Справа № 804/20556/14
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Саксаганського районного відділу міграційної служби України в Дніпропетровській області, третя особа Орган опіки і піклування Виконкому Жовтневої районної у місті ОСОБА_3 ради про визнання протиправним та скасування рішення, -
11 грудня 2014р. до суду надійшов даний адміністративний позов, у якому позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Саксаганського районного відділу міграційної служби в м. Кривого Рогу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 03.11.2014 №1229/3245 "Про скасування дозволу на іміграцію в Україні".
Також, позивач просить зобов'язати Саксаганський районний відділ міграційної служби в м. Кривого Рогу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області оформити, виготовити та видати ОСОБА_2 посвідку на постійне проживання в Україні.
Позовні вимоги обґрунтовано адміністративним позовом від 11.12.2014р.
Відповідач у судове засідання не з'явився був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Представник позивача та третьої особи не заперечували проти розгляду даної справи у порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи вищевказане, суд ухвалив розглянути справу у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
Так, 03 листопада 2014 року Саксаганським районним відділом міграційної служби в м. Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (надалі за текстом - Відповідач) прийнято рішення № 1229/3245 про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 24.12.2013 - ОСОБА_2 (надалі за текстом - Позивач) .
Відносини у сфері міграції (імміграції та еміграції) в Україні регулюються Конституцією України, міжнародними угодами України, Законами України «Про імміграцію» № 2491-111 від 07.06.2001 (зі змінами), «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-УІ від 22.09.2011 (зі змінами), «Про громадянство України» № 2235-ІИ від 18.01.2001 (зі змінами), постанов Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 № 251 «Про затвердження Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983» (зі змінами) та іншим спеціальним законодавством.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.1 «Положення про міграційну службу України», затвердженого Указом Президента України 06.04.2011 № 405/2011, Державна міграційна служба України (ДМС України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України. ДМС України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства внутрішніх справ України, іншими актами законодавства України, дорученнями Президента України та Міністра, а також цим Положенням.
Згідно з-ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно- правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Також, судом були досліджені письмові докази, а саме: копія рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну № 1229 від 03.11.2014 р на 1 арк; копія листа Посольства України в РФ від 30.07.2012 на 1 арк; копія довідки про припинення громадянства України №6111-532/1-524 від 07.06.2014 р. на 1 арк; копії медичних довідок на 4 арк; копія рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 30.03.2001 по справі № 2-1319-2001 про визнання недієздатною ОСОБА_4; копія рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради м .ОСОБА_3 від 16.11.2011 №496 про призначення ОСОБА_5 опікуном над недієздатною ОСОБА_4 на 1 арк.; копія рішення Жовтневої районного виконавчого комітету Криворізької міської ради від 23.05.2001 № 110/1 про призначення опікуном над недієздатною ОСОБА_4 на 1 арк.; копія Посвідчення №056/10 про призначення ОСОБА_5 опікуном над недієздатною ОСОБА_4, виданого Управління праці та соціального захисту населення виконкому Жовтневої районної у місті ОСОБА_3 ради на 1 арк.; копія Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02.10.2014 по справі №212/7969/14-ц (2-о/212/164/14) на 1 арк.; копія паспорту.
Дослідивши матеріали справи та подані до суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд встановив наступне.
Більше двох років тому Позивач звернувся до органів Державної міграційної служби для оформлення посвідки на постійне місце проживання в Україні та, за вимогою органу міграційної служби України весь цей час Позивачем збирались документи, в тому числі - з Посольства України у Москві, яка оформлялась з 30.07.2012р., 07.06.2013 посольством Позивачу видано було довідку № 6111-532/1-524 .
У серпні 2013 року, позивач подав документи в Саксаганський районний відділ міграційної служби м. Кривого Рогу для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні. Терміни надання дозволу на іміграцію передбачені п.п. 13-15 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на іміграцію і поданням про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983 (зі змінами).
Так, 09.12.2014 р. відповідачем позивачу видано рішення № 1229/3245 про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 24.12.2013.
Проте, до 09.12.2014 позивачу не було видано дозвіл на імміграцію, про надання якого прийнято рішення 24 грудня 2013 року, майже рік назад, чим Відповідачем порушено п. 20 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданням про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983 (зі змінами), яким передбачено, що органи, які прийняли рішення про надання дозволу на імміграцію, надсилають його копію протягом двох тижнів безпосередньо заявнику.
Тобто термін дій дозволу на імміграцію вже закінчувався, а позивач фактично не знав про його існування.
Відповідно до п. 19 зазначеного Порядку, рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу діє протягом року від дня його прийняття. Особи, яким надано дозвіл на імміграцію, зобовязані протягом періоду дії дозволу звернутись до органів Державної міграційної служби із заявою про видачу посвідки на постійне проживання.
Підпунктом 3 пункту 3 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 №251, передбачено, що для оформлення посвідки на постійне проживання разом із заявою подається копія рішення про надання дозволу на імміграцію. Але органами ДМС копія дозволу на імміграцію позивачу не було видано, хоча рішення щодо надання дозволу було прийнято ще 24.12.2013.
У судовому засіданні 21.01.15р. представник третьої особи ОСОБА_6 на стороні позивача підтвердила, що на підставі рішення №496 від 16.11.2011р. виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ОСОБА_3 ради позивач, є опікуном рідної сестри ОСОБА_4, якою відповідно рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 30.03.2001р в справі №2-1319-2001р ОСОБА_7 визнано недієздатною. Попереднє рішення виконкому Жовтневої районної у місті ОСОБА_3 ради від 23.05.2001р. 110/1, втратило чинність у зв'язку зі смертю попереднього опікуна ОСОБА_8 (актовий запис №1660).
Також, позивач раніше перебував у громадянстві України відповідно довідки посольства України №6111-532/1-524 від 07.06.2013 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції. Частиною 2 статті 4 даного Закону передбачено, що квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: особи, які раніше перебували в громадянстві України;
Згідно ч. 3 ст. 4 даного Закону, дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається: особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України;
Фактично позивачем було подано документи для отримання посвідки на постійне проживання з наведених вище підстав.
Відповідно до п.1 «Положення про міграційну службу України», затвердженого Указом Президента України 06.04.2011 № 405/2011, Державна міграційна служба України (ДМС України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 3 частини 1 статті 6 Закону України «Про імміграцію» передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень.
Проте, копію рішення про надання дозволу на імміграцію відповідачем - позивачу, не надавалось, чим порушені вимоги статті 6 Закону України «Про імміграцію». Хоча рішення про надання дозволу на імміграцію прийнято Відповідачем 24.12.2013, про що позивач дізнався лише 09.12.2014, коли отримав копію рішення пре скасування дозволу на імміграцію.
Оскільки копію рішення про надання дозволу на імміграцію відповідачем позивачу не надавалось, тому ОСОБА_2 фактично був позбавлений права на подання заяви та на отримання посвідки на постійне проживання, чим відповідачем були порушені норми частини 4 статті 11 Закону України «Про імміграцію», якою передбачено, що особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання відповідної заяви.
Видача посвідки на постійне проживання також регулюється «Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 №251.
Відповідно до підпункту 3 пункту 3 зазначеного Порядку для оформлення посвідки на постійне проживання разом із заявою подається копія рішення про надання дозволу на імміграцію.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про імміграцію» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні.
Згідно з ч. 11 ст. 9 Закону України «Про імміграцію», термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання.
Документи для оформлення посвідки на постійне проживання подані - позивачем, фактично більше року назад. Тому заява про надання дозволу на імміграцію знаходилась на розгляді у Відповідача фактично більше року.
В ході перевірки зазначених документів Відповідачем не було встановлено їх недійсності, нечинності, неправдивості.
Тобто, приймаючи рішення № 1229/3245 від 03.11.2014, Відповідач безпідставно скасовано рішення про надання дозволу на імміграцію від 24.12.2013.
Таким чином, своїми діями відповідач фактично позбавив позивача скористатись своїм правом на оформлення посвідки на постійне проживання в Україні.
На підставі вище зазначеного суд доходить висновку, що приймаючи рішення № 1229/3245 від 03.11.2014, відповідач безпідставно скасував рішення про надання дозволу на імміграцію від 24.12.2013р., у звязку з чим позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі цілком правомірними та відповідають чинному законодавству, і позивачем було доведено їх правомірність.
Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне конкретніше сформулювати резолютивну частину постанови з метою можливості її законного і правильного виконання в подальшому.
Відповідно до ч.1 ст.267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Суд вважає за доцільне зобов'язати відповідача до подання до суду звіту про виконання такого рішення.
Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним і скасувати рішення Саксаганського районного відділу міграційної служби в м. Кривого Рогу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 03.11.2014 р. №1229/3245 "Про скасування дозволу на іміграцію в Україні".
Зобов'язати Саксаганський районний відділ міграційної служби в м. Кривого Рогу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні відповідно до норм Закону України «Про імміграцію».
Зобов'язати Саксаганський районний відділ міграційної служби в м. Кривого Рогу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у місячний термін з дня набрання рішенням суду першої інстанції законної сили, подати звіт до Дніпропетровського окружного адміністративного суду про виконання судового рішення.
Присудити на користь ОСОБА_2 документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України у сумі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_1