Справа № 817/2389/15
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №817/2389/15

22 жовтня 2015 року 16 год. 35хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Шарапи В.М., за участю секретаря судового засідання Левченко Т.М., сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: не прибув,

відповідача: представник Федуна Я.В.,

третьої особи на стороні відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2
до Головного управління Держземагентства у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Вельбівненська сільська рада Острозького району Рівненської області,
про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення певних дій, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держземагентства у Рівненській області про визнання протиправними дій щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва орієнтовною площею 0,12 га на території Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області, викладеної у листі від 19.06.2015 року №31-17-0.53-5325/2-15, зобов'язання повторно розглянути заяву про надання дозволу на розроблення даного проекту землеустрою.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що отримав на праві користування земельну ділянку на території Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд. Після закінчення строку, на який земельну ділянку було надано у користування, позивач у порядку встановленому Земельним кодексом України звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки у власність. Проте, оспорюваним листом відповідач повідомив позивача про повернення поданих ним документів без розгляду питання по суті. Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними. Вказує, що у відповідача були відсутні, передбачені Земельним кодексом України, підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки місце розташування земельної ділянки не суперечить генеральному плану населеного пункту. Крім того, посилається на ту обставину, що орган місцевого самоврядування фактично місцезнаходження земельної ділянки не перевіряв.

Просить позов задовольнити повністю.

У судове засідання позивач не прибув, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив. Пояснив суду на обґрунтування своїх заперечень, що під час розгляду наданих позивачем матеріалів з метою отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою встановлено, що місце розташування запитуваної земельної ділянки суперечить генеральному плану населеного пункту с. Бадівка, який на разі розробляється із залученням бюджетних коштів, про що також надійшли заперечення Вельбівненської сільської ради Острозького району. Представник відповідача вважає, що з урахуванням вимог порядку розгляду таких заяв, були відсутні підстави для надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою. З огляду на це, листом від 19.06.2015 року №31-17-0.53-5325/2-15 відповідач відмовив позивачу в наданні такого дозволу. Представник відповідача додатково пояснив у судовому засіданні, що попри зазначене у вказаному листі повернення поданих позивачем документів, фактично даним листом останньому було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення відповідача, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Держземагентства у Рівненській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,12 га у власність для ведення садівництва на території Вельбівненської сільської ради Острозького району.

Листом від 19.06.2015 року №31-17-0.53-5325/2-15 Головне управління Держземагентства у Рівненській області повернуло ОСОБА_2 матеріали без прийняття рішення (а.с. 10).

Представник відповідача у судовому засіданні надав пояснення, згідно яких повернення позивачу документів без прийняття рішення слід вважати відмовою у наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою.

В основу даного листа покладено ту обставину, що від Вельбівненської сільської ради Острозького району надійшли заперечення на надання дозволу на розроблення вказаного проекту землеустрою внаслідок того, що розробляється генеральний план забудови с. Бадівка, згідно якого планується включити в межі населеного пункту масив, в якому знаходиться земельна ділянка, відносно якої подано заяву.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Пунктом "б" частини 1 статті 81 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, в тому числі, на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Пунктом "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність громадянам, в тому числі, для садівництва.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

В силу вимог частини 4 статті 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

За змістом Указу Президента України від 08.04.2011 року №445/2011, таким органом є Державне агентство земельних ресурсів України, яке здійснює свої повноваження як безпосередньо, так і через свої територіальні органи.

В свою чергу, відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з абз. 1 ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною 9 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, законодавством встановлено порядок надання громадянам дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок державної власності сільськогосподарського призначення для садівництва уповноваженими на це територіальними органами Державного агентства земельних ресурсів України, а також передбачено як вичерпний перелік документів, які надаються для отримання дозволу, так і визначено підстави для відмови у його наданні.

Матеріалами справи підтверджується, що 17.12.2007 року між ОСОБА_2 (Орендар) та Вельбівненською сільською радою Острозького району (Орендодавець) було укладено договір оренди землі, зареєстрований за НОМЕР_1, предметом якого стало надання у платне користування строком на 5 років земельної ділянки орієнтовно площею 0,15 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, кадастровий НОМЕР_2 (а.с. 11-16, 18).

Рішенням Вельбівненської сільської ради Острозького району від 04.07.2008 року №438 ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 17).

Разом з тим, судом досліджено, що листом Вельбівненської сільської ради Острозького району від 10.06.2015 року №289, у відповідь на лист Головного управління Держземагентства у Рівненській області, повідомлено, що сільська рада заперечує проти надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,12 га у власність для ведення садівництва, оскільки на даний час за рішенням сесії сільської ради розробляється генеральний план забудови с. Бадівка, яким планується зміна меж цього села шляхом включення до його складу житлового масиву, в якому заявник бажає отримати земельну ділянку (а.с. 41-42).

Представник відповідача у судовому засіданні надав пояснення, згідно яких станом на час розгляду та вирішення адміністративної справи генеральний план забудови с. Бадівка не завершений та не затверджений рішенням сільської ради у встановленому законом порядку.

Як вбачається з листа Головного управління Держземагентства у Рівненській області від 10.04.2015 року №01-12/250, наданого у відповідь на адвокатський запит представника позивача, земельна ділянка кадастровий НОМЕР_2, що була раніше надана у користування позивача, належить до земель державної власності, знаходиться за межами населеного пункту та не надана у власність та/або користування інших осіб (а.с. 22).

Відповідно до п.п. 3, 7 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012 року №5245-VI, який набрав чинності 16.06.2013 року, з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу. З дня набрання чинності цим Законом землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Згідно з ст. 39 Земельного кодексу України, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Частиною 1 статті 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 року №3038-VI передбачено, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Частиною 10 статті 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 року №3038-VI визначено, що генеральні плани населених пунктів та зміни до них розглядаються і затверджуються відповідними сільськими, селищними, міськими радами на чергових сесіях протягом трьох місяців з дня їх подання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відсутність затвердженого у встановленому законом порядку генерального плану с. Бадівка унеможливлює посилання відповідача на обставину невідповідності місця розташування запитуваної земельної ділянки вимогам останнього.

При цьому, суд зазначає про невірне застосування відповідачем положень Порядку взаємодії між територіальними органами Держгеокадастру/Держземагентства під час реалізації повноважень з передачі земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування (на безконкурентних засадах) для всіх потреб, що затверджений Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 04.06.2015 року №95 (чинного на час спірних правовідносин, надалі - Порядок).

Пунктом 2.1 Порядку встановлено, що при надходженні до територіального органу клопотання громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності сільськогосподарського призначення у межах норм безоплатної приватизації, або клопотання особи, зацікавленої в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної власності сільськогосподарського призначення (на безконкурентних засадах), відповідним територіальним органом безпосередньо в момент надходження клопотання здійснюється реєстрація цього клопотання відповідно до вимог Типової інструкції.

За змістом підпункту 2.5.1 пункту 2.5 Порядку, у разі, якщо земельна ділянка передається у власність у межах норм безоплатної приватизації, мають бути дотримані вимоги статей 116, 118, 122 Земельного кодексу України (далі - Кодекс), статей 2, 6 Закону України "Про землеустрій", статті 36 Закону України "Про охорону земель": наявність доданого до клопотання графічного матеріалу, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, та документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства) (частина шоста статті 118 Кодексу); відсутність передачі земельної ділянки безоплатно у власність відповідному громадянину по зазначеному виду використання (частина четверта статті 116 Кодексу ); чи не перебуває земельна ділянка у власності чи користуванні інших громадян або юридичних осіб (частина п'ята статті 116 Кодексу); чи відносяться землі, за рахунок яких планується формування земельної ділянки, до земель сільськогосподарського призначення державної власності (частина четверта статті 122 Кодексу); відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 Кодексу); чи не порушуватиме бажане місце розташування земельної ділянки вимог раціональної організації території (шляхом створення черезсмужжя) та компактності землекористування (у разі розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки) (статті 2, 6 Закону України "Про землеустрій" та стаття 36 Закону України "Про охорону земель").

Як закріплено у пункті 2.6 Порядку, в разі дотримання вимог, зазначених у пункті 2.5 Порядку, відповідним територіальним органом у строк, що не перевищує двох днів, надсилається запит органу місцевого самоврядування (сільській, селищній, міській раді) за місцем розташування земельної ділянки з проханням висловити позицію щодо можливості передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування (на безконкурентних засадах). У запиті зазначаються підстави відмови у наданні земельної ділянки (частина сьома статті 118, частина третя статті 123 Кодексу ), а також прохання перевірити бажане місце розташування земельної ділянки на відповідність затвердженому генеральному плану населеного пункту та іншій містобудівній і землевпорядній документації, розробленій на місцевому рівні, якими обґрунтовуються довгострокові стратегії планування та забудови території населеного пункту і розвитку відповідної територіальної громади. До запиту додаються клопотання громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності сільськогосподарського призначення у межах норм безоплатної приватизації, або клопотання особи, зацікавленої в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної власності сільськогосподарського призначення (на безконкурентних засадах), а також викопіювання з індексної кадастрової карти.

Отже, з огляду на положення даного Порядку, невідповідність бажаного місця розташування земельної ділянки вимогам генерального плану населеного пункту також може мати місце лише тоді, коли існує суперечність між розташуванням запитуваної земельної ділянки та вже існуючим затвердженим генеральним планом.

Тому, заперечення Вельбівненської сільської ради Острозького району не могли братися відповідачем до уваги як підстава для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, що визначена частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України.

За наведених обставин, висновки відповідача, покладені в основу листа Головного управління Держземагентства у Рівненській області від 19.06.2015 року №31-17-0.53-5325/2-15, не знаходять свого підтвердження належними і допустимими доказами та не відповідають вимогам законодавства і фактичним обставинам справи.

З огляду на це, позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Як закріплено у статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати присуджуються на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Держземагентства у Рівненській області щодо відмови у наданні ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва орієнтовно площею 0,12 га на території Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області, викладеної у листі №31-17-0.53-5325/2-15 від 19.06.2015 року.

Зобов'язати Головне управління Держземагентства у Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва орієнтовно площею 0,12 га на території Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області.

Присудити на користь позивача - ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління Держземагентства у Рівненській області судовий збір у сумі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Шарапа В.М.