Справа № 804/9007/14
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2014 р. Справа № 804/9007/14
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Тулянцевої І.В.,
при секретарі Ломідзе Д.Г.
представника позивача Шевцової Н.І., Божко І.О.,
представника відповідача Гагарського А.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комунальне підприємство «Техпроменерго» до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що висновки контролюючого органу відносно не підтвердження реальності господарських відносин та встановлення дефектності первинних документів, є необґрунтованими, та такими, що не відповідають як фактичним обставинам, так і приписам законодавства. На думку позивача, наявність у нього податкових накладних та інших первинних документів за взаємовідносинами з ТОВ «Альянс-Іст», ТОВ «Санторіна», ТОВ «Сідлей», ТОВ «Імпексбуд», ТОВ «Голдлайн», ТОВ «Ланкорн», ТОВ «Сімплекс», ТОВ «Профілайт», ТОВ «Норен», свідчить про наявність правових підстав відображення в бухгалтерському та податковому обліку підприємства здійснених господарських операцій із вказаними контрагентами. Наведене, з урахуванням підтвердження використання результатів здійсненої операції в господарській діяльності підприємства, є доказом реальності здійснених операцій та отримання економічного ефекту від їх здійснення, що унеможливлює настання будь-яких збитків.
Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити виходячи із підстав, наведених в позові.
Відповідач - ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області проти задоволення позову заперечував, подав до суду письмові заперечення, які залучені до матеріалів справи (т. 1 а.с. 92-94). В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що згідно висновків актів перевірок контрагентів позивача, які надійшли до ДПІ від податкових органів в яких вони знаходяться на обліку, не встановлено фактів поставок товарів (робіт, послуг) від їх контрагентів. Крім того, встановлено відсутність об'єктів оподаткування по операціях з придбання товарів (робіт, послуг) у підприємств - постачальників та по операціях з продажу таких товарів (робіт, послуг) підприємствам - покупцям (в т.ч. і ТОВ «ВКП «Техпроменерго») у 2013 році. Виходячи із цього, перевіряючими особами зроблено висновок про те, що операції між позивачем і ТОВ «Альянс-Іст», ТОВ «Санторіна», ТОВ «Сідлей», ТОВ «Імпексбуд», ТОВ «Голдлайн», ТОВ «Ланкорн», ТОВ «Сімплекс», ТОВ «Профілайн», ТОВ «Норен», не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, які економічно необхідні для здійснення діяльності, а правочини між останніми та позивачем не мали реального товарного характеру. За таких обставин, позивачем безпідставно було завищено податковий кредит у періоді, що перевірявся і відповідачем правомірно були донараховані зобов'язанння із сплати податку на додану вартість. Тобто, підстави для задоволення позову відсутні.
Вивчивши доводи позову та заперечень, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд при винесені постанови виходить з наступних підстав та мотивів.
Судом також встановлено, що в період з 31.03.2014 року по 04.04.2014 року на підставі наказу від 28.03.2014 року № 237 ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська було проведено повторно документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Виробничо- комунальне підприємство «Техпроменерго» у зв'язку із розглядом скарги позивача, результати якої були оформлені Актом від 11.04.2014 року № 789/04-65-22-03/32176120, та висновки якої були ідентичними із висновками, викладеними в Акті від 10.02.2014 року № 344/04-65-22-03/32176120 (т. 1 а.с. 44-77).
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесених на підставі таких висновків спірних актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.
Як встановлено в ході розгляду справи, спірні суми податкового кредиту в розмірі 786911,00 грн. сформовані позивачем за взаємовідносинами у січні - липні 2013 р. з ТОВ «Альянс - Іст», ТОВ «Санторіна», ТОВ «Сідлей», ТОВ «Імпексбуд», ТОВ «Годлайн», ТОВ «Ланкорн», ТОВ «Симплекс», ТОВ «Профілайт», ТОВ «Норен».
На підтвердження існування зазначених взаємовідносин та правомірності формування витрат та податкового кредиту позивачем подані до суду: 1) Договори про надання клінінгових послуг з: ТОВ«Альянс - Іст» договір №1101/12 від 01.01.2012 року; ТОВ «Санторіна» договір №1-09/Б/12 від 10.09.2012 року; ТОВ «Сідлей» договір №4-12-09/Б від 01.09.2012р; ТОВ «Імпексбуд» договір №2902/13 від 01.01.2013 року; ТОВ «Голдлайн» договір №1505/Г від 01.01.2013 року; ТОВ «Сімплекс» договір №0611/13 від 01.01.2013 року; ТОВ «Профілайт» договір №1101/13 від 01.01.2012 року; ТОВ «Норен» договір №1106/13 від 01.01.2013 року, згідно з умовами яких Виконавець (ТОВ «Альянс - Іст», ТОВ «Санторіна», ТОВ «Сідлей», ТОВ «Імпексбуд», ТОВ «Годлайн», ТОВ «Симплекс», ТОВ «Профілайт», ТОВ «Норен») зобов'язується надати послуги з миття вікон у приміщеннях, які належать позивачу; видалення забруднень і плям з поверхні стін фасаду будівель, які розташовані за цими ж адресами; здійснити промивку вікон з середини магазинів, а також послуги, пов'язані з експлуатацією нежилих приміщень, а Замовник (ТОВ «Виробничо- комунальне підприємство «Техпроменерго») зобов'язується оплачувати надані Виконавцем послуги; податкові накладні, акти виконаних робіт, рахунки - фактури, платіжні доручення, банківські виписки (т. 1 а.с. 107-250, т. 2 а.с. 1-50, 121-250, т. 3 а.с. 1-14, 82-137); 2) Договір № 01-02-12/1 від 01.01.2013 року, згідно з умовами якого ТОВ «ВКП «Техпроменерго» (Замовник) доручає, а ТОВ «Ланкорн» (Виконавець) зобов'язується надати послуги по управлінню орендними площами, в тому числі здійснення рекламування власності (розробка пропозицій по розміщенню реклами на території Власності (інформаційний супровід і якісне наповнення сайту Власності з метою інформації про нього, переклад сайту на іноземні мови та його поповнення; розробка пропозицій по організації інформування орендарів про додаткові послуги Замовника); акти виконаних робіт, податкові накладні, рахунки - фактури, платіжні доручення, банківські виписки (т. 2 а.с. 121-241)
Наявність у позивача нежитлових приміщень по яких надавались клінінгові та рекламні послуги підтверджується наявними в матеріалах справи копіями договорів оренди землі, укладені з Дніпропетровською міською радою по земельним ділянкам, розташованим в м. Дніпропетровську за адресами: Бульвар Театральний б. 7, Бульвар Театральний б. 3, Бульвар Театральний б. 2 і 2-Б, вул. Московська б. 15, вул. Московська б. 11 (т. 3 а.с. 167-184), Державними актами на право постійного користування землею за адресами: проспект Кірова, 59, проспект Кірова, 104-А, вул. Пастера, 1, вул. Пастера, 3-Б, проспект Кірова, 8-А (т. 3 а.с. 138-166).
Розв'язуючи спір, суд зазначає, що порядок формування платником податків витрат та податкового кредиту за спірний період за вказаними господарськими взаємовідносинами визначений приписами розділу III і V Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (далі - ПК України).
Згідно з п. 14.1.36 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. За змістом п. 22.1. ст. 22 ПК України, об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.
Згідно з п. 14.1.36 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. За змістом п. 22.1. ст. 22 ПК України, об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.
Витрати платника податку, що включаються до витрат операційної діяльності, визначені положеннями пп.138.1.1. п.138.1 ст.138 ПКУ. Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.
Приписами пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України визначено, що витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат. У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це органу державної податкової служби та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобов'язань за звітний податковий період. Платник податків зобов'язаний відновити втрачені, знищені або зіпсовані документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження такої заяви до органу державної податкової служби, митного органу. Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення.
На підстави наведених законодавчих положень суд доходить до висновку, що при складанні податкової звітності з метою правильного відображення господарської операції повинні враховуватись відповідні документи первинного обліку, а саме по зазначених операціях придбання товарів повинні бути в наявності первинні документи, що підтверджують здійснення платником податку витрат на такі товари, отримання позивачем таких товарів, використання їх у господарській діяльності позивача.
Як вбачається з матеріалів справи, основними видами діяльності позивача є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, що відповідає господарській діяльності позивача (т. 1 а.с. 14).
Факт реальності виконання господарських зобов'язань та отримання позивачем від ТОВ «Альянс - Іст», ТОВ «Санторіна», ТОВ «Сідлей», ТОВ «Імпексбуд», ТОВ «Годлайн», ТОВ «Ланкорн», ТОВ «Симплекс», ТОВ «Профілайт», ТОВ «Норен» клінінгових та рекламних послуг підтверджується наявними в матеріалах справи копіями податкових накладних та актами виконаних робіт. Недоліків до складенні вказаних документів в ході проведення перевірок відповідачем не встановлено та в актах перевірок не відображено.
Факт оплати позивачем послуг підприємствам - контрагентам підтверджується наявними в матеріалах справи копіями рахунків-фактури та банківських виписок. Факт використання позивачем таких послуг у власній господарській діяльності підтверджується наявними в матеріалах справи копіями первинних документів (том 1-4).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період. Згідно зі ст. 3 Закону № 996-XIV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Приписами ст.9 Закону № 996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
З огляду на викладене, суд відмічає, що події отримання позивачем послуг від ТОВ «Альянс - Іст», ТОВ «Санторіна», ТОВ «Сідлей», ТОВ «Імпексбуд», ТОВ «Годлайн», ТОВ «Ланкорн», ТОВ «Симплекс», ТОВ «Профілайт», ТОВ «Норен» у спірних періодах, оплати таких послуг та їх використання у власній господарській діяльності оформлені первинними документами, наведеними вище, копії яких наявні в матеріалах справи, що містять усі обов'язкові реквізити, визначені ч. 2. ст. 9 Закону № 996-XIV, а відтак є належними доказами реальності спірних господарських операцій.
Згідно з п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.
За приписами п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця та є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Пунктом 200.1 ст. 200 згаданого Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 Кодексу). Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Як вбачається з матеріалів справи, на формування показників податкових зобов'язань та податкового кредиту мало вплив здійснення позивачем операцій по здаванню в оренду власного нерухомого майна, у зв'язку із чим за період з 01.01.2013 р. по 31.08.2013 р. ТОВ «ВКП «Техпроменерго» було задекларовано податкового кредиту з податку на додану вартість у сумі 786911,00 грн. (т. 3 а.с. 52-72).
В ході проведення позапланових виїзних документальних перевірок відповідачем були досліджені всі первинні документи на підставі яких були сформовані дані податкової звітності з податку на додану вартість, в тому числі і податкові накладні, про невідповідність таких податкових накладних приписам ПК України відповідачем не зазначено, а судом в ході розгляду справи не встановлено. За даними податкового органу на час виконання спірних господарських взаємовідносин та виписки податкових накладних, сторони були зареєстровані у встановленому законом порядку платником податку на додану вартість.
Як зазначено, вище, підстави для виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит, порядок його формування, а також порядок виникнення від'ємного значення, визначені ст. 198, п. 200.1 ст. 200 ПК України.
За умови відсутності законодавчо визначених обставин, які б позбавляли платника податку (покупця) права на формування податкового кредиту, зокрема за відсутністю з боку платника порушення вимог п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України при формуванні податкового кредиту останній має право на податковий кредит, на який зменшується податкове зобов'язання звітного періоду за правилом п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 200.1 ст. 200 ПК України.
Судом в ході розгляду справи не встановлено жодного фактичного порушення позивачем вимог наведених норм законодавства, яке б позбавляло його права на податковий кредит. За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит.
Як свідчать матеріали справи, висновки податкового органу щодо завищення позивачем податкового кредиту у розмірі 786911,00 грн. зроблені з урахуванням актів перевірок контрагентів та встановленням нереальності господарських відносин з ТОВ «Альянс - Іст», ТОВ «Санторіна», ТОВ «Сідлей», ТОВ «Імпексбуд», ТОВ «Годлайн», ТОВ «Ланкорн», ТОВ «Симплекс», ТОВ «Профілайт», ТОВ «Норен», а також у зв'язку із встановленням розбіжностей в показниках Системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України між даними податкового кредиту та податкових зобов'язань контрагентів - постачальників послуг.
Суд зважує, що платник податку на додану вартість (покупець товару, робіт/послуг) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару (робіт/послуг) вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію. Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону. Відповідачем не наведено доводів та доказів тому, що позивач діяв без належної обачності та був обізнаним про допущення його контрагентом певних порушень законодавства при створенні підприємства чи веденні господарської діяльності.
Суд, з огляду на положення ч.3 ст.70 КАС України, не бере до уваги посилання відповідача на акти перевірок контрагентів - ТОВ «Альянс - Іст», ТОВ «Санторіна», ТОВ «Сідлей», ТОВ «Імпексбуд», ТОВ «Годлайн», ТОВ «Ланкорн», ТОВ «Симплекс», ТОВ «Профілайт», ТОВ «Норен», якими, на думку відповідача, правочини є нікчемними, оскільки з матеріалів справи свідчить, що правовідносини з ТОВ «ВКП «Техпроменерго» цими перевірками не досліджувались.
Крім того, суд зазначає, що Акти перевірок (зустрічних звірок) контрагентів позивача, якими визначена нереальність правочинів та їх безтоварність з огляду на відсутність трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такої діяльності, що свідчить, на думку податкового органу, про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів, суд зазначає таке. Зазначаючи про не спрямованість правочинів між контрагентами та позивачем, на реальне настання правових наслідків, податковим органом не враховано, що правочини, які вчинені без наміру створення правових наслідків, що обумовлені ними, визначаються законом як фіктивні (ст.234 ЦК України). Фіктивні правочини не віднесені законом до нікчемних, їх недійсність визнається тільки судом. Доводи податкового органу про відсутність власних основних фондів, технічного персоналу, власних виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів у контрагентів позивача, за належним їх документальним підтвердженням, можуть служити доказами фіктивності або удаваності цих правочинів (ст.234, 235 ЦК України) при оспорюванні їх в судовому порядку, але не є підставою для самостійного констатування податковим органом факту нереальності правочину. Рішення суду про визнання правочинів між позивачем та ТОВ «Альянс - Іст», ТОВ «Санторіна», ТОВ «Сідлей», ТОВ «Імпексбуд», ТОВ «Годлайн», ТОВ «Ланкорн», ТОВ «Симплекс», ТОВ «Профілайт», ТОВ «Норен» недійсними внаслідок їх фіктивності ДПІ до суду не надано, в акті перевірки про наявність такого рішення не зазначено, судом на виконання вимог ст.11 КАС України існування такого рішення не встановлено.
Отже, на підтвердження реальності і фактичності здійснених господарських операцій за договірними відносинами з - ТОВ «Альянс - Іст», ТОВ «Санторіна», ТОВ «Сідлей», ТОВ «Імпексбуд», ТОВ «Годлайн», ТОВ «Ланкорн», ТОВ «Симплекс», ТОВ «Профілайт», ТОВ «Норен» позивачем були надані суду належним чином засвідчені копії документів, які відповідають вимогами первинності в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», і являються підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Зазначені докази у їх сукупності та взаємозв'язку, на думку суду, спростовують твердження податкового органу про «нереальність» здійснення операцій позивачем з вказаними контрагентами.
Беручи до уваги наведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо - комунальне підприємство «Техпроменерго» підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Згідно з ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно з ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з державного бюджету України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС України, суд,-
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комунальне підприємство «Техпроменерго» до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комунальне підприємство «Техпроменерго» витрати по сплаті судового збору в сумі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім грн. 20 коп.)
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд за правилами, визначеними ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева