Справа № 814/3137/15
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2015-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.10.2015 р. Справа № 814/3137/15
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва до приватного підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 1427,40 грн., -

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва до приватного підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 1427,40 грн. Відповідно до вимог ч.3 ст.106 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позивачем надіслано відповідачу копію позовної заяви та доданих до неї документів. Згідно з п.4 ч.1 ст.183-2 КАС України судом 08.09.2015 року винесено ухвалу про відкриття скороченого провадження по справі, яку направлено відповідачу для надання заперечення по справі або заяви про визнання позову. Судова кореспонденція була надіслана відповідачу за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, але була повернута до суду з поштовою відміткою від 20.09.2015 року: "за закінченням терміну зберігання". Згідно ч.11 ст.35 КАС України, у разі повернення поштового відправлення, яке не вручено адресату з незалежних від суду причин, вважається, що воно вручене належним чином. Таким чином, відповідач був належним чином сповіщений про розгляд справи, але на час розгляду справи відповідачем не подано до суду заперечення проти позову та документів на їх підтвердження чи заяви про визнання позову. Дослідивши матеріали справи в порядку скороченого провадження, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 № 121/2001, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює, зокрема, керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків. Згідно з пунктом 1.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 р. № 8-2 (далі - Положення про управління Пенсійного фонду), Управління Пенсійного фонду України (далі - Фонд) у районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах (далі - Управління) є органами Фонду, підпорядкованими відповідно головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - регіональні управління), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду. Відповідно до підпункту 6 пункту 2.2 Положення про управління Пенсійного фонду України відповідно до покладених на нього завдань контролює надходження страхових внесків на інших платежів до Пенсійного фонду від підприємств, установ, організацій та громадян, збирає у встановленому порядку відповідну звітність, проводить планові та позапланові перевірки фінансово-бухгалтерських документів, звітів та інших документів щодо правильності обчислення та сплати страхових внесків, цільового використання коштів Пенсійного фонду в організаціях, що здійснюють виплату і доставку пенсій. Принципи, основи та механізм функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування визначені в Законі України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон). Судом встановлено, що фізична особа підприємець ОСОБА_1 зареєстрована в управлінні Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва, як страхувальник та платник страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Абзацом 1 статті 14 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону. Статтею 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Відповідно до вказаної статті, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Згідно з ч. 1 статті 15 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону. Відповідно до пп. 4 п. 8 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в редакції Закону України "Про внесення змін до законів України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 08 липня 2010 року № 2461-VI фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом. Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах. При цьому, сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподаткованого доходу (прибутку), загального оподаткованого доходу, з якої сплачуються страхові внески. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" страхувальник зобов'язаний подавати звітність територіальним органам пенсійного Фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом та нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески. Порядок нарахування і строки сплати страхових внесків платниками страхових внесків визначені Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, яка затверджена постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року № 21-1. Відповідно до п.п. 5.3.3, п.п.5.3.4 п. 5.3 ст. 5 вказаної Інструкції (в редакції станом до 22.10.2010 року), страхові внески платниками сплачуються до 1 квітня року, наступного за звітним, на підставі даних річної податкової декларації. Страхові внески платниками, визначеними підпунктом 2.1.3 пункту 2.1 цієї Інструкції, які обрали особливий спосіб оподаткування, сплачуються ними за себе та членів своїх сімей, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності (підпункт 2.1.4 пункту 2.1 цієї Інструкції), до 20 числа поточного місяця за попередній у фіксованому розмірі. Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно до ч. 6 ст. 20 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Відповідно до ч. 12 ст. 20 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника. Згідно ч.2 та ч.3 Закону (в редакції, яка діяла на час виникнення заборгованості) Суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій. Територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Відповідно до п.п. 8.2. Інструкції, органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки якщо страхувальник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків; борги зі сплати фінансових санкцій (штрафів) та пені.

Судом встановлено, що відповідно до картки особового рахунку станом на 25.08.2015 року за відповідачем рахується заборгованість в сумі 1427,40 грн. Управлінням Пенсійного фонду України на адресу відповідача направлялась вимога від 19.11.2012 року № Ф-48-1с про необхідність сплати заборгованості в сумі 1427,40 грн., яка відповідачем була отримана, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення та є узгодженою, оскільки не була оскаржена в порядку та строки передбачені законодавством. Відповідачем не подано до суду доказів, щодо сплати даної заборгованості у сумі 1427,40 грн., за таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем доведено наявність у відповідача заборгованості зі сплати страхових внесків у розмірі 1427,40 грн. Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва підлягають задоволенню. Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору (в редакції Закону України "Про судовий збір" чинній на момент звернення до суду), згідно з ч.4 ст.94 КАС України стягненню з відповідача не підлягають. Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 14, 86, 158 - 163,183-2 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва до приватного підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 1427,40 грн. задовольнити. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва суму заборгованості у розмірі1427,40 грн. (одна тисяча чотириста двадцять сім гривень сорок копійок). Постанова підлягає негайному виконанню. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Одеського апеляційного адміністративного суду. Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Г.В. Лебедєва