Справа № 803/2693/14
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року Справа № 876/1893/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Дяковича В.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Мартинишина Р.С,

представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 21 січня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Захід Агропостач» до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Захід Агропостач» (далі ОСОБА_3 «Захід Агропостач») звернулось до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.12.2014 року № НОМЕР_1.

Зазначає, що зроблені в акті перевірки висновки є необгрунтованими і такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки позивачем для перевірки були надані усі первинні документи, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій позивача із його контрагентом.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 21.01.2015 року позов задоволений.

Луцька ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області оскаржила постанову суду першої інстанції. Вважає, що оскаржувана постанова винесена без належного зясування фактичних обставин справи і з порушенням норм матеріального права і просить її скасувати і прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що неможливо підтвердити факт здійснення господарських операцій із придбання та подальшої реалізації товарів. Вказує на те, що у товарно-транспортних накладних відсутні підпис та печатка перевізника, а також неможливо встановити, хто отримував товар, здійснював вантажно-розвантажувальні роботи. Транспортний засіб, яким здійснювалось перевезення, не зареєстрований за особою, з якою був укладений договір про поставку товару та за перевізником.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з підстав, що у ній зазначені. Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що Луцькою ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області в з 24.11.2014 року по 25.11.2014 року була проведена документальна невиїзна перевірка позивача з питань здійснення фінансово-господарських операцій із ОСОБА_3 «Укроптторг-2014»у період 01.07.2014 року по 31.07.2014 року, за результатами якої був складений акт №9133/22-02/ 35143982 від 25.11.2014 року, на підставі якого 12.12.2014 року Луцькою ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області прийняте податкове повідомлення-рішення № про зменшення позивачу суми грошового зобовязання з податку на додану вартість на 4818 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, виходив з того, що реальне здійснення господарських операцій позивача та ОСОБА_3 «Укроптторг-2014» підтверджується наданими платником податків первинними документами: договором, податковими та видатковими накладними, платіжними дорученнями, товарно-транспортними накладними, які повністю підтверджують факт здійснення господарських операцій, є належним чином складеними, а тому висновки податкового органу викладені в акті, не знайшли свого підтвердження в ході з'ясування обставин у справі.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, між ОСОБА_3 «Захід Агропостач» та ОСОБА_3 «Укроптторг-2014» 28 липня 2014 року був укладений договір поставки, відповідно до якого постачальник ОСОБА_3 «Укроптторг-2014» зобовязаний передати у власність покупця ОСОБА_3 «Захід Агропостач» запасні частини, а покупець зобовязаний прийняти та оплатити його вартість. Підтвердженням здійснення зазначених господарських операції між позивачем та ОСОБА_3 «Укроптторг-2014» є первинні документи, які є наявні в матеріалах справи і були надані відповідачу під час перевірки, а саме договір поставки №18 ві18.07.2014 року,платіжні доручення № 39 від 04.08.2014 року; №74 від 27.08.2014 року, видаткові накладні (№1807/002 від 18.07.2014 року, № 2507/004 від 25.07.2014 року, № 3007/008 від 30.07.2014 року) та податкові накладні (№ 32 від 18.07.2014 року, № 50 від 25.07.2014 року, № 145 від 30.07.2014 року).

Для перевезення вантажів між позивачем та ФОП ОСОБА_4 був укладений договір №2 від 01.07.2014 року, факт здійснення доставки товару підтверджується товарно-транспортними накладними від 21.07.2014 року, 25.07.2014 року, 30.07.2014 року.

Товари придбані у ОСОБА_3 «Укроптторг-2014» позивачем були продані ОСОБА_3 «Грандпостач», зазначене підтверджується первинними документами, які наявні в матеріалах справи (видатковими накладними № 47 від 21.07.2014 року, №48 від 28.07.2014 року, № 49 від 31.07.2014 року, податковими накладними № 1 від 21.07.2014 року, № 2 від 28.07.2014 року, № 3 31.07.2014 року.

Відповідно до пункту 185.1 ст. 185 Податкового Кодексу України (далі - ПК України) об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; ґ) виключено; д) виключено; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 187.1 статті 187 ПК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно із п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.1 ст. 198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до етапі 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України). Якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника (п. 198.4. ст. 198 ПК України). Якщо у подальшому такі товари/послуги фактично використовуються в операціях, які не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно до цього розділу (за винятком випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу), чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів або встановлено факти недостачі (крадіжки), то з метою оподаткування такі товари/послуги, основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає таке використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження), у тому випадку, якщо платник податку скористався правом на податковий кредит за цими товарами/послугами, (п. 198.5 ст. 198 ПК України). Датою використання товарів/послуг вважається дата визнання витрат відповідно до розділу III цього Кодексу.

Таким чином, виходячи з аналізу встановлених обставин і встановлених норм, колегія судів апеляційної інстанції повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що здійснення господарських операцій із придбання ОСОБА_3 «Захід Агропостач» запасних частин від ОСОБА_3 «Укроптторг-2014» на суму 509513,80 грн., (в тому числі ПДВ 84918,97 грн.) які в подальшому були продані ОСОБА_3 «Грандпостач» відбувалося реально.

Безпідставними та необґрунтованими є посилання апелянта в апеляційній скарзі на відсутність підтвердження реальних господарських операцій між ОСОБА_3 «Захід Агропостач» і контрагентом, так як вказане спростовується наявними в матеріалах справи первинними документами, складеними належним чином і які мають всі обовязкові реквізити.

Щодо покликань апелянта в апеляційній скарзі на те, що позивачем не були надані для перевірки документи, що підтверджують якість товару, не надано ні технічних паспортів, ні сертифікатів якості, ні гарантійних талонів на товар, що суперечить умовам договору, то такі посилання податкового органу є безпідставними, оскільки перевірка належної якості товару знаходиться поза межами компетенції податкового органу.

Доводи апеляційної скарги про неможливість здійснення операції контрагентом позивача ОСОБА_3 «Укроптторг-2014» не ґрунтуються на належних та допустимих письмових доказах.

Доводи апелянта про те, що транспортний засіб яким здійснювалося перевезення не був зареєстрований за перевізником ФОП ОСОБА_4 є неспроможними, оскільки реєстрація транспортного засобу не за перевізником не виключають можливості здійснення перевезення. Крім того в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували відсутність реєстрації транспортного засобу, як такого, взагалі.

Суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України , суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу Луцької обєднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 21 січня 2015 року у справі № 803/2693/14 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий Л.П. Іщук

Судді В.П. Дякович

ОСОБА_5