Справа № 670/114/15-а
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року м. Київ К/800/29347/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі

суддів: Леонтович К.Г., Васильченко Н.В., Калашнікової О.В.,

розглянувши у попередньому розгляді справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 3 червня 2015 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 3 червня 2015 року у справі №670/114/15-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Віньковецькому районі Хмельницької області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України у Віньковецькому районі Хмельницької області, в якому просив: визнати причини пропуску строку для звернення до суду поважними та поновити пропущений за поважних причин строк для звернення до суду за захистом його права як дитини війни на підвищену пенсію з 09.07.2007 року; визнати діяння (бездіяльність та відмову перерахунку пенсії) управління Пенсійного фонду України в Віньковецькому районі щодо нарахування і виплати недоплаченої (заборгованої) як дитині війни, підвищеної на 30% надбавки з 1 липня 2007 року по 23 липня 2011 року та з 01.01.2014 р. по 03.08.2014р. протиправними, а невиплачену підвищену пенсію - заборгованістю; зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Віньковецькому районі негайно з дня набрання судовим рішенням чинності здійснити перерахунок пенсії, підвищивши її на 30% надбавки як дитині війни, що передбачена ст.6 Закону України №2195-ІУ „Про соціальний захист дітей війни" з 1 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, з 1 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року, з 1 січня 2011 року по 23 липня 2011 року, з 1 січня 2014 року по 3 серпня 2014 року виплатити у повному обсязі заборговані кошти(пенсію) з урахуванням проведених виплат.

Ухвалою Віньковецького районного суду Хмельницької області від 24 березня 2015 року заява позивача про поновлення строку звернення до суду задоволена.

Постановою Віньковецького районного суду Хмельницької області суду від 24 березня 2015 року позов задоволений частково. Визнані дії управління Пенсійного фонду України у Віньковецькому районі Хмельницької області щодо відмови в перерахунку підвищення пенсії ОСОБА_1 як дитині війни - протиправними. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Віньковецькому районі Хмельницької області вчинити дії по нарахуванню та виплаті ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" з урахуванням ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за період з 1 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, з 1 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року, з 1 січня 2011 року по 22 липня 2011 року, виплатити у повному обсязі заборговані кошти (пенсію) з урахуванням проведених виплат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 3 червня 2015 року скасована ухвала Віньковецького районного суду Хмельницької області від 24 березня 2015 року і прийнята нова ухвала, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду, відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 3 червня 2015 року скасована постанова Віньковецького районного суду Хмельницької області від 24 березня 2015 року. Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання неправомірними дій управління Пенсійного фонду України у Віньковецькому районі Хмельницької області та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії та виплатити підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" за період з 01.07.2007 року по 31.07.2014 року - залишені без розгляду. Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Віньковецькому районі Хмельницької області про визнання неправомірними дій управління Пенсійного фонду України у Віньковецькому районі Хмельницької області та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії та виплатити підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" з 31.07.2014 року по 03.08.2014 року -прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову в цій частині відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову та ухвалу апеляційного суду та залишити в силі постанову Віньковецького районного суду Хмельницької області суду від 24 березня 2015 року, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Щодо клопотання про поновлення строку для звернення до суду за захистом порушених прав, колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути поданий в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Частиною 1 ст.102 КАС України передбачено, що пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що причиною пропуску, яку зазначає позивач у заяві, є його тривала хвороба, а саме: отримана черепно-мозкова травма, в зв'язку з чим він перебував на тривалому лікуванні.

З відповіді на запит від 21.01.2015 року №74, наданої головним лікарем Віньковецької центральної районної лікарні ОСОБА_2, ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні з 31.11.2007 року по 12.12.2007 року; з 12.12.2011 року по 19.12.2011 року; з 16.03.2012 року по 29.03.2012 року; з 22.11.2011 року по 30.11.2011 року, з 02.03.2013 року по 15.03.2013 року.

Виходячи з наведеного, судом апеляційної інстанції вірно встановлено, що позивач знаходився на лікуванні тільки в 2007, 2011 та 2013 роках і період лікування не перевищував одного місяця на рік.

Крім того, судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що твердження ОСОБА_1 про те, що він не знав про порушення свого права відповідачем, не заслуговують на увагу, оскільки він отримував пенсійні кошти щомісячно, а тому знав про їх розмір.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що причини пропуску позивачем строку звернення до суду не можуть вважатися поважними, а тому відсутні підстави для поновлення строку для звернення до суду за захистом порушеного права.

Щодо позовних вимог про визнання діяння (бездіяльність та відмови у перерахунку пенсії) управління Пенсійного фонду України в Віньковецькому районі відносно нарахування і виплати недоплаченої (заборгованої) як дитині війни, підвищеної на 30% надбавки з 1 липня 2007 року по 23 липня 2011 року та з 01.01.2014 р. по 03.08.2014р. протиправними, а невиплачену підвищену пенсію - заборгованістю та зобов'язання управління Пенсійного фонду України у Віньковецькому районі негайно з дня набрання судовим рішенням чинності здійснити перерахунок пенсії, підвищивши її на 30% надбавки як дитині війни, що передбачена ст.6 Закону України №2195-ІУ „Про соціальний захист дітей війни" з 1 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, з 1 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року, з 1 січня 2011 року по 23 липня 2011 року, з 1 січня 2014 року по 3 серпня 2014 року виплатити у повному обсязі заборговані кошти (пенсію) з урахуванням проведених виплат колегія суддів зазначає наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є особою, що належить до соціальної категорії громадян „діти війни" в розумінні статті 1 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", а відтак, на нього повністю розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені вищезазначеним Законом України.

Згідно статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" особам, що належать до соціальної категорії громадян „діти війни", з 01.01.2006 року відповідач повинен був нараховувати та виплачувати щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений статтею 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058, згідно якої мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб щорічно встановлюється Законом України „Про Державний бюджет України" на відповідний рік.

Всупереч статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" позивачу щомісячне підвищення до пенсії виплачувалася відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530.

З огляду на загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, Закон України „Про соціальний захист дітей війни" має вищу юридичну силу в порівнянні з Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530. Отже, відповідач неправомірно виплачував щомісячне підвищення до пенсії в меншому розмірі, ніж це передбачено статтею 6 зазначеного Закону.

Як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, своїми діями відповідач допустив звуження змісту та обсягу прав та свобод позивача, передбачених статтею 22 Конституції України, в якій зазначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Виходячи з приписів частини 2 статті 152 Конституції України та дати ухвалення рішень Конституційним Судом України, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, щодо наявності у відповідача обов'язку нараховувати та сплачувати позивачу підвищення до пенсії, передбачене статтею 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Законом України від 14.06.2011 року „Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2011 рік", який набрав чинності з 19.06.2011 року, норми і положення ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", застосовуються в порядку та в розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу ПФУ на 2011 рік. На виконання вимог Закону України від 14.06.2011 року „Про внесення змін до ЗУ „Про Державний бюджет України на 2011 рік", Кабінетом Міністрів України 06.07.2011 року прийнята постанова за №745 „Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", яка опублікована в газеті „Урядовий кур'єр" 23.07.2011 року і якою врегульована, зокрема, виплата у 2011 році особам, віднесеним до категорії „Дітей війни".

Отже, як вірно зазначено судом попередньої інстанції, із 23 липня 2011 року правомірність дій суб'єктів владних повноважень повинні відповідати вимогам Закону України „Про Державний бюджет України на 2011 рік" та постанови Кабінету Міністрів України від 6 липня 2011 року № 745 „Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету".

Законом України „Про Державний бюджет України на 2012 рік" від 22 грудня 2011 року №4282-6 встановлено, що у 2012 році норми і положення статей 5 та 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 року №1381 „Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення", якою визначено, що дітям війни ( крім тих, на яких поширюється дія Законів України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і „Про жертви нацистських переслідувань") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" провадиться у розмірі 7% прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність.

Статтею 7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2013 рік" встановлено, що у 2013 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня-894 гривень, з 1 грудня -949 гривень.

Прикінцевими положеннями Закону України від 06.12.2012 року №5515-6 „Про Державний бюджет України на 2013 рік" встановлено, що в 2013 році норми і положення ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Однак, починаючи з 1 січня 2014 року Закон України „Про державний бюджет України на 2014 рік" в редакції від 16 січня 2014 року не містив жодної норми, яка б обмежувала у 2014 році пряме застосування Закону України „Про соціальний захист дітей війни", зокрема статті 6 даного Закону, якими визначено перерахунок пенсії.

Законом України №1622-VIІ „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет України на 2014 рік", доповнені „Прикінцеві положення" Закону України „Про Державний бюджет України на 2014 рік", зокрема пунктом 6-7 та встановлено, що норми і положення статей 5 та 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України було прийнято Верховною Радою України 31 липня 2014 року

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов вірних висновків, що виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, з 1 січня 2014 року по 31 липня 2014 року включно застосуванню підлягали норми ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", а не постанова Кабінету Міністрів України № 1381 від 28 грудня 2011 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про наявність у позивача права на підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком в період з 01.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року, з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року, з 01.01.2011 року по 22.07.2011 року, а також зазначає, що останній мав право на таке підвищення з 01.01.2014 по 31.07.2014 року.

Разом з тим, колегія суддів Вищого адміністративного суду звертає увагу на те, що позовні вимоги, як встановлено раніше, заявлені поза межами строку звернення до суду, встановленого ст.99 КАС України, а тому підлягають залишенню без розгляду.

Згідно частини 2 статті 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про пропущення своїх прав, свобод чи інтересів.

В силу приписів ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

При цьому, питання про поновлення чи відмову в поновленні процесуального строку вирішується в порядку, передбаченому ст. 102 КАС України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що про своє порушене право позивач мав змогу дізнатися під час щомісячного отримання пенсії, тому причини пропуску звернення до суду не можуть бути визнані поважними, а отже наслідки такого пропуску підлягають застосуванню.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов до вірного висновку про наявність підстав для залишення позовних вимог без розгляду.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 3 червня 2015 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 3 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: