Справа № 826/4433/15
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/4433/15

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі

суддів: Леонтович К.Г., Васильченко Н.В., Калашнікової О.В.,

розглянувши у попередньому розгляді справу за касаційною скаргою Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 9 червня 2015 року у справі № 826/4433/15 за позовом Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до виробничо-технічного кооперативу „Спеценергопідряд” про стягнення заборгованості по страхових внесках, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року Київське міське відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності звернулося в суд з позовом до виробничо-технічного кооперативу „Спеценергопідряд”, в якому просило стягнути заборгованість по страхових внесках у розмірі 2037,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушені вимоги Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими похованням” щодо виконання обов’язку зі сплати страхових внесків, у зв’язку з чим виникла заборгованість у розмірі 2037,60 грн.

Постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 9 червня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями року Київське міське відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно сформованого Звіту по формі Ф 4-ФСС з ТВП за півріччя 2004 року, вбачається (розділ V звіту „Розшифровка заборгованості за страхувальником”), що визначена відповідачем до стягнення сума заборгованості із сплати внесків у розмірі 2067,60 грн. є заборгованістю по страховим внескам, строк сплати яких не настав, та заборгованістю, яка пов’язана з невиплатою заробітної плати.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди першої і апеляційної інстанцій виходили з того, що обов’язок зі сплати страхових внесків виникає у підприємства в день отримання коштів на виплату заробітної плати або в день її виплати, а не в день нарахування, а тому строк сплати спірної суми заборгованості по страховим внескам не настав.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими похованням”, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин (далі – Закон № 2240-ІІI ), Інструкцією про порядок надходження, обліку та витрачання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженою постановою Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 26.06.2001 р. № 16, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин ( далі – Інструкція № 16 ).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 23 Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими похованням” в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, закріплено, що страхувальники-роботодавці сплачують до Фонду різницю між нарахованими для роботодавців і найманих працівників страховими внесками та витратами, пов'язаними з наданням матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам відповідно до цього Закону.

Перерахування зазначених сум шляхом безготівкових розрахунків здійснюється страхувальниками-роботодавцями один раз на місяць - у день, встановлений для одержання в установах банку коштів на оплату праці за відповідний період.

Страхові внески, сплачені в іноземній валюті, підлягають перерахуванню на рахунок Фонду у валюті України за офіційним курсом Національного банку України на день сплати страхових внесків.

У разі нестачі у страхувальників-роботодавців коштів для виплати заробітної плати та сплати страхових внесків у повному обсязі нарахування їх на заробітну плату і перерахування страхових внесків до Фонду провадиться пропорційно до сум заробітної плати.

Згідно з ч. 2 ст. 23 Закону № 2240-ІІI у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, платники страхових внесків, зазначені у частинах другій та третій статті 6 цього Закону, сплачують страхові внески до Фонду в повному розмірі в порядку та в строки, визначені страховиком.

Підпунктом 4.4 пункту 4 Інструкції № 16 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, регламентовано, що перерахування коштів на рахунки Фонду страхувальниками-роботодавцями здійснюється одночасно з одержанням коштів на оплату праці в установах банків.

Відповідно до пп. 4.5 п. 4 Інструкції № 16, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі нестачі у страхувальників-роботодавців коштів для виплати заробітної плати та сплати страхових внесків у повному обсязі нарахування їх на заробітну плату і перерахування страхових внесків до Фонду провадиться пропорційно до сум заробітної плати.

З вищевказаного слідує, що обов’язок зі сплати страхових внесків, передбачених Законом № 2240-ІІI, виникає у суб’єкта господарювання-страхувальника в день отримання коштів на виплату заробітної плати.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій вірно зазначено, що сума заборгованості, яку просить стягнути позивач ( звіт Ф 4-ФСС з ТВП за півріччя 2004 р. ), складається із суми страхових внесків, передбачених Законом № 2240-ІІI, строк сплати яких не настав та які не сплачені відповідачем у зв’язку з невиплатою заробітної плати.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції, що оскільки відповідачем не було отримано відповідних коштів на виплату заробітної плати, виплата заробітної плати, згідно зі звітом Ф 4-ФСС з ТВП за півріччя 2004 р., не була здійснена, то й обов’язок зі сплати страхових внесків, передбачених Законом № 2240-ІІI, з такої суми заробітної плати по цьому періоду у відповідача відсутній.

Доводи позивача про те, що обов’язок зі сплати страхових внесків, передбачених Законом № 2240-ІІI, виникає у страхувальника в день, призначений для виплати заробітної плати, а не в день одержання коштів на оплату праці, як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, не узгоджуються та суперечать приписам законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, зокрема, ст. 23 Закону № 2240-ІІI та п. 4 Інструкції № 14.

Враховуючи викладене, суди першої і апеляційної інстанцій дійшли до вірного висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відхилити.

Постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 9 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: