Справа № 826/12140/15
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Новак О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в.о. Голови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Вовка Дмитра Володимировича про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до Указу Президента України від 27.08.2014 № 692/2014 «Про ліквідацію Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг» вирішено ліквідувати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та утворити комісію з ліквідації Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, на чолі з ОСОБА_6

Указом Президента України від 27.08.2014 № 693/2014 «Про ліквідацію Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики» (НКРЕ) вирішено ліквідувати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та утворити комісію з ліквідації Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, на чолі із ОСОБА_6

Указом Президента від 27.08.2014 № 694/2014 «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» вирішено утворити Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП); призначено ОСОБА_4 Головою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. При цьому, Голові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг подати пропозиції щодо призначення на посади членів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

На підставі Указу Президента України №715/2014 від 10.09.2014 затверджено Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, а також затверджено граничну чисельність працівників Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, у кількості 600 штатних одиниць.

Відповідно до Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, НКРЕКП є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президентові України і підзвітним Верховній Раді України, є органом державного регулювання діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг.

Спільним Наказом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (НКРКП) та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (НКРЕ) № 128/479 від 01.12.2014 «Про створення постійно діючої робочої групи з питання забезпечення ліцензійного контролю у сфері енергетики та у сфері комунальних послуг» створено зазначену групу та затверджено її склад. Головою робочої групи призначено ОСОБА_8 - керівника апарату НКРКП.

Листом №371/01/61-14 від 01.10.2014 НКРЕКП на адресу НКРКП було повідомлено, що безпосередньо після введення в дію штатного розпису НКРЕКП вакантні посади будуть запропоновані в першу чергу працівникам НКРЕ та НКРКП відповідно до їхнього фаху, фахового рівня, досвіду та бажання, а також гарантовано, що безумовно будуть прийняті на роботу всі ті особи, які підлягають звільненню з обов'язковим працевлаштуванням.

НКРЕКП листом № 3292/28/61-14 від 10.12.2014 «Про звільнення працівників» звернулась до Голови комісії з ліквідації НКРКП з вимогою звільнення працівників НКРКП у порядку переведення для подальшої роботи в НКРЕКП за списком.

Позивача включено до Списку працівників НКРКП для звільнення у порядку переведення для подальшої роботи в НКРЕКП, за умови успішного проходження стажування.

Листом № 3296/28/61-14 від 10.12.2014 «Про стажування працівників» НКРЕКП звернулась до Голови комісії з ліквідації НКРКП з вимогою направлення працівників НКРКП для проходження стажування в НКРЕКП за списком, в тому числі позивача та наказом НКРКП № 448 «ОД» від 11.12.2014 «Про стажування ОСОБА_2.». Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 804 від 01.12.1994 «Про затвердження Положення про порядок стажування у державних органах» позивача направлено на стажування з 23.12.2014 по 20.01.2015 до НКРЕКП.

Наказом НКРЕКП №620-к від 23.12.2014 «Про стажування ОСОБА_2.» позивача, керівника апарату НКРКП, зараховано для проходження стажування на посаді директора Департаменту ліцензійного контролю НКРЕКП з 23.12.2014 по 20.01.2015, відповідальним за стажування призначено члена Комісії ОСОБА_6

За результатами стажування ОСОБА_2 рекомендована для призначення на посаду директора Департаменту ліцензійного контролю, що підтверджується висновком щодо можливості використання стажиста на державній службі.

ОСОБА_2 звернулась до виконуючого обов'язки Голови НКРЕКП Вовка Дмитра Володимировича із заявами від 18.02.2015 та від 31.03.2015 відповідно про призначення на посаду Директора Департаменту ліцензійного контролю, як особу, що пройшла стажування та отримала позитивний висновок.

За результатами розгляду заяв листом № 1879/27/59-15 від 30.04.2015 за підписом виконуючого обов'язки Голови Комісії Вовка Д.В. позивачу відмовлено у призначенні на посаду у НКРЕКП з посиланням на те, що проходження стажування на відповідній посаді не є підставою для обов'язкового прийняття керівником органу рішення про призначення такої особи на посаду, на якій вона проходила стажування.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку НКРЕКП та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що, по-перше, відсутність заяви на звільнення позивача в порядку переведення для подальшої роботи в НКРЕКП свідчить про те, що позивач не надала свою згоду Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг на її переведення для подальшої роботи в НКРЕКП, по-друге, на посаді Директора Департаменту ліцензійного контролю НКРЕКП, стажування проходили дві особи, а згодом, за рішенням керівника на цю посаду було призначено одну з них, відтак підстави для визнання протиправними дій відповідача та зобов'язання вчинити відповідні дії відсутні.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Пунктом 2 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 15 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну службу» №3723-XII державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Статтею 4 Закону №3723-XII передбачено, що право на державну службу мають громадяни України незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової і національної приналежності, статі, політичних поглядів, релігійних переконань, місця проживання, які одержали відповідну освіту і професійну підготовку та пройшли у встановленому порядку конкурсний відбір, або за іншою процедурою, передбаченою Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 19 Закону №3723-XII з метою набуття практичного досвіду, перевірки професійного рівня і ділових якостей особи, яка претендує на посаду державного службовця, може проводитися стажування у відповідному державному органі терміном до двох місяців із збереженням заробітної плати за основним місцем роботи.

Постановою Кабінету Міністрів України №804 від 01.12.1994 №804 (Постанова №804) затверджено Положення про порядок стажування у державних органах.

Пунктом 1 Постанови №804 визначено, що з метою набуття практичного досвіду, перевірки професійного рівня і ділових якостей працівників, які претендують на посаду державного службовця, може проводитися їх стажування у відповідному державному органі терміном до двох місяців.

Стажування можуть проходити особи, що вперше претендують на посаду державного службовця, та державні службовці.

Відповідно до п. 2 Постанови №804 відбір кандидата на стажування проводиться з ініціативи органу, де має відбуватись стажування. При цьому необхідна письмова заява самого стажиста та згода відповідних керівників за місцями його стажування та основної роботи.

Пунктами 7-9 Постанови №804 визначено, що за результатами стажування у державному органі стажисту видається довідка для подання за основним місцем роботи. Особа (не державний службовець), яка після успішного закінчення стажування виявила бажання працювати у даному державному органі, проходить конкурс відповідно до Положення про порядок проведення конкурсу при прийнятті осіб на роботу до органів державної виконавчої влади. При цьому їй надається перевага над особами, які беруть участь у даному конкурсі, але не проходили стажування.

Державний службовець після успішного закінчення стажування може бути переведений на посаду за рішенням керівника відповідного державного органу без конкурсного відбору. Державний службовець, який пройшов стажування, може бути зарахований до кадрового резерву державного органу.

Разом з тим, відповідно до статті 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника.

Стаття 36 КЗпП України визначає, що підставою припинення трудового договору є, зокрема, переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію.

Як вбачається з матеріалів справи, листом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 20.08.2015 № 168/01/47-15, НКРЕКП повідомлено про те, що з 20.08.2014 по даний час ОСОБА_2 працює на посаді керівника апарату Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Відповідно до наказу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 16.10.2014 №117 ОСОБА_2 призначена заступником голови ліквідаційної комісії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Відповідач вказав, що на посаді Директора Департаменту ліцензійного контролю НКРЕКП, стажування проходили дві особи, а згодом, за рішенням керівника на цю посаду призначено одну з них, у зв'язку з чим листом НКРЕКП від 15.06.2015 № 2940/27/59-15 ОСОБА_2 повідомлено про відсутність вакантної посади Директора Департаменту ліцензійного контролю НКРЕКП, а відтак позивачу не могло бути запропоновано зазначеної посади.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_9 проходив стажування з 30.03.2015 по 24.04.2015 та з 15.05.2015 по 20.05.2015 на посаді Директора департаменту ліцензійного контролю, який згодом за результатами проходження стажування з 22 травня 2015 року призначений на посаду директора Департаменту ліцензійного контролю НКРЕКП Наказом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 22.05.2015 №175-к.

Листом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 20.08.2015 № 168/01/47-15 ОСОБА_2 повідомлено про відсутність заяви на її звільнення в порядку переведення для подальшої роботи в НКРЕКП, та відповідно відсутність згоди Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, на її звільнення у зв'язку з переведенням, що свідчить про ненадання згоди ОСОБА_2 Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг на її переведення для подальшої роботи в НКРЕКП.

Відповідно до частини першої ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з цим, враховуючи приписи статті 24 КЗпП України, якою передбачено, що особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Однак, не зважаючи на наявність гарантійного листа від НКРЕКП від 10.12.2014 №3292/28/61-14 про звільнення працівників НКРКП у порядку переведення для подальшої роботи в НКРЕКП, згода ОСОБА_2 на її звільнення у вигляді письмової заяви не надано, крім того, з матеріалів справи не вбачається жодних доказів наявності такої заяви або доказів, які свідчили про її написання.

Що стосується показів свідка ОСОБА_10, яка пояснила що бачила у позивачки в кабінеті заяву про звільнення останньої з НКРКП, то суд критично відноситься до цих показів, оскільки свідок був безпосередньо підпорядкований позивачці, до того ж наявність такої заяви у кабінеті ОСОБА_2 не свідчить про подачу такої заяви на звільнення в установленому законом порядку до керівника НКРКП.

Крім того, частиною другою статті 24 КЗпП України передбачено, що при укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Аналогічні положення містяться у п. 1.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 згідно яких при влаштуванні на роботу працівники зобов'язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Не зважаючи на викладені норми чинного законодавства, позивачем не надано трудову книжку до НКРЕКП для призначення її на посаду директора Департаменту ліцензійного контролю НКРЕКП.

Посилання позивача на дискримінацію за ознаками статі при призначенні на посаду директора Департаменту ліцензійного контролю НКРЕКП під час виконання Вовком Д.В. обов'язків тимчасово виконуючого обов'язки Голови НКРЕКП колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки у період з 31.12.2014 по 30.06.2015 тимчасово виконуючим обов'язки Голови НКРЕКП Вовком Д.В. призначено 11 жінок на посади начальницького складу II-IV категорій у даному державному органі.

Крім того, колегією суддів також не вбачається дослідження питання про прийняття присяги державного службовця тимчасово виконуючим обов'язки Голови НКРЕКП Вовком Д.В., оскільки вказаний факт не оспорювався позивачем у своїй позовній заяві, а суд апеляційної інстанції, керуючись приписами 195 КАС України переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що оскільки відмовляючи позивачу у призначенні на посаду директора Департаменту ліцензійного контролю НКРЕКП, відповідач діяв у межах та спосіб, визначений чинний законодавством України, відтак підстави для визнання протиправними дій відповідача та зобов'язання вчинити відповідні дії відсутні.

Згідно із частини першої ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М.Троян

Судді: Н.П.Бужак,

В.А. Твердохліб

.

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.