Справа № 807/2517/14
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2015-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 року Справа № 876/8594/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської обєднаної державної податкової інспекції про звільнення від оплати податкових зобов'язань,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Ужгородської обєднаної державної податкової інспекції в якому просила звільнити її від оплати податкових зобовязань, які виникли внаслідок переходу права власності на підставі Договору дарування частки житлового будинку від 31 липня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1695.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права

В апеляційній скарзі зазначає, що на обґрунтування своєї позиції суд першої інстанції зазначив, що її права у сфері публічно-правових відносин на час звернення до суду й судового розгляду не порушені. Крім того, вирішення інших питань, не повязаних із захистом прав, свобод, та інтересів, зокрема фізичних осіб, в тому числі і питання звільнення таких осіб від обовязків, передбачених законодавством України не належить до компетенції суду.

Судом правильно встановлено, що згідно Договору дарування частки житлового будинку від 31 липня 2012 року, їй передано у власність 6/7 часток житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами № 33, що знаходяться на вулиці Берег в місті Чоп Закарпатської області. У звязку із таким переходом права власності на підставі згаданого Договору на неї було покладено обовязок по сплаті податку.

Однак судом не було взято до уваги той факт, що маючи скрутне матеріальне становище вона фінансово не спроможна сплатити податкові зобовязання, які виникли внаслідок переходу права власності на підставі вищевказаного Договору. Про скрутне матеріальне становище підтверджується доказами, які знаходяться в матеріалах справи.

Крім того, судом першої інстанції не було досліджено документи, які підтверджують те, що згадана частка житлового будинку, яка була переданий у власність на підставі даного Договору, свого часу була забрана у її родини злочинним шляхом.

З огляду на викладене, просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду і прийняти нову, якою задовольнити - позовні вимоги.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 41 КАС України у разі неявки у судове засідання осіб, які беруть учать у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно Договору дарування частки житлового будинку від 31 липня 2012 року, позивачу було передано у власність 6/7 часток житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами № 33, що знаходиться на вулиці Берег в місті Чоп Закарпатської області. Згідно вказаного Договору такий дарунок сторонами був оцінений у 106276,14 грн. 26 квітня 2013 року позивачем було подано до Ужгородської МДПІ податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2012 рік, в якій було визначено суму податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 5313, 81 грн. (5 відсотків від вартості майна). Сума податкового зобовязання підтверджується також Розрахунком податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих від операцій з продажу (обміну) обєктів нерухомого майна та/або від надання нерухомості в оренду (суборенду), житловий найм (піднайм) та/або в результаті прийняття у спадщину чи дарунок майна, наданим позивачем в якості додатку до вищевказаної Декларації.

Крім того, судом зясовано, що позивач зверталася до відповідача із заявами щодо надання розстрочення грошового зобовязання. Перша заява надійшла відповідачу, згідно штампу реєстрації вхідної кореспонденції 15 травня 2013 року. У вказаній заяві позивач просила надати їй розстрочення грошового зобовязання по податку на доходи фізичних осіб у сумі 5313, 81 грн., строк сплати якого ще не настав строком на 7 місяців. Згідно листа Державної податкової служби у Закарпатській області за № 7/20-116, останньою був наданий дозвіл на розстрочення грошового зобовязання по ОСОБА_1 по податку на доходи фізичних осіб на суму 513, 81 грн. 24 липня 2013 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою щодо надання розстрочення грошового зобовязання, в якій просила надати розстрочення грошового зобовязання по податку на доходи фізичних осіб у сумі 5313, 81 грн., строк сплати якої ще не настав на строк 5 місяців. Згідно Рішення № 60 Ужгородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області від 31 липня 2013 року позивачу надано розстрочення зі сплати грошового зобовязання строком з 31 липня 2013 року по 25 грудня 2013 року зі щомісячною сумою сплати 1062, 76 грн.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно вказав, що згідно зі ст. 67 Конституції України кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Усі громадяни щорічно подають до податкових інспекцій за місцем проживання декларації про свій майновий стан та доходи за минулий рік у порядку, встановленому законом. Система оподаткування, податки і збори відповідно до ст. 92 ч. 2 п. 1 Конституції України встановлюються виключно законами. Прийняття законів, згідно ст. 85 ч. 1 п. 3 Конституції України, належить виключно до повноважень Верховної ОСОБА_2 України.

Згідно ст. 16 п. 16.1 п.п. 16.1.4 ПК України платник податків зобовязаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Статтею 8 п. 8.1 цього Кодексу встановлено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки і збори. Відповідно до ст. 9 п. 9.1.2 ПК України податок на доходи фізичних осіб віднесено до загальнодержавних податків та зборів. Статтею 12 пунктом 12.1.3. вказаного Кодексу передбачено, що Верховна ОСОБА_2 України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає положення, визначені в пунктах 7.2 статті 7 цього Кодексу щодо загальнодержавних податків та зборів. Згідно ст. 7 ПК України передбачено загальні засади встановлення податків і зборів, зокрема пунктом 7.2 даної статті передбачено, що під час встановлення податку можуть передбачатися податкові пільги та порядок їх застосування. Крім того, ст. 30 ПК України передбачені загальні засади надання податкових пільг, так згідно пункту 30.9 податкова пільга надається шляхом: а) податкового вирахування (знижки), що зменшує базу оподаткування до нарахування податку та збору; б) зменшення податкового зобовязання після нарахування податку та збору; в) встановлення зниженої ставки податку та збору; г) звільнення від сплати податку та збору, а згідно пункту 30.1. податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обовязку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених 30.2 цієї статті. Відповідно пункт 30.2 зазначеної норми визначає, що підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, обєкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат, а згідно пункту 30.8. контролюючі органи здійснюють контроль за правильністю надання та обліку податкових пільг, а також їх цільовим використанням за наявності законодавчого визначення напрямів використання (щодо умовних податкових пільг) своєчасним поверненням коштів, не сплачених до бюджету внаслідок надання пільги, у разі надання на поворотній основі. Податкові пільги, використані не за призначенням чи несвоєчасно повернуті, повертаються до відповідного бюджету з нарахуванням пені в розмірі 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно вважав, що вище наведені норми Конституції України та Податкового кодексу України вказують, що повноваження щодо надання податкових пільг, зокрема звільнення від сплати податку, належить виключно ОСОБА_2 України як законодавчому органу держави.

Відповідно до ст. 174 п. 174.6 ПК України кошти, майно, майнові чи немайнові права, вартість робіт, послуг, подаровані платнику податку, оподатковуються згідно з правилами, встановленими цим розділом для оподаткування спадщини, згідно п. 174.2.2 обєкти спадщини оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу, вартість будь-якого обєкта спадщини, що успадковується спадкоємцями, які не є членами сімї спадкодавця першого ступеня споріднення. Згідно статті 167 пунктом 167.2 Податкового кодексу України ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених цим розділом. Статтею 174 пунктом 174.3. Податкового кодексу України передбачено, що особами, відповідальними за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину.

Отже, обовязок позивача зі сплати грошового зобовязання із податку на доходи фізичних осіб, що виник в результаті переходу права власності частки житлового будинку на підставі Договору дарування прямо передбачений податковим законодавством України.

Оскільки позивач просила суд звільнити її від виконання обовязку, передбаченого законодавством України, то суд першої інстанції з урахуванням положень ч.1 ст. 2 КАС України, згідно якої завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, дійшов обґрунтованого висновку, що вирішення питань, не повязаних із захистом прав, свобод та інтересів, зокрема фізичних осіб, в тому числі і питання звільнення таких осіб від обовязків, передбачених законодавством України не належить до компетенції суду.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2014 року по справі № 807/2517/14 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

ОСОБА_3

Повний текст ухвали виготовлений 23.10.2015 року