст. 1 та пп. 9.12.3, п.9.12, ст. 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності, в тому числі платник єдиного податку, вважається податковим агентом найманих ним фізичних осіб або фізичних осіб, що перебувають з ним у цивільно-правових відносинах, стосовно будь-яких оподатковуваних доходів, нарахованих на користь таких осіб, і несе відповідальність за нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету.

Відповідно до пп. 20.3.2 п. 20.3 ст. 20 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», у разі коли податковий агент до або під час виплати доходу на користь платника податку не здійснює нарахування, утримання або сплату (перерахування) цього податку, відповідальність за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникає внаслідок таких дій, покладається на такого податкового агента.

Разом з тим, згідно із ст. 21 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Законом, застосовуються норми такого міжнародного договору стосовно суб'єктів, які підпадають під його дію.

Тому при вирішенні питання про нарахування та сплату позивачем податку з доходів фізичних осіб під час виплати гонорару учаснику ВІА «Пісняри»підлягає застосуванню Угода між Урядом України і Урядом Республіки Білорусь про уникнення подвійного оподаткування та запобігання ухилення від сплати податків стосовно податків на доходи і майно, ратифікованої ЗУ за № 306/94-ВР від 20.12.94, а не вищезазначені правила оподаткування, встановлені чинним законодавством України.

Відповідно до ст.14 вищевказаної Угоди доход, що його одержує резидент однієї Договірної Держави за професійні послуги чи іншу діяльність незалежного характеру, оподатковується тільки в цій Договірній Державі. Винятки з загального правила, встановленого даною нормою, передбачені виключно ст.ст.16,17 Угоди.

Зокрема відповідно до ст.16 гонорари директорів та інші аналогічні виплати, що їх одержує резидент однієї Договірної Держави, одержує член ради директорів компанії, яка є резидентом другої Договірної Держави, можуть оподатковуватись у цій другій Договірній Державі. Однак дана норма не може застосовуватись до спірних правовідносин, так як ОСОБА_5 є директором ВІА «Пісняри», тобто ансамблю (в змісті Угоди - компанії) який є резидентом не України, а Республіки Білорусь.

Статтею 17 передбачено, що незалежно від положень статей 14 і 15, доход, що його одержує резидент однієї Договірної Держави як працівник мистецтва, такий як артист театру, кіно, радіо чи телебачення, або музикант, або як спортсмен від його особистої діяльності, що провадиться у другій Договірній Державі, може оподатковуватись у цій другій Договірній Державі. Проте на переконання суду до цих правовідносин не підлягає застосуванню і дана стаття, оскільки згідно акту перевірки, пояснень сторін, поданого відповідачем заперечення на позовну заяву, гонорар (доход) отримали безпосередньо не музиканти творчого колективу, а директор ВІА «Пісняри»ОСОБА_5 у відповідності до укладеного ним договору. Останній не підпадає під наведене в даній нормі визначення працівника мистецтва, так як директором є особа, що здійснює організаційно-розпорядчі, а не мистецькі функції, а тому директор ансамблю не є музикантом ансамблю (працівником мистецтва в змісті ст. 17 Угоди). Жодних доказів отримання гонорару ОСОБА_5 не як директором, а як музикантом ВІА «Пісняри»в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАСУ відповідачем, який є субєктом владних повноважень, суду не надано.

Крім того, суд враховує, що згідно пояснення представника відповідача, у органів ДПС при проведенні перевірки не було навіть наміру відповідно до ст.22 вищезазначеної Угоди встановити чи заперечити сплату податку в Республіці Білорусь з коштів, одержаних від позивача фізичними особами-нерезидентами з метою усунення можливості їх подвійного оподаткування .

Таким чином, виходячи з системного аналізу норм вищенаведеного законодавства, суд вважає, що доходи з джерелом їх походження з України, які було отримано нерезидентом директором ВІА «Пісняри»у вигляді гонорару на загальну суму 10 900,00 грн., згідно ст.14 Угоди між Урядом України і Урядом Республіки Білорусь про уникнення подвійного оподаткування та запобігання ухилення від сплати податків стосовно податків на доходи оподатковуються в іншому порядку, ніж встановлено законодавством України, а тому не підлягають оподаткуванню на території України.

За таких обставин, позивач не підпадає під визначення податкового агента, наведене в п.1.15 ст.1 ЗУ «Про податок з доходів фізичних осіб», так як обовязок утримання податкових платежів з доходів фізичних осіб у спірних правовідносинах в нього був відсутній.

Тому на переконання суду вимога визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення за №/0 від 05.06.2006 року, є підставною.

Також перевіркою встановлено, що позивачем був проведений гастрольний захід в м. Івано-Франківську в листопаді 2005 року (концерт гурту «Скрябін») на підставі договору №36 від 10.10.2005 з ОСОБА_6 у зв'язку з чим 22.11.2005 до податкового органу подано розрахунок збору за проведення гастрольних заходів, виходячи з задекларованої виручки від реалізації квитків в сумі 89 765,00 грн., який відповідно до ст.6 Закону України «Про гастрольні заходи в Україні» склав 2 692,95 грн., однак всупереч ст.7 цього Закону, ним не сплачений.

Однак суд не погоджується з викладеним у акті перевірки висновком про порушення позивачем вимог Закону України «Про гастрольні заходи в Україні»в частині несплати самостійно задекларованого збору, згідно поданого 22.11.2005 розрахунку, в сумі 2692,95 грн. яка є податковим боргом та підлягає стягненню до бюджетів з нарахуванням пені, оскільки його сплата підтверджується наданим позивачем платіжним дорученням за №16 від 24.11.2005 року.

Проте оскільки акт перевірки не має для платника податків будь-яких юридичних наслідків, судом встановлено, що жодного рішення на підставі даного висновку не прийнято, тому незважаючи на помилковість висновку податкового органу, фактично право позивача порушено не було.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України судом пропорційно до задоволених вимог визначено розмір державного мита у сумі 3,40 грн., який підлягає відшкодуванню на користь позивача з Державного бюджету України.

Згідно наведеного суд приходить до висновку про обґрунтованість частини позовних вимог, тому позов слід задовольнити частково.

На підставі ч.1 ст.67, ст.68 Конституції України, ст. 14 Угоди між Урядом України і Урядом Республіки Білорусь про уникнення подвійного оподаткування та запобігання ухилення від сплати податків стосовно податків на доходи і майно, ратифікованої ЗУ за № 306/94-ВР від 20.12.94, ст.21 ЗУ «Про податок з доходів фізичних осіб», ст.6 Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва, ст.11 Декрету Кабінету Міністрів України «Про місцеві податки і збори», керуючись ст.ст.11, 71, 86, ч.3 ст.94, ч.3 ст.160, ст.162, ч.5 ст.227 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

позов задовольнити частково.

Податкове повідомлення-рішення за №/0 від 05.06.2006 року визнати протиправним та скасувати.

В задоволенні позовної вимоги щодо визнання нечинним податкового повідомлення-рішення за №/0 від 05.06.2006 року відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 (три) грн. 40 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили після закінчення встановлених ст.186 КАСУ строків подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги, якщо таку заяву чи скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання протягом десяти днів з дня складення постанови у повному обсязі заяви про її апеляційне оскарження, після чого протягом двадцяти днів апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у десятиденний строк з дня складення постанови у повному обсязі.

Суддя: Гундяк В.Д.

Постанова складена в повному обсязі 06.04.2010 року.