Справа № 461/11180/13-а
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року Справа № 876/15323/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Львівської міської ради на постанову Галицького районного суду м. Львова від 22 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Львівської міської ради про оскарження бездіяльності та зобов'язання до вчинення дій,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 17.09.2013 року звернулася в суд з адміністративним позовом до Львівської міської ради в якому, уточнивши позовні вимоги, просила: визнати протиправною бездіяльність, яка виразилась у не визначенні своїм рішенням керівника органу місцевого самоврядування, уповноваженого підписувати додаткову угоду до договору оренди землі про його поновлення та не вирішенні, порушеного нею у її зверненні питання укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі у відповідності до ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі»; зобов'язати визначити своїм рішенням керівника органу місцевого самоврядування уповноваженого підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки комунальної власності без прийняття рішення органом місцевого самоврядування рішення про поновлення договору оренди землі; зобов'язати укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 06.08.2002 року.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 22 листопада 2013 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Львівської міської ради в частині не вирішення питання, порушеного ОСОБА_3 у її зверненні від 18.06.2013 року, щодо укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 06.08.2002 року (нотаріально посвідченого, зареєстрованого в реєстрі за №4853 та зареєстрованого у Львівській міській раді 29.08.2002 року за №727), у відповідності до ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції Закону України №3038-VI (3038-17) від 17.02.2011 року). Зобов'язано Львівську міську раду укласти з ОСОБА_3 додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 06.08.2002 року (нотаріально посвідченого, зареєстрованого в реєстрі за №4853 та зареєстрованого у Львівській міській раді 29.08.2002 року за №727, книга записів державної реєстрації договорів оренди землі 2-1). В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Львівська міська рада оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповністю зясував обставини, що мають значення для справи, а саме повернення звернення про поновлення договору оренди землі, які зазначаються в листі від 10.07.2013 року № 2403-3 вих 1207. Апелянт зазначає, що судом також неправильно застосовані норми матеріального права зважаючи на те, що необхідною умовою укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній або комунальній власності, є наявність рішення відповідного органу про надання земельної ділянки, зобов'язання цього органу укласти такий договір або ж продовжити дію договору за відсутності вказаного рішення є порушенням його передбаченої Конституцією України виключної компетенції зокрема положень ст. ст. 13, 14, 140, 142, 143, 144 Конституції України.

При апеляційному розгляді представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав з зазначених в ній підстав.

Представник позивача вимоги апеляційної скарги заперечив вважаючи ухвалене рішення законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід задовольнити частково, а провадження у справі закрити, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 серпня 2002 року між Львівською міською радою та ОСОБА_3, на підставі ухвали Львівської міської ради №1502 від 28.02.2002р. «Про передачу громадянам у приватну власність та оренду земельних ділянок в м.Львові», було укладено договір оренди земельної ділянки по вул. Кримській, 43а у м. Львові, загальною площею 1157 кв. м. для ведення городництва /а.с.14-15/.

Також з матеріалів справи видно, що ОСОБА_3 зверталась до Львівської міської ради з листом-повідомленням про поновлення договору оренди землі /а.с.8-9/ у відповідь, на що отримала листа від Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування Львівської міської ради листа від 10.07.2013р., яким її проінформовано про те, що її звернення повернуто, оскільки на даний час відсутнє рішення про Львівської міської ради щодо продовження терміну оренди даної земельної ділянки та щодо призначення особи уповноваженої підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки комунальної власності, без прийняття відповідного рішення міської ради про поновлення договору оренди землі /а.с.7/.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 продовжує користуватись земельною ділянкою по вул. Кримській, 43а у м. Львові, належно виконувала та виконує свої обов'язки за договором оренди, а також орендар протягом одного місяця після закінчення строку дії договору оренди не направляв на адресу ОСОБА_3 листа повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі.

Ухвалюючи рішення у даній справі суд першої інстанції виходив з того, що даний спір є справою адміністративної юрисдикції.

Проте з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

З врахуванням правової позиції Верховного Суду України, висловленої у своїх постановах, зокрема, у постанові від 16.06.2015 (справа № 21-222а15-1), колегія суддів приходить до висновку, що вказана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У пункті 1 частини першої статті 17 КАС, визначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

У даній справі Львівська міська рада, реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, відповідно до статті 5 Земельного кодексу України має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, тобто є рівноправним суб'єктом земельних відносин. У цьому спорі учасники земельних правовідносин не підпорядковані один одному, а, отже, суб'єкт владних повноважень Львівська міська рада - владних управлінських функцій не здійснювала.

Вирішуючи спір по суті , суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у відносинах, які склалися між сторонами, відповідач діяв як учасник договірних правовідносин , а також те, що за змістом ст. 12 ГПК України та ст..15 ЦПК України спори, що виникають при укладанні, зміні,розірванні і виконанні договорів розглядаються в порядку господарського чи цивільного судочинства, в залежності від суб»єктного складу учасників

За вказаного, з урахуванням правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 1 жовтня 2013 року №21-345а13, слід дійти висновку, що даний спір не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України.

Отже, за суб'єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду цивільним судом у порядку, визначеному нормами ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 157 ч. 1 п. 1, 160 ч. 3, 195, 196, 198 п. 4, 203 ч. 1, 205 ч. 1 п. 4, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради задовольнити частково.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 22 листопада 2013 року скасувати і провадження у справі №461/11180/13-а закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

ОСОБА_4

Ухвала у повному обсязі складена 27.10.2015 року.