Справа № 819/1389/13-а
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 р. Справа № 876/11199/13

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "УКРСПИРТ" на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.07.2013 року у справі за позовом Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "УКРСПИРТ" до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області про визнання протиправними дій службових осіб Державної екологічної інспекції у Тернопільській області в частині внесення відомостей про наявність порушень до акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 13.06.2012 року Новосілківського місця провадження діяльності ДП "УКРСПИРТ", -

ВСТАНОВИЛА :

Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "УКРСПИРТ" 23.05.2013року звернулось до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області, в якому просило суд: - визнати протиправними дії службових осіб Державної екологічної інспекції у Тернопільській області в частині внесення відомостей про наявність порушень п. 9 ст. 44 Водного кодексу України до акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 13.06.2012 року Новосілківського місця провадження діяльності ДП "УКРСПИРТ", - визнати неправомірним розрахунок розміру відшкодування збитків, заподіяних навколишньому природному середовищу внаслідок самовільного використання підземних вод без дозволу на спеціальне водокористування.

Вимоги даного позову мотивовані тим, що акт перевірки дотримання природоохоронного законодавства №3-1/2372 від 13.06.2012 року, складений державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища з низкою грубих порушень Порядку організації та проведення перевірок субєктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.09.2008 року № 464. Так, зокрема, вказаний акт було складено за відсутності будь-кого із посадових осіб чи уповноважених представників Новосілківського місця провадження діяльності ДП Укрспирт, і вказаний акт не був представлений їм для підпису. При цьому, всупереч п.4.19 наведеного Порядку №464, у вказаному акті зазначено про відмову від підпису в ньому керівника підприємства та провідного інженера по охороні природи Новосілківського МПД ДП Укрспирт. Вищезазначене, в свою чергу, позбавило субєкта господарювання, на якому проводилась перевірка, можливості подати свої зауваження щодо здійснення державного (нагляду) контролю.

Окрім того, позивач посилається на те, що жодного припису про усунення порушень вимог природоохоронного законодавства, як це передбачено пунктами 4.22. та 4.23. Порядку №464, відносно позивача - складено не було, що свідчить про відсутність підстав для реагування зі сторони державного органу. Натомість, в подальшому заступником головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області, на підставі вищезазначеного акту №3-1/2372 від 13.06.2013 року та на підставі Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища №389 від 20.07.2009 року, - здійснено розрахунок розміру відшкодування збитків, заподіяних навколишньому природному середовищу внаслідок самовільного використання підземних вод в кількості 237922 куб.м. за період з 08.08.2011 року по 16.04.2012 року без дозволу на спеціальне водокористування Новосілківським МПД ДП Укрспирт, після чого на відшкодування визначеної у вказаному розрахунку розміру шкоди (13972953 грн.) виставлено претензію №1-1/2037 від 17.04.2013 року.

Разом з тим, позивач вважає, що висновки про використання водних ресурсів Новосілківським МПД ДП Укрспирт при відсутності дозволу на спеціальне водокористування, - не відповідають дійсності, оскільки у відповідності до Постанови КМУ №672 від 28.07.2010 "Про утворення Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" позивач є правонаступником прав та обов'язків Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості ДП Новосілківський спиртовий завод, тому у Новосілківського МПД ДП Укрспирт до 01.01.2012 року фактично був наявний дозвіл на спеціальне водокористування, який не був анульованим, і саме право спеціального водокористування за вказаним дозволом у визначеному законом порядку, органом, який такий дозвіл видав, - припинене не було. При цьому, здійснюючи в подальшому до 16.04.2012 року використання води, позивач у відповідності до положень статей 327.1 та 327.3 Податкового кодексу України здійснював нарахування та сплату збору за спеціальне використання води у пятикратному розмірі - виходячи із фактичних обсягів води та за весь обсяг використаної води, що підлягала оплаті як понадлімітне використання (враховуючи позицію, яка міститься у відповідях Інформаційно-довідкового департаменту ДПС України та листі ДПА України від 04.01.2011 року №12/7/15-0817).

Таким чином, позивач вважає, що жодних порушень вимог законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів на Новосілківському МПД ДП Укрспирт вчинене не було, а тому, і викладений в акті №3-1/2372 від 13.06.2013 року висновок про таке порушення - є неправомірним, так само як неправомірним є і здійснений на підставі даного акту розрахунок розміру відшкодування збитків, що, в свою чергу, свідчить про протиправність дій службових осіб Державної екологічної інспекції у Тернопільській області.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 09.07.2013 року частково задоволено клопотання Державної екологічної інспекції у Тернопільській області та закрито провадження у даній адміністративній справі - в частині позовних вимог про визнання неправомірним розрахунку розміру відшкодування збитків, заподіяних навколишньому природному середовищу внаслідок самовільного використання підземних вод без дозволу на спеціальне водокористування.

Оскаржуваною постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.07.2013 року в задоволенні позовних вимог - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що акт перевірки дотримання природоохоронного законодавства №3-1/2372 від 13.06.2012 року, складений державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища з низкою грубих порушень Порядку організації та проведення перевірок субєктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.09.2008 року №464. Так, зокрема, вказаний акт було складено за відсутності будь-кого із посадових осіб чи уповноважених представників Новосілківського місця провадження діяльності ДП Укрспирт, і вказаний акт не був представлений їм для підпису. При цьому, всупереч п.4.19 наведеного Порядку №464, у вказаному акті зазначено про відмову від підпису в ньому керівника підприємства та провідного інженера по охороні природи Новосілківського МПД ДП Укрспирт. Вищезазначене, в свою чергу, позбавило субєкта господарювання, на якому проводилась перевірка, можливості подати свої зауваження щодо здійснення державного (нагляду) контролю.

Окрім того, позивач посилається на те, що жодного припису про усунення порушень вимог природоохоронного законодавства, як це передбачено пунктами 4.22. та 4.23. Порядку №464, відносно позивача - складено не було, що свідчить про відсутність підстав для реагування зі сторони державного органу. Натомість, в подальшому заступником головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області, на підставі вищезазначеного акту №3-1/2372 від 13.06.2013 року та на підставі Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища №389 від 20.07.2009 року, - здійснено розрахунок розміру відшкодування збитків, заподіяних навколишньому природному середовищу внаслідок самовільного використання підземних вод в кількості 237922 куб.м. за період з 08.08.2011 року по 16.04.2012 року без дозволу на спеціальне водокористування Новосілківським МПД ДП Укрспирт, після чого на відшкодування визначеної у вказаному розрахунку розміру шкоди (13972953 грн.) виставлено претензію №1-1/2037 від 17.04.2013 року.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що акт перевірки є виключно носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення особою, діяльність якої перевіряли, вимог законодавства. Викладені у ньому контролюючим органом факти та висновки не можна розглядати як рішення суб'єкта владних повноважень, що породжує для суб'єкта господарювання певні правові наслідки, регулює ті чи інші відносини і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

При цьому, висновок щодо відображення в акті перевірки встановлених під час перевірки порушень є суб'єктивним висвітленням цих фактів особою, яка проводила перевірку.

Таким чином, суд зазначає, що акт №3-1/2372 від 13.06.2012 року, який містить необґрунтований висновок, - не може бути визнано єдиним підтвердженням факту вчиненого правопорушення, і вказана обставина підлягає врахуванню поряд з іншими фактами.

В той же час, акт перевірки, в тому числі і оцінка дій посадових осіб контролюючого органу щодо викладення у ньому висновків перевірки, та самі субєктивно висвітлені в актах перевірок висновки, які можуть свідчити про порушення вимог природоохоронного законодавства, які не підтверджені документально, - можуть і повинні бути оцінені в подальшому субєктом владних повноважень, який на основі такого акту має намір прийняти рішення або вчинити певні дії, що породжуватимуть для відповідного суб'єкта господарювання певні правові наслідки, регулюватимуть ті чи інші відносини і матимуть обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. При цьому прийняття такого рішення та вчинення відповідних дій повинне відбуватись з урахуванням наявності всіх законодавчо визначених обставин, в тому числі і обставин наявності чи відсутності винної поведінки особи та причинного зв'язку між такою поведінкою та можливістю заподіяння шкоди.

При цьому, інші доводи сторін, на вищезазначений висновок суду не впливають, і відсутності підстав для задоволення позову у той спосіб, який просить позивач, незважаючи на визнання судом викладеного в акті висновку необґрунтованим та безпідставним, - не спростовують.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Правову основу регулювання відносин водокористування складає Водний кодекс України. Отже, обсяг прав позивача стосовно водокористування спірним водним обєктом має визначатись з урахуванням регламентації права водокористування згідно з Водним кодексом України.

За статтею 43 Водного кодексу України визначено зміст основних прав водокористувачів та передбачено, зокрема, що водокористувачі мають право здійснювати загальне та спеціальне водокористування, використовувати водні обєкти на умовах оренди. Права водокористувачів охороняються законом. Порушені права водокористувачів підлягають поновленню в порядку, встановленому законодавством. Підстави виникнення у особи права водокористування, як субєктивного матеріального права, мають відповідати загальним визначеним у статті 11 Цивільного кодексу України підставам виникнення цивільних прав і обовязків.

За регламентацією норм розділу ІІІ "Водокористування" Водного кодексу України водокористувачі, як субєкти права водокористування можуть бути первинними та вторинними.

Відповідно до регламентації норм статей 46, 48, 49, 50 Водного кодексу України спеціальне водокористування є одним із видів водокористування залежно від режиму користування водним обєктом.

За законодавчим визначенням, наданим у статті 48 Водного кодексу України (у редакції, яка діяла у період, за який в акті №3-1/2372 від 13.06.2013 року відображено наявність порушень з боку позивача), - спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

Відповідно до статті 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу, який видається уповноваженими органами. Порядок погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування врегульований постановою КМ України від 13.03.2002р. №321.

Виходячи аналізу положень статей 48, 49, 50 Водного кодексу України, Порядку погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування, затвердженого постановою КМУ від 13.03.2002р. №321, у їх системному зв'язку з нормами Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", постанови КМУ від 21.05.2009р. №526 "Про заходи щодо упорядкування видачі документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності", - наявні підстави для висновку про те, що дозвіл на спеціальне водокористування за своєю правовою природою - це офіційний, виданий уповноваженим державним органом, документ дозвільного характеру, який засвідчує право відповідного субєкта протягом визначеного у ньому строку здійснювати спеціальне водокористування в межах встановлених лімітів забору води, використання води та скидання забруднюючих речовин.

Згідно із статтею 42 Водного кодексу України водокористувачі можуть бути первинними і вторинними. Зокрема, первинні водокористувачі - це ті, що мають власні водозабірні споруди і відповідне обладнання для забору води. Вторинні водокористувачі (абоненти) - це ті, що не мають власних водозабірних споруд і отримують воду з водозабірних споруд первинних водокористувачів та скидають стічні води в їх системи на умовах, що встановлюються між ними. Отже, дозвіл на спеціальне водокористування оформлює лише первинний водокористувач.

Частиною 5 статті 49 Водного кодексу України встановлено, що у дозволі на спеціальне водокористування встановлюються ліміт забору води, ліміт використання води та ліміт скидання забруднюючих речовин. У разі настання маловоддя ці ліміти можуть бути зменшені спеціально уповноваженими державними органами без коригування дозволу на спеціальне водокористування. В силу вимог вище перелічених норм законодавства єдиним дозвільним документом в сфері спеціального водокористування для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб, за виключенням використання підземних вод для питного водопостачання, є дозвіл на спеціальне водокористування. Разом з тим, наявність такого дозволу є обовязковою умовою реалізації особою набутого в установленому порядку права користування водним обєктом для відповідних потреб. Припинення права спеціального водокористування фактично унеможливлює подальше користування водним обєктом, якщо таке повязано із обовязковою наявністю відповідного дозволу на спец водокористування.

Таким чином, наявність права на спеціальне водокористування стосовно спірного водного обєкту має бути доведено відповідними правовстановлюючими документами, які підтверджували б набуття особою такого права у відповідності до чинного законодавства України.

З матеріалів справи вбачається, що в свій час Державному підприємству Новосілківський спиртзавод Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Тернопільській області видано дозвіл на спеціальне водокористування №УКР-30А/ТЕР від 01.09.2010 року з кінцевим терміном дії 01.01.2012 року.

Відповідно до Постанови КМ України №672 від 28.07.2010 року Про утворення Державного підприємства спиртової та горілчаної промисловості Укрспирт - ліквідовано Державний концерн спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (концерн Укрспирт) та утворено Державне підприємство спиртової та горілчаної промисловості на базі майна Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (концерн Укрспирт), державних підприємств та об'єднань спиртової та горілчаної промисловості та здійснюється реорганізація спиртової та лікеро-горілчаної промисловості та шляхом виділу майна з використанням якого виготовляється підакцизна продукція, і передачі такого майна до ДП Укрспирт. Зокрема, до ДП "Укрспирт" шляхом виділу майна з використанням якого виготовляється підакцизна продукція і передачею такого майна ДП Укрспирт приєднано ДП Новосілківський спиртовий завод, який відповідно до наказу Міністерства аграрної політики входить до переліку підприємств і об'єднань спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, що належать до сфери управління Міністерства аграрної політики і підлягають реорганізації шляхом приєднання до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (згідно Додатку 1 до Постанови КМУ від 28.07.2010р. №672).

Положеннями пункту 3 цієї ж Постанови встановлено, що ДП "Укрспирт" є правонаступником Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (концерну "Укрспирт), відтак є правонаступником прав та обов'язків державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, зокрема, і Новосілківського державного спиртзаводу, яке утворене ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості шляхом приєднання без прав юридичної особи з включенням до переліку об'єктів державної власності, які не підлягають приватизації.

Відтак, при проведенні даної перевірки перевіряючою особою відповідача мало бути враховане те, що в дійсності фактично мала місце реорганізація державних підприємств без зміни їх цільової діяльності та обсягів виробництва спирту етилового та плодового з огляду на виключну монополію держави на таку діяльність.

Однак, суд зазначає, що поза увагою державного інспектора при здійсненні перевірки було залишено поза увагою як сам факт наявності дозволу на спеціальне водокористування №УКР-30А/ТЕР від 01.09.2010 року (з кінцевим терміном дії 01.01.2012 року, виданого Державному підприємству Новосілківський спиртзавод), так і те, що право на користування даним дозволом належить до переліку прав та обов'язків, що були передані ДП "Укрспирт" відповідно до пункту 3 Постанови КМУ №672 від 28.07.2010 року.

При цьому, виходячи із вищезазначеного, суд приходить до висновку, що подання ДП Укрспирт документів для отримання дозволу на спеціальне водокористування по Новосілківському МПД та отримання такого дозволу 17.04.2012 року, - саме по собі не свідчить про ані про дострокове закінчення дозволу на спеціальне водокористування №УКР-30А/ТЕР від 01.09.2010 року у перевіреному періоді, ані про його анулювання, ані про його недійсність та припинення у зв'язку з цим у встановлений строк права спеціального водокористування, яке було оформлене цим дозволом, - в розумінні положень статті 4-1 Закону України Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності, на яку посилається відповідач.

Так, статтею 4-1 Закону України Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності визначено основні вимоги, зокрема до порядку анулювання та переоформлення документів дозвільного характеру.

Відповідно до пункту 7 статті 4-1 зазначеного Закону припинення юридичної особи (злиття, приєднання, поділ, перетворення або ліквідація) є однією з підстав для анулювання документа дозвільного характеру. При цьому, цією ж нормою закріплено, що рішення про анулювання документа дозвільного характеру видається особисто або надсилається суб'єкту господарювання поштовим відправленням з описом вкладення не пізніше п'яти робочих днів з дня прийняття (винесення) рішення, якщо інше не передбачено законом. Дія документа дозвільного характеру припиняється через десять робочих днів з дня прийняття (винесення) рішення про анулювання такого документа, якщо інше не передбачено законом.

Крім того, пунктом 8 статті 4-1 Закону України Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності дійсно визначені підстави для переоформлення документа дозвільного характеру, до яких відносяться: - зміна найменування суб'єкта господарювання - юридичної особи або прізвища, імені, по батькові фізичної особи - підприємця;- зміна місцезнаходження суб'єкта господарювання. Не переоформлений в установлений строк документ дозвільного характеру є недійсним.

Разом з тим, положеннями цього ж пункту встановлено, що у разі виникнення підстав для переоформлення документа дозвільного характеру суб'єкт господарювання зобов'язаний протягом п'яти робочих днів з дня настання таких підстав подати дозвільному органу або державному адміністратору заяву про переоформлення документа дозвільного характеру разом з документом дозвільного характеру, що підлягає переоформленню, і відповідний документ, що підтверджує зазначені зміни (виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Однак, як встановлено судом, підстав для переоформлення документа дозвільного характеру в розумінні наведеної норми у позивача у період, допоки діяв дозвіл на спеціальне водокористування №УКР-30А/ТЕР від 01.09.2010 року, - не було, оскільки ані зміни найменування суб'єкта господарювання - юридичної особи, ані зміни місцезнаходження суб'єкта господарювання, в даному випадку - не було, натомість ДП Новосілківський спиртовий заводу , без зміни цільової діяльності та обсягів виробництва спирту етилового та плодового, було приєднано до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості без прав юридичної особи, і відомості що підтверджують зазначені зміни (зміну найменування чи зміну місцезнаходження суб'єкта господарювання) до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - у період дії №УКР-30А/ТЕР від 01.09.2010 року не вносились.

Водночас, відповідно до пункту 9 Порядку погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 року №321, припинення права спеціального водокористування здійснюється органом, що видав дозвіл на спеціальне водокористування. При цьому, порядок та підстави припинення права спеціального водокористування врегульовано також і відповідними статтями Водного кодексу України.

Зокрема, статтею 56 Водного кодексу України передбачено, що припинення права на спеціальне водокористування в усіх випадках здійснюється органом, що видав дозвіл на спеціальне водокористування. Таким чином, для припинення права спеціального водокористування орган, який видав дозвіл, повинен був прийняти окремий розпорядчий документ про припинення права спеціального водокористування.

Із фактичних обставин і матеріалів справи вбачається, що право спеціального водокористування позивача за дозволом №УКР-30А/ТЕР від 01.09.2010 року (з кінцевим терміном дії 01.01.2012 року), в установленому порядку - не припинялось, а умови такого дозволу - не змінювались.

Станом на час проведення перевірки жодних дій по припиненню дії даного дозволу уповноваженим на це органом вчинено - не було, а отже, його дія правомірно поширювалась на строк, визначений у самому дозволі. При цьому, процедура анулювання такого дозволу, в силу вимог пункту 7 статті 41 Закону України Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності , витримана не була - в силу її недоцільності, а справляння подвійної плати за існуючий дозвіл державним підприємством-монополістом в користь бюджету, з якого ж фінансується його діяльність, - суперечила б здоровому глузду.

Що ж стосується питання отримання ДП Укрспирт дозволу на право спеціального водокористування Новосілківським місцем провадження діяльності після закінчення з 01.01.2012 року терміну дії дозволу №УКР-30 А/ТЕР від 01.09.2010 року, то суд зазначає, що з наданих суду документів видно, що позивач завчасно вчиняв залежні від нього дії, спрямовані на оформлення всієї необхідної документації на спеціальне водокористування ще у 2011 році. Однак, такий дозвіл ним був отриманий лише 17.04.2012 року.

Як же було зазначено вище, в ході проведення перевірки відокремленого підрозділу ДП Укрспирт- Новосілківського місця провадження діяльності ДП Укрспирт перевіряючою особою - державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області ОСОБА_1 було зроблено висновок про здійснення забору води у період з 08.08.2011 року по 16.04.2012 року за відсутності дозволу на спеціальне водокористування.

Разом з тим, викладений в акті перевірки висновок - суд вважає необґрунтованим, з огляду на наступне.

Так, проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання ними вимог природоохоронного законодавства регламентується Порядком організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, який затверджений наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10 вересня 2008 р. №464 (далі - Порядок №464).

Згідно пунктами 1.2, 1.3 Порядку №464 - цей Порядок визначає процедуру проведення перевірок з питань здійснення державного контролю у сфері охорони навколишнього природного середовища та оформлення їх результатів та поширюється на державних інспекторів з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції в областях України та суб'єктів господарювання.

Приписами пункту 4.4 Порядку №464 передбачено, що під час проведення перевірки перевіряються наявність та чинність дозвільних документів, які підтверджують право на здійснення господарської діяльності, пов'язаної з використанням природних ресурсів (розміщення відходів, поводження з відходами (крім поводження з радіоактивними відходами), небезпечними хімічними речовинами, викиди в атмосферне повітря з стаціонарних джерел, спеціальне використання природних ресурсів), транскордонним переміщенням об'єктів рослинного й тваринного світу, та інших документів, необхідних для здійснення перевірки.

Разом з тим, в ході розгляду справи судом не встановлено, а відповідачем - не надано жодних належних та допустимих доказів того, що перевіряючою особою під час здійснення перевірки належним чином, у відповідності до пункту 4.4 Порядку №464 перевірялось питання наявності дозвільного документу у позивача на здійснення спеціального водокористування у період, про який йдеться в акті, - з 08.08.2011 року по 16.04.2012 року, та перевірялась чинність дозвільного документу, який, на думку позивача, - і був тим документом, що підтверджував його право на здійснення господарської діяльності, пов'язаної зі спеціальним використанням природних ресурсів (води) у період з 08.08.2011 року по 01.01.2012 року - дозволу на спеціальне водокористування №УКР-30А/ТЕР від 01.09.2010 року з кінцевим терміном дії 01.01.2012 року, виданого Державному підприємству Новосілківський спиртзавод.

Разом з тим, розглядаючи дану справу, суд зазначає, що згідно з вимогами пункту 4.14 Порядку №464 - включення до акта перевірки інформації або висновків, які не підтверджені документально, пропозицій, а також інформації, наданої правоохоронними органами, - не допускається.

При цьому, пунктом 4.15. Порядку №464, який був чинним на момент проведення 12-13 червня 2012 року перевірки Новосілківського місця провадження діяльності ДП Укрспирт , - було встановлено, що в акті перевірки зазначаються: - дата та місце складання акта перевірки; - тип перевірки; - предмет державного нагляду (контролю); номер та дата видачі наказу, на підставі якого проводилася перевірка; - прізвище, ініціали, посада державних інспекторів, які проводили перевірку; - посади, прізвища та ініціали осіб, які були залучені до перевірки (за наявності); - посада, прізвище та ініціали керівника або уповноваженої ним особи суб'єкта господарювання або прізвище фізичної особи - підприємця, що були присутні при перевірці; - повне найменування суб'єкта господарювання (об'єкта перевірки) та його місцезнаходження; -у разі, якщо ініціатором перевірки є інший орган влади, - номер, дата звернення і найменування відповідного органу; - дата початку й закінчення перевірки; - інформація про здійснення попередньої перевірки (за наявності); - виявлені порушення й недоліки; - конкретні природоохоронні заходи, які здійснюються на виконання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів; - стан виконання виданих раніше приписів щодо усунення виявлених порушень (за наявності); обставини та суть порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища (за наявності) з посиланням на нормативно-правові акти, вимоги яких порушені.

Таким чином, в силу вищенаведених положень законодавства, державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області при здійсненні перевірки Новосілківського місця провадження діяльності ДП Укрспирт - зобовязаний був надати оцінку дозволу на спеціальне водокористування №УКР-30А/ТЕР від 01.09.2010 року (з кінцевим терміном дії 01.01.2012 року, виданого Державному підприємству Новосілківський спиртзавод) та відобразити висновок, який підтверджений документально.

Всупереч вищезазначеному, в акті перевірки, який є самостійним документом, який фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок суб'єктів господарювання і є носієм доказової інформації про виявленні порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання, - не зазначено, що вищезазначені дії державним інспектором були вчинені, так само як не зазначено і того, що вказаному дозвільному документу державним інспектором було надано оцінку щодо його чинності у відповідний період. При цьому, вказаний акт не містить і жодних висновків, про причини та мотиви неприйняття вказаного дозволу до уваги при здійсненні перевірки, та посилань на нормативно-правові акти, вимоги яких порушені.

Більше того, всупереч положень пункту 4.15. Порядку №464, в даному акті не відображено ні інформації про здійснення попередньої перевірки, яка здійснювалась у березні 2013 року, результати якої зафіксовані у відповідному акті від 30.03.2012 року, та на проведення якої в обґрунтування своєї позиції посилались представники відповідача, ані про усунення позивачем виявлених порушень на виконання виданого раніше припису. Натомість, як же було зазначено вище, вказаний акт містить лише непідтверджений висновок про здійснення спеціального використання у період з 08.08.2011 року по 16.04.2012 року Новосілківським місцем провадження діяльності ДП Укрспирт за відсутності спеціального дозволу.

Таким чином, у ході розгляду даної справи, суд прийшов до переконання, що висновок перевіряючою особи відповідача, який викладені у акті №3-1/2372 від 13.06.2012 року, щодо недотримання підприємством позивача вимог водного законодавства України, не підкріплений належними доказами, а відтак - є неправомірним.

Поряд з цим, поза увагою суду не можуть залишитись інші обставини, які були встановлені в ході розгляду даної справи.

Так, суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до пункту 4.5 Порядку №464 - перевірка здійснюється на території суб'єкта господарювання - на виробничих майданчиках, у цехах, у місцях розташування обладнання, земельних ділянках, у тому числі територій та об'єктів природно-заповідного фонду, шляхом візуального огляду із застосуванням, у разі необхідності, інструментально-лабораторного, радіаційного та інших методів контролю.

Пунктом 4.8 Порядку № 464 встановлено, що державні інспектори зобов'язані: повно, об'єктивно та неупереджено здійснювати державний контроль у межах повноважень, передбачених законом; ознайомлювати керівника суб'єкта господарювання, або його заступника, або уповноважену ним особу з результатами державного нагляду (контролю) в строки, передбачені законом; дотримуватися ділової етики у взаємовідносинах із суб'єктами господарювання.

Згідно з пунктом 4.9 вказаного Порядку - державні інспектори проводять перевірки об'єкта в присутності керівника суб'єкта господарювання або уповноважених ним осіб.

При цьому, у відповідності до пунктів 4.20 та 4.21 Порядку №464, в останній день перевірки два примірники акта перевірки підписуються державними інспекторами, які проводили перевірку, і всіма членами комісії (якщо перевірка проводилася комісією), керівником або уповноваженою особою суб'єкта господарювання. Якщо суб'єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями. Зауваження суб'єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід'ємною частиною акта перевірки. У разі відмови суб'єкта господарювання підписати акт, про це зазначається в акті перевірки.

При цьому, один примірник акта перевірки (з відповідними додатками) передається керівнику (уповноваженій ним особі) суб'єкта господарювання, про що на останній сторінці примірників акта перевірки робиться відповідна відмітка за підписом особи, яка отримала акт перевірки, із зазначенням посади, прізвища та ініціалів, а також дати одержання акта. Другий примірник акта перевірки зберігається в органі Мінприроди.

Пунктом 4.22 Порядку №464 встановлено, що у разі, якщо посадова особа або уповноважений нею представник суб'єкта господарювання відмовляється від отримання акта перевірки особисто, то такий акт передається через канцелярію суб'єкта господарювання (із зазначенням вхідного реєстраційного номера) або відправляється рекомендованим листом. До примірника акта, який зберігається в органі Мінприроди, додаються документи, що підтверджують факт поштового відправлення та вручення адресату акта перевірки.

Разом з цим, у ході розгляду даної справи, після оцінки доказів, наданих суду відповідачем, у сукупності з показами свідка, - суд приходить до висновку, що після закінчення перевірки уповноважених осіб Новосілківського МПД ДП Укрспирт не було ознайомлено із вказаним актом перевірки у визначеному законом порядку. Так, в даному акті у графі Підписи - міститься підпис державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області ОСОБА_1, а також відмітки, вчинені самим інспектором про те, що ОСОБА_2 (керівник) та ОСОБА_3 (провідний інженер) від підпису відмовились.

Водночас, жодних інших відомостей зокрема, щодо ознайомлення уповноважених осіб зі змістом самого акту - у вищезазначеному акті №3-1/2372 від 13.06.2012 року - не зазначено. Разом з тим, стосовно посилання в акті перевірки про відмову від підпису акту перевірки з боку керівника підприємства та провідного інженера по охороні природи Новосілківського МПД ДП Укрспирт, то суд зауважує, що в самому акті перевірки зазначено, що вказана перевірка проводилась лише в присутності провідного інженера, а тому зазначення в акті перевірки самим інспектором відомостей про те, що керівник підприємства від підпису відмовився, - судом до уваги не приймається.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що під час складення даного акту - керівник суб'єкта господарювання або уповноважені ним особи - не були присутніми.

В той же час, в судовому засіданні суду не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували не тільки факт поштового відправлення, а і вручення адресату вказаного акта перевірки, як це передбачено вимогами пункту 4.22 Порядку №464.

Разом з тим, суд зазначає, що позивач, хоча і посилається в позові на порушення державним інспектором порядку проведення перевірки, - проте відповідних позовних вимог про визнання протиправними дій внаслідок порушення процедури проведення перевірки - не заявляє. Відтак, питання про визнання протиправними дій відповідача саме з цих підстав при розгляді даного спору по суті - судом не вирішується.

Поряд з цим, після висвітлення допущених при проведенні перевірки порушень та необґрунтованості висновку, який міститься в акті перевірки, суд приходить до переконання про доцільність відмови позивачу у задоволенні позову у той спосіб, у який він просить, а саме шляхом визнання протиправними дій в частині внесення відомостей про наявність порушень до акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 13.06.2012 року Новосілківського місця провадження діяльності ДП "УКРСПИРТ", виходячи з наступного.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач фактично оскаржує висновки акта перевірки щодо встановлених такою перевіркою порушень.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Суд звертає увагу позивача на те, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною.

Заявлена позовна вимога по суті носить декларативний характер, оскільки фактично спрямована на зобов'язання відповідача вважати або не вважати порушенням ти чи інші обставини, викладені в акті перевірки, що фактично лежить в площині особистого волевиявлення відповідача. Обов'язковою ознакою рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, як предмета адміністративного спору, є прямий (безпосередній) вплив рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень на правовий статус фізичної чи юридичної особи, тобто обмеження її прав, свобод, покладення на неї обов'язків.

У свою чергу висновки акта перевірки та власне сам акт перевірки не є рішенням органу владних повноважень, оскільки акт перевірки є службовим документом, що підтверджує факт проведення перевірки і є носієм доказової інформації про виявлені порушення, а відтак не породжує для осіб, які перевірялись, настання будь - яких юридичних наслідків та не впливає на його права, обов'язки та законні інтереси у розумінні пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

Водночас, дії суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи відповідної особи в тому разі, якщо такі дії не повинні були вчинятися таким суб'єктом стосовно цієї особи, виходячи з наданої йому компетенції.

Бездіяльність суб'єкта владних повноважень є такою, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо певні дії повинні, але не вчиняються суб'єктом владних повноважень на реалізацію покладеної на нього компетенції.

При цьому, оспорювані дії або бездіяльність повинні бути юридично значимими, тобто мати безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом або позбавлення можливості повністю чи в частині реалізувати належне цій особі право, або шляхом безпідставного покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ від 06.03.2008 №2 - встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із критеріїв, встановлених частиною 3 Кодексу адміністративного судочинства України для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності - може бути підставою для задоволення адміністративного позову, однак лише за умови, що встановлено порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Таким чином, в порядку адміністративного судочинства можуть розглядатися спори щодо будь-яких дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень без обмежень, але відповідні вимоги особи можуть бути задоволені за умови, що такі дії (бездіяльність) є юридично значимими для позивача, тобто порушують права та інтереси останнього шляхом обмежень у реалізації його прав чи покладення на нього необґрунтованих обов'язків.

Виходячи з наведеного, не порушують права чи інтереси ті дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень, які не впливають на суб'єктивні права та обов'язки особи, зокрема ті, вчинення яких особа не вправі вимагати від суб'єкта владних повноважень, які не є юридично значимими для позивача.

Такими діями, зокрема, є дії державних органів із забезпечення внутрішньої взаємодії між підрозділами та посадовими особами державного чи самоврядного органу, дії, що мають процедурний характер із здійснення внутрішнього документообігу державних та самоврядних органів, фактичні дії з фіксації певних обставин (акти перевірки, акти обстеження тощо) та інші дії, які не впливають на реалізацію особою належних їй суб'єктивних прав та не призводять до покладення на таку особу певних обов'язків.

Крім того, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень не мають самостійного правового значення в тому разі, якщо вони не являють собою остаточне волевиявлення владного суб'єкта у певних правовідносинах, зокрема, в тому разі, коли в подальшому з урахуванням вчинених дій має бути прийнято рішення суб'єкта владних повноважень стосовно прав та/або обов'язків певної особи.

Отже, акт перевірки є виключно носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення особою, діяльність якої перевіряли, вимог законодавства. Викладені у ньому контролюючим органом факти та висновки не можна розглядати як рішення суб'єкта владних повноважень, що породжує для суб'єкта господарювання певні правові наслідки, регулює ті чи інші відносини і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. При цьому, висновок щодо відображення в акті перевірки встановлених під час перевірки порушень є суб'єктивним висвітленням цих фактів особою, яка проводила перевірку. Таким чином, суд зазначає, що акт №3-1/2372 від 13.06.2012 року, який містить необґрунтований висновок, - не може бути визнано єдиним підтвердженням факту вчиненого правопорушення, і вказана обставина підлягає врахуванню поряд з іншими фактами.

В той же час, акт перевірки, в тому числі і оцінка дій посадових осіб контролюючого органу щодо викладення у ньому висновків перевірки, та самі субєктивно висвітлені в актах перевірок висновки, які можуть свідчити про порушення вимог природоохоронного законодавства, які не підтверджені документально, - можуть і повинні бути оцінені в подальшому субєктом владних повноважень, який на основі такого акту має намір прийняти рішення або вчинити певні дії, що породжуватимуть для відповідного суб'єкта господарювання певні правові наслідки, регулюватимуть ті чи інші відносини і матимуть обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. При цьому прийняття такого рішення та вчинення відповідних дій повинне відбуватись з урахуванням наявності всіх законодавчо визначених обставин, в тому числі і обставин наявності чи відсутності винної поведінки особи та причинного зв'язку між такою поведінкою та можливістю заподіяння шкоди.

При цьому, інші доводи сторін, на вищезазначений висновок суду не впливають, і відсутності підстав для задоволення позову у той спосіб, який просить позивач, незважаючи на визнання судом викладеного в акті висновку необґрунтованим та безпідставним, - не спростовують.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "УКРСПИРТ" залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.07.2013 року у справі № 819/1389/13-а залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

ОСОБА_4