Справа № 818/1774/15
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2015-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 р.Справа № 818/1774/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Русанової В.Б.

Суддів: Присяжнюк О.В. , Курило Л.В.

за участю секретаря судового засідання: Дудка О.А. ДУд Дудка Русанової В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 14.07.2015р. по справі № 818/1774/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " Мега-Ленд"

до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 14.07.2015 року позов ТОВ « Мега Ленд» задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 27.11.2013 року № 05 про збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток на загальну суму 1166750 грн., в тому числі за основним платежем 938040 грн. та штрафними санкціями 228710 грн.

Державна податкова інспекція у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі ДПІ, відповідач ) не погодившись з судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 14.07.2015року та винести нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування скарги посилається на порушення судом норм матеріального, процесуального права, неврахування обставин та доказів по справі, що привело до невірного вирішення справи.

В судове засідання суду апеляційної інстанції 12.10.2015р. сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Згідно ч.1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України оскаржувана постанова переглянута в межах апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ДПІ у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Мега Ленд" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 р. по 31.12.2012 р., за результатами якої складено акт № 689/22-05/32770030 від 30.08.2013 р. (т.1 а.р. 13-38).

За висновками перевірки зазначено про порушення ТОВ "Мега Ленд" зокрема:

п. 135.5.4 ст. 135, п. 139.1.9 ст. 139 ПК України, п. 5.9 ст. 5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств, заниження податку на прибуток на суму 938040 грн. в тому числі в 4 кварталі 2011 року у сумі 23200 грн., в 1 кварталі 2012 року в сумі 120779 грн., в 2 кварталі 2012 року у сумі 30540 грн., в 3 кварталі 2012 року в сумі 27250 грн., у 4 кварталі 2012 року у сумі 736271 грн.;

п. 187.1 ст. 187 ПК України, в результаті чого занижено податок, який підлягає сплаті до бюджету по податковій декларації з ПДВ на загальну суму 28144 грн.

13.09.2013 року ДПІ у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 1395460 грн., (з яких 938040 грн. за основним платежем та 457420 грн. за штрафними санкціями) (т. 1 а.с. 96).

За результатами оскарження зазначеного рішення в адміністративному порядку Головним управлінням Міндоходів у м. Києві від 21.11.2013року скасовано податкове повідомлення-рішення № в частині сплати штрафних санкцій у розмірі 228710 грн. (т.1 а.с. 119-124).

В зв'язку із зменшенням суми грошового зобовязання 27.11.2013 р ДПІ у Деснянському районі ГУ Міндоходів у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2, яким ТОВ "Мега Ленд" визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 1166750,00 грн., з яких за основним платежем - 938040,00 грн. і 228710,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (т. 1, а.с. 12).

Підставою для донарахування позивачу суми грошового зобовязання з податку на прибуток підприємств слугували висновки податкового органу про : - заниження ТОВ "Мега Ленд" валового доходу з підстав не включення ним в 4 кварталі 2012р. суми кредиторської заборгованості в розмірі 3 400 000 грн. перед ТОВ Фрагон; - віднесення позивачем до складу валових витрат вартість послуг по транспортуванню товару , транспортно експедиційних послуг, вантажно-розвантажувальних робіт, та не проведення перерахунку таких послуг на залишок нереалізованої продукції; - включення до складу валових витрат вартість маркетингових послуг по господарській операції з ТОВ « ОСОБА_1 Україна», які на думку податкового органу не мали реального характеру, були безтоварні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем правомірно, на підставі первинних документів сформовано валові витрати, а отже висновки відповідача про порушення позивачем норм податкового законодавства є безпідставними, і податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Щодо донарахування позивачу суми грошового зобовязання з податку на прибуток підприємств по взаємовідносинам з ТОВ Фрагон колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено, що між ТОВ Мега Ленд та ТОВ Фрагон укладено договір поставки № 0906/01-3 від 01.06.2009 року, за умовами якого позивач придбав залізні вироби, опалювальне та водопровідне устаткування. (т. 7 а.с. 87-92)

На підтвердження виконання зазначеного договору, позивачем як до перевірки так і до суду надано: копію договору, видаткові накладні , банківські виписки, транспортні накладні, товарно-транспортні накладні. (т. 7 а.с. 93-159, 160-165, 166-193).

Доводи апеляційної скарги, про неправомірне включення позивачем в 4 кварталі кредиторської заборгованості перед ТОВ « Фрагон», оскільки останній з 03.11.2010р. не є платником ПДВ, не звітує та в Єдиному реєстрі наявний запис про відсутність цього підприємства за місцезнаходженням, а тому у позивача відсутня можливість погашення зазначеної заборгованості, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Судом встановлено, що в рахунок оплати по договору поставки від 01.06.2009 року позивачем передано ТОВ Фрагон прості векселі на загальну суму 3400000 грн., що підтверджено актом прийому-передачі векселів, реєстром виданих векселів, копіями простих векселів та відображено в рядку Поточних зобовязань балансу товариства станом на 31.12.2012 року (т.1, а.с. 39).

Також згідно договору № 03092012-1 від 03.09.2012 року право вимоги на суму 90261,56 грн. за договором поставки від 01.06.20109р. між ТОВ Мега Ленд та ТОВ Фрагон, передано останнім ТОВ Київінтертрейдінг Ко., як новому кредиторові, про що повідомлено позивача.

Доводи апеляційної скарги, що в рамках розслідування кримінального провадження за фактом ухилення службовими особами ТОВ « Мега- Ленд» від сплати податків був допитаний в якості свідка директор ТОВ « Фрагон» ОСОБА_2, який показав, що не підписував акт приймання-передачі простого векселя № 1 від 02.10.2012ор. та спростував , що наявний в цьому документі підпис належить йому, колегія суддів вважає необґрунтованими, тому як ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції податковим органом не надано зазначеного протоколу допиту свідка, а також судової- експертизи, яка б спростувала факт належності підпису директора ТОВ « Фрагон» ОСОБА_2

Крім того при дотриманні контрагентом вказаних вимог щодо оформлення необхідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у цьому документі, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей.

Платник не має можливості встановлювати автентичність та приналежність підписів на кожному документі, представленому контрагентом, а також проводити почеркознавчу експертизу під час здійснення підприємницької діяльності, на нього не може бути покладено надмірний тягар доказування своєї добросовісності.

А відтак у розглядуваному випадку доводи податкового органу, що акт-приймання-передачі векселя від імені контрагента підписаний невстановленими особами, є припущенням, не підтвердженим належними доказами та не є беззаперечною та достатньою підставою для позбавлення покупця (позивача у справі) права на відображення у податковому обліку понесених (нарахованих) витрат.

Крім того, порушення кримінальної справи по факту ухилення від сплати податків невстановленими слідством особами, не може вважатися належним доказом порушення позивачем податкового законодавства, враховуючи те, що зазначені документи не містять інформації щодо предмету доказування, а саме правильності формування позивачем валових витрат.

Статтею 14 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" визначено, що вексель - це цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю). Векселі можуть бути прості або переказні та існують виключно у документальній формі. Особливості видачі та обігу векселів, здійснення операцій з векселями, погашення вексельних зобов'язань та стягнення за векселями визначаються законом.

Відповідно до ч.1, 3 ст.4 Закону України "Про обіг векселів в Україні" видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги. Умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів обов'язково відображається у відповідному договорі, який укладається в письмовій формі. У разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов'язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов'язання щодо платежу за векселем.

Відповідно до ст. 77 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, ратифікованого Верховною Радою України згідно Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі" (далі - Уніфікований закон) до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо: індосаменту (статті 11 - 20); строку платежу (статті 33 - 37); платежу (статті 38 - 42); права регресу у разі неплатежу (статті 43 - 50, 52 - 54); платежу у порядку посередництва (статті 55, 59 - 63); копій (статті 67 і 68); змін (стаття 69); позовної давності (статті 70 і 71); неробочих днів, обчислення строків і заборони пільгових строків (статті 72, 73 і 74).

За приписами статті 78 Уніфікованого закону векселедавець простого векселя зобов'язаний так само, як акцептант за переказним векселем. Прості векселі зі строком платежу у визначений строк від пред'явлення повинні бути протягом строків, встановлених статтею 23, пред'явлені векселедавцю для відмітки. Перебіг строку починається від дати відмітки, підписаної векселедавцем на векселі. Відмова векселедавця зробити датовану відмітку повинна бути засвідчена протестом (стаття 25), дата якого є початком строку від пред'явлення.

Відповідно до пп.135.5.4 ст.135 ПК України, дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи

Згідно пп. 139.1.9 ст 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З огляду на вищезазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розрахунок по договору поставки від 01.06.2009 року №0906/01-3 було здійснено позивачем у вексельній формі ТОВ Фрагон, а тому висновки податкового органу про заниження позивачем валового доходу в 4 кварталі 2012р. є необґрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги, стосовно винесення відповідачем податкового повідомлення рішення від 13.09.2013р. № НОМЕР_1 по цим обставинам, правомірність якого вже перевірена та встановлена судом, а саме постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.04.2015р., яка набрала законної сили, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідачем було винесено податкового повідомлення рішення від 13.09.2013р. № НОМЕР_1, яке за наслідками оскарження його в адміністративному порядку було відкликано податковим органом та в подальшому винесено податкове повідомлення-рішення від 27.11.2013р. Саме з підстав відкликання податкового повідомлення-рішення від 13.09.2013р., та винесення нового рішення від 27.11.2013р., яке не було предметом судового оскарження в Окружному адміністративному суді м.Києва, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.06.2015р. провадження у справі в цій частині позовних вимог закрито, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.04.2015р. визнана не чинною.

Таким чином, судового рішення , яким встановлена правомірність податкового повідомлення-рішення від 13.09.2013р.№ НОМЕР_1, та нового рішення від 27.11.2013р. суду не надано.

Щодо донарахування позивачу грошового зобовязання з податку на прибуток з підстав віднесення до валових витрат, витрат на транспортування, пересилку, транспортно-експедиційні послуги, переміщення товарів між складами, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено та підтверджено, що ТОВ "Мега Ленд" подано податкову декларацію за 2011 рік з Додатком витрат на збут до рядка 06.3, у якому розшифровано види витрат на збут продукції в тому числі, розмір витрат на транспортування, пересилку, транспортно-експедиційні послуги.

Також позивачем за 2012 рік подано Податкову декларацію з податку на прибуток підприємств до якої надано документи щодо витрат на збут по транспортним послугам, вартості послуг оренди, сертифікації та транспортування товару.

Доводи податкового органу, що позивач веде податковий облік приросту балансової вартості товарів, сировини, матеріалів, малоцінних предметів, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання яких включає до складу валових витрат та неправомірно відносить до цього складу вартість по транспортуванню товару, транспортно-експедиційних послуг, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до п. 19 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", витрати на збут включають такі витрати, пов'язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг): витрати пакувальних матеріалів для затарювання готової продукції на складах готової продукції; витрати на ремонт тари; оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг); витрати на передпродажну підготовку товарів; витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом; витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів, пов'язаних зі збутом продукції, товарів, робіт, послуг (операційна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона); витрати на транспортування, перевалку і страхування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування; витрати на страхування призначеної для подальшої реалізації готової продукції (товарів), що зберігається на складі підприємства; витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів (філій, представництв) підприємства; інші витрати, пов'язані зі збутом продукції, товарів, робіт, послуг.

Судом встановлено, що позивачем надано належним чином оформлені первинні документи про віднесення до складу валових витрат вартості послуг по транспортуванню товару, транспортно-експедиційних послуг, вантажно-розвантажувальних робіт, перевезення власним транспортом між оптовими складами та відповідального зберігання товару позивачем надані первинні бухгалтерські документи за 4 квартал 2011 р. та за 2012 р., зокрема вартість послуг з оренди, охорони, ремонту основних засобів, транспортних послуг, сертифікації продукції та транспортування.

В підтвердження понесення зазначених витрат позивачем як до перевірки, так і до суду надано копії договорів, акти на списання товарно-матеріальних цінностей, подорожні листи, товарно-транспортні накладні, акти здачі-приймання робіт, акти виконаних робіт, акти надання послуг, видаткові накладні , розшифровки відпущених талонів на нафтопродукти, акти-згоди, відомості по нарахуванню амортизації, відомості по заробітній платі та утриманим податкам, рахунки-фактури, акти з надання послуг по ремонту автомобіля, договори оренди, акти приймання-передачі приміщень, договору про спостереження за допомогою пульту централізованого спостереження за станом засобів сигналізації, договору суборенди нежитлового приміщення, договору купівлі-продажу нафтопродуктів , договору про надання послуг з організації перевезення вантажу, договору транспортного експедирування, договору на транспортно-експедиційне обслуговування , уточню сої податкової декларації з податку на прибуток , водійські посвідчення, свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів тощо. (т. 1, а.с. 175-176, 179-250, т. 2, а.с. 1-250, т. 3, а.с. 1-174, 177-250, т. 4, а.с. 1-203, 208-250, т. 5, а.с. 1-215, 218-250, т. 6, а.с. 1-250, т. 7, а.с. 1- 76, 79-86, 194-247).

Висновок податкового органу про порушення ТОВ Мега Ленд п.5.9 ст. 5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств та завищення валових витрат колегія суддів вважає помилковим, оскільки вказаний закон втратив чинність з 01.04.2011 року, що унеможливлює його застосування до спірних правовідносин за період з 01.10.2011 р. по 31.12.2012 р.

Відтак, колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції про дотримання ТОВ Мега Ленд необхідних умов для формування валових витрат і необґрунтованості висновків податкового органу про їх завищення.

Що стосується доводів апеляційної скарги про неправомірне віднесення позивачем до валових витрат вартості маркетингових послуг по господарським відносинам з ТОВ ОСОБА_1 сам Україна, з підстав не відповідності актів виконаних робіт по наданню маркетингових послуг ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

Судом встановлено, що 13.01.2010 р. між ТОВ "ОСОБА_1 сам Україна" ("ОБІ") та ТОВ "Мега Ленд" (постачальник) був укладений рамковий контракт поставки ОБІ №2093 відповідно до якого позивач, крім іншого, замовив у ТОВ ОБІ інформаційно-консультаційні та маркетингові послуги по: залученню клієнтів, виробництву інформаційних матеріалів з інформацією про товар, ознайомлення споживачів з якісною характеристикою товару, аналізу цін на продукцію, моніторинг попиту споживачів. (т. 1, а.с. 45-74).

Відповідно Додаткової угоди № А2 по контракту ОБІ № 2093 від13.01.2010 р., встановлено порядок періодичності надання актів наданих послуг за регулярними маркетинговими послугами (розділ IV.2) та розшифровано зміст актів (розділ IV.3), які визначають пункт контракту; пункт цього додатку, в якому вказана вартість послуг; період надання послуг. (т. 1, а.с. 80-85).

В підтвердження виконання договору позивачем як до перевірки, так і до суду надано договори, акти виконаних робіт та додатки до них, звіти до актів, копії стратегії розвитку просування товарів.(т. 1, а.с. 177-178, т. 3, а.с. 175-176, т. 4, а.с. 204 - 207, т. 5, а.с. 216 - 217, т. 7, а.с. 77 78, т. 8).

Доводи податкового органу , що акти виконаних робіт по наданню маркетингових послуг не містять даних щодо обсягу та змісту наданих послуг, а тому не є належними доказами по справі, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Слід зазначити, що у торговельній сфері маркетинг передбачає проведення комплексу заходів: аналіз кон'юнктури ринку, дослідження в галузі ціноутворення, вплив на рівень попиту, налагодження комунікацій, розгортання служб сервісу і багато-багато іншого.

Замовниками маркетингових досліджень можуть бути будь-які підприємства.

Колегія суддів звертає увагу на те, що підтвердженням фактичного отримання маркетингових послуг, можуть бути: акт приймання-передачі послуг або інший документ, що підтверджує фактичне надання послуги, який повинен мати всі обов'язкові реквізити первинних документів, передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"; звіт про проведення маркетингових досліджень, в якому мають бути викладені результати таких досліджень і дані рекомендації замовнику; а також бухгалтерські та статистичні документи, що підтверджують збільшення асортименту товарів, обсягу продажу, розміру доходу тощо.

При цьому слід зазначити, що жодним нормативно - правовим актом не затверджено форми бланку акту надання послуг, крім законодавчо встановленого мінімуму обов'язкових реквізитів, встановлених ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" для первинних та зведених облікових документів - назва документа (форми), дата і місце складання, назва підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Незначні недоліки в заповненні актів, носять оціночний характер та не є підставою для висновку про позбавленні юридичної сили і доказовості зазначеного первинного документа щодо наданих позивачу послуг.

Так, у відповідності до ч.2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведенні облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми), дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані позивачем первинні документи , зокрема акти виконаних робіт містять інформацію по понесеним витратам для надання маркетингових та інформаційних послуг, а саме: наданих послугах з організації збуту товарів, моніторингу попиту споживачів на території магазинів ОБІ, аналіз доцільності та ефективності проведення рекламних кампаній, аналіз цін на аналогічну продукцію та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Це ж стосується і інформаційно-консультаційних послуг отриманих по договору від 13.01.2010 р.

Господарська операція, направлена на отримання доходу, не завжди може мати позитивний економічний ефект, що є нормальним процесом здійснення господарської діяльності.

Тобто не є обов'язковим, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому. Також не виключено, що в результаті об'єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. Зокрема, операція може виявитися збитковою, і це є одним із варіантів нормального перебігу подій при здійсненні господарської діяльності.

З визначеного Податкового кодексу України поняття ділової мети випливає, що обов'язково повинен бути намір платника податків отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція принаймні теоретично (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості.

Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, а відтак, їх наслідки, не зумовлені діловою метою, не підлягають відображенню в податковому обліку.

Проте відповідачем не доведено укладена згода не мала реального характеру та була використана позивачем в господарській діяльності.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем правомірність прийнятого ним рішення не доведена, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток підприємств та прийняття податкового повідомлення-рішення від 27.11.2013 року №05.

Згідно ч.1 ст. 200 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи, прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 14.07.2015р. по справі № 818/1774/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст ухвали виготовлений 19.10.2015 р.