Справа № 2а-6266/10/1370
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/32396/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіЦвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
суддів Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою Приватного підприємства «Матвол»

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2014 року

у справі № 2а-6266/10/1370

за позовом Приватного підприємства «Матвол»

до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова

про визнання протиправними та скасування рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій,

в с т а н о в и в:

Приватне підприємство «Матвол» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова про визнання протиправними та скасування рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06.12.2010 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 10.06.2010 року № /13/44. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2014 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.12.2010 року скасовано та прийнято нову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення цього суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Крім цього, за наслідками розгляду справи просить постановити окрему ухвалу.

Згідно із пунктом 1 частини першої ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі відсутності клопотань усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами перевірки дотримання Приватного підприємства «Матвол» (приміщення бару) порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій відповідачем складено акт від 21.05.2010 року № 022119, яким встановлено порушення п.п. 1, 2, 12, 13 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон № 265/95-ВР), в результаті чого на момент перевірки в реалізації знаходилися алкогольні напої на загальну суму 15 504, 00 грн. без наявності прихідних накладних та порушення п. 2.6. Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637, в результаті чого встановлено неоприбуткування готівкових коштів в книзі обліку розрахункових операцій на загальну суму 350, 00 грн.

На підставі акта перевірки податковим органом прийнято рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 10.06.2010 року № /13/44, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 33 123, 00 грн., та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 10.06.2010 року № /13/45, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1 750, 00 грн.

Задовольняючи позов частково та скасовуючи рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 10.06.2010 року № /13/44, суд першої інстанції виходив з того, що висновки відповідача стосовно порушень, допущених позивачем у відповідній частині, не підтвердилися. В іншій частині позивачем не спростовано встановлених порушень.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства у періоді, що перевірявся, та правомірності прийнятих рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Пунктом 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР передбачено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Згідно зі статтею 21 зазначеного Закону до суб'єктів підприємницької діяльності, що не ведуть або ведуть з порушенням встановленого порядку облік товарів за місцем реалізації та зберігання, застосовується фінансова санкція у визначеному цією статтею розмірі.

Статтею 6 Закону № 265/95-ВР встановлено, що облік товарних запасів юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) ведеться у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку.

Таким національним положенням (стандартом) є затверджене наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 року № 246 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 «Запаси» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 року за № 751/4044 (далі - Положення (стандарт) 9), яким визначено методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про запаси і розкриття її у фінансовій звітності.

Правові ж засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначені Законом України від 16.07.1999 року № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХІV).

В силу статті 9 зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

У розділі V Закону № 265/95-ВР передбачена відповідальність за порушення вимог лише цього Закону.

У постанові від 20.01.2015 року у справі 21-275а14 Верховний Суд України дійшов до висновку про те, що фінансова санкція, встановлена статтею 21 зазначеного Закону № 265/95-ВР, може бути застосована до юридичної особи лише у тому випадку, коли ця особа не веде обліку товарів або веде його з порушенням порядку, визначеного Положенням (стандартом) 9.

Сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом накладних за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону № 996-ХІV та Положення (стандарту) 9, не є підставою для застосування до юридичної особи фінансової санкції, передбаченої статтею 21 Закону № 265/95-ВР.

Судом першої інстанції встановлено, що облік товарів на підприємстві позивача ведеться згідно з вимогами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Всі необхідні первинні документи, на підставі яких проводиться бухгалтерський облік товарних запасів, були у підприємства, проте не знаходились в місці реалізації товару.

В якості підтвердження обліку товарів позивач надав суду копії видаткових накладних на товар, стосовно якого відповідачем зроблено висновок про відсутність облікових документів.

Таким чином, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що рішення податкового органу про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за порушення вимог пункту 12 статті 3 Закону України № 265/95-ВР у розмірі 32 123, 00 грн. є безпідставним.

Згідно із абз. 23 глави 1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 року за № 40/10320, оприбуткуванням готівки є проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Пунктом 2.6 зазначеного Положення передбачено, що вся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги, відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

Таким чином, оприбуткуванням готівки в касі підприємства, яке проводить готівкові розрахунки із застосуванням касової книги, є здійснення обліку такої готівки у касовій книзі (на підставі касових ордерів), та відображення в ній всіх господарських і фінансових операцій (з підсумком за день).

В силу ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 року №436/95 у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема, за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Враховуючи те, що всупереч зазначеним вище вимогам чинного законодавства встановлено обставини неоприбуткування позивачем грошових коштів в сумі 350, 00 грн., застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу у п'ятикратному розмірі рішенням від 10.06.2010 року № /13/45 є правомірним.

Відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Отже, прийняте апеляційним судом нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову підлягає скасуванню, а постанова суду першої інстанції - залишенню в силі відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин касаційна скарга підлягає задоволенню.

Підстав для винесення окремої ухвали колегія суддів суду касаційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Приватного підприємства «Матвол» задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2014 року у справі № 2а-6266/10/1370 скасувати.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.12.2010 року у справі № 2а-6266/10/1370 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук