Справа № 803/3512/15
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року Справа № 803/3512/15

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Денисюка Р.С.,

при секретарі судового засідання Брудовській Н.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_4 звернулися з позовом до приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що 04.09.2015 року відповідачем було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 24160349) за Товариством з обмеженою відповідальністю "Факториногова компанія «Вектор Плюс" (далі - ТзОВ «ФК «Вектор Плюс») щодо належної ОСОБА_1 та ОСОБА_4 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, про що було внесено запис про право власності № 11043074. Крім того, 04.09.2015 року приватним нотаріусом було внесено ряд інших записів про обтяження за №11043295, №11043315, №11043269, №11043217.

Дане рішення та дії нотаріуса позивачі вважають протиправними та такими, що суперечать чинному законодавству. Так 11.05.2006 року між АКБ "ТАС-Комерцбанк" (правонаступник ПАТ "Сведбанк") та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №201/0506/88-044, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 30000,00 доларів США, який останній зобов'язувався повернути і сплатити відсотки за користування кредитом, у передбачені договором строки. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами кредитного договору 11.05.2006 року укладено договір іпотеки, згідно з яким банку було передано в іпотеку трикімнатну квартиру НОМЕР_1, загальною площею 66,7 кв.м. в АДРЕСА_1 і співвласником якої є ОСОБА_4

15.07.2011 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис №1194 на підставі іпотечного договору від 11.05.2006 року про звернення стягнення на вказану вище квартиру на користь кредитора - банку. Однак у подальшому органом державної виконавчої служби виконавче провадження за виконавчим провадженням було закінчене у зв'язку із відмовою стягувача від прийняття іпотечного майна в рахунок погашення заборгованості. При цьому термін пред'явлення виконавчого напису минув.

Позивачі вважають, що у відповідності до статті 36 Закону України "Про іпотеку" після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя шодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними. Позасудове врегулювання може бути застосоване лише до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, однак рішенням суду від 27.02.2014 року уже визначено спосіб реалізації майна шляхом проведення прилюдних торгів. Всі обставини, розмір заборгованості та умови реалізації майна встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили та є обов'язковим для виконання на території держави.

Крім того, жодної згоди на укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя та застереження в договорі іпотеки ОСОБА_4 не надавалося.

Також на думку позивачів вказана переєстрація майна за третьою особою порушує норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", адже в період дії мораторію проводити будь-яку реєстрацію відчуження майна та вносити зміни в записи державних реєстрів відповідач не вправі.

Оскаржуване рішення про реєстрацію права власності за третьою особою було здійснено відповідачем з порушенням вимог статей 3, 9, 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Виконуючи функцію державного реєстратора, відповідач не взяв до уваги відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

На момент реєстрації права власності в Державному реєстрі були наявні зареєстровані обтяження на вказане майно, що є перешкодою для вчинення дій по його реєстрації.

Позивачі звертали увагу, що вони як боржники не були належним чином повідомлені про вчинення дій, пов'язаних з іпотечним майном, як це вимагає Закон України «Про іпотеку». Повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки адресоване лише ОСОБА_1, незважаючи на наявність іншого співвласника іпотечного майна - ОСОБА_4

З наведених підстав позивачі просили визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 24160349, прийняте відповідачем 04 вересня 2015 року, та скасувати запис НОМЕР_3 від 04.09.2015 року, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності за ТзОВ "ФК "Вектор Плюс" на об'єкт нерухомого майна - квартиру, загальною площею 66.7 кв.м. (реєстраційний номер НОМЕР_2), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору іпотеки №1605 від 01.05.2006 року, а також зобов'язати відповідача скасувати записи про право власності НОМЕР_3, записи про обтяження за №11043295, №110433, № 1043269, №11043217, внесені 04.09.2015 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, поновити запис про речові права на квартиру за позивачами в обсязі, що існував до проведення державної реєстрації прав за ТзОВ "ФК "Вектор Плюс».

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов з врахуванням уточнень та доповнень підтримав повністю із підстав, у ньому викладених та просить його задовольнити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не прибула. Подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує.

Відповідач Кобелєва А.М. в судове засідання не прибула, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. У письмових за печеннях проти позову його вимоги не визнала та просила в задоволенні позову відмовити з наступних підстав.

04.09.2015 року відповідно до норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, уповноваженою особою ТзОВ «ФК «Вектор Плюс» подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідачем проведено аналіз поданих правовстановлюючих документів, за якими встановлено, що 11.05.2006 року між ПАТ «Тас-Комерцбанк» (правонаступником є ПАТ «Сведбанк») та позивачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 201/0506/88- 044, за яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 30000,00 доларів США, та договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк М.А. 11.05.2006 року за реєстровим № 1605, про передачу в іпотеку квартири АДРЕСА_1.

Також встановлено, що 28.11.2012 року відповідно до договору факторингу № 15 банк відступив на користь ТзОВ «ФК «Вектор Плюс» свої права вимоги до позивача за зобов'язаннями по кредитному договору № 201/0506/88-044 від 11.05.2006 року та іпотечному договору від 11.05.2006 року.

Таким чином, у зв'язку з переходом усіх прав та обов'язків за іпотечним договором на підставі укладених вищенаведених договорів, ТзОВ «ФК «Вектор Плюс» скористалось добровільним (позасудовим) врегулюванням питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та звернулося до нотаріуса як спеціального суб'єкта, що здійснює функції державного реєстратора. Реєстрацію права власності на іпотечне майно за ТзОВ «ФК Вектор Плюс» здійснено на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868.

При перевірці документів, необхідних для реєстрації права власності, то на виконання вимог Порядку № 868 ТзОВ «ФК «Вектор Плюс» через уповноважену особу надало копію письмової вимоги вих. № 17348-юр від 28.12.2014 року та копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 955, якими товариством повідомлено про необхідність виконання порушеного кредитного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередило про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги. Повідомлення отримано ОСОБА_1 особисто 13.01.2015 року.

Відповідач вважає, що ТзОВ «ФК «Вектор Плюс» було дотримано вимоги законодавства щодо надання вичерпного переліку документів, необхідних для реєстрації права власності на підставі іпотечного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотеко держателя, що надавало підстави для прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ТзОВ «ФК «Вектор Плюс».

Відповідач також зазначає, що оскільки у даному випадку звернення стягнення було здійснено на підставі застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, то відповідне відчуження вважається таким, що здійснене за згодою власника, а отже положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не застосовуються.

З врахуванням вищевикладеного відповідач просила в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ТзОВ «ФК «Вектор Плюс» ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав. Зазначив, що відповідач, оформляючи право власності за товариством, діяла в межах наданих їй повноважень із дотриманням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про іпотеку», Порядку, умов іпотечного договору,а саме пункту 12 де викладені відповідні застереження щодо іпотечного майна,а тому в задоволені позову просить відмовити.

Суд заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, представника третьої особи, дослідивши письмові докази у справі вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 11.05.2006 року між ПАТ «Тас-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та Позивачами укладено кредитний договір № 201/0506/88-044. Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 30000,00 доларів США, а останній зобов'язався у свою чергу в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом, комісію та інші платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту.

11.05.2006 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивач та банк уклали іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк М.А. 11.05.2006 року за реєстровим №1605, відповідно до умов якого в іпотеку була передана квартира квартири АДРЕСА_1. Пунктом 12.3 іпотечного договору визначено, що задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється шляхом застереження, які викладені в п.п. 12.3.1 та 12.3.2 цього договору.

Відповідно до абз. 3 п.п 12.3.1 іпотечного договору сторони, з розумінням змісту статті 37 Закону України «Про іпотеку» свідчать, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього пункту договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеку може бути оскаржене іпотекодавцем в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав основне зобов'язання.

Також судом встановлено, що 28.11.2012 року відповідно до договору факторингу № 15 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами банк відступив ТзОВ «ФК «Вектор Плюс» свої права вимоги до позивача за зобов'язаннями по кредитному договору № 201/0506/88-044 від 11.05.2006 року та іпотечному договору від 11.05.2006 року.

04.09.2015 року представником третьої особи подано заяву до відповідача про державну реєстрацію права власності на іпотечне майно. До вказаної заяви додано перелік документів, визначених для вчинення вказаної реєстраційної дії на підставі іпотечного застереження визначеного договором. В матеріалах справи наявне повідомлення ТзОВ «ФК «Вектор Плюс» за вих.17348-юр від 28.12.2014 року про необхідність виконання іпотекодавцем ОСОБА_1 порушеного кредитного зобов'язання у менш як 30-ти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі його невиконання.

На підставі поданих документів 04.09.2015 року приватним нотаріусом Кобелєвою А.М. прийнято рішення №24160349 про державну реєстрацію за ТзОВ "ФК "Вектор Плюс" права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта НОМЕР_2. Одночасно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відповідний запис за № 11043074 про державну реєстрацію права власності. Крім того, на підставі вказаного рішення до Державного реєстру з відкриттям нового розділу 04.09.2015 року внесено записи про обтяження № 11043295 від 08.09.2014 року, № 11043315 від 08.09.2014 року, № 11043269 від 31.08.2011 року та № 11043217 від 11.05.2006 року.

На думку суду, позов в частині визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 04.09.2015 року про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно підлягає задоволенню.

Так відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Пунктом 1 частини другої вказаної статті визначено, що державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Згідно пунктів 2, 3 частини 2 статті 9 Закону державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; відкриває і закриває розділи.

Частиною 1 статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 вказаного Закону визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов'язань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом.

Як вбачається із частини 1 статті 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до частини1 статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Тобто, як встановлено у судовому засіданні підставою для реєстрації права власності за ТзОВ «ФК «Вектор Плюс» є правовідносини, які випливають з укладеного іпотечного договору та регламентуються Законом України «Про іпотеку».

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства та умови іпотечного договору, суд вважає, що іпотекодержатель у даному випадку, дотримавшись певних умов, має право при невиконанні зобов'язань за договором зареєструвати за собою право власності на іпотечне майно в позасудовому порядку.

Однак, суд вважає, що відповідачем при прийнятті оспорюваного рішення про реєстрацію права власності не було дотримано вимоги статей 9, 15, 19, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), пункту 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 (далі - Порядок).

Пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону.

Згідно з пунктом 28 Порядку № 868 державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

В судовому засіданні встановлено, що при реєстрації права власності 04.09.2015 року за ТзОВ «ФК «Вектор Плюс» в реєстрі дійсно наявні записи про обтяження вищезазначеного майна № 11043295 від 08.09.2014 року, № 11043315 від 08.09.2014 року, № 11043269 від 31.08.2011 року та № 11043217 від 11.05.2006 року. Зокрема, наявні в реєстрі обтяження за №11043295 від 08.09.2014 року, № 11043315 від 08.09.2014 року, № 11043269 від 31.08.2011 року накладені відділами державної виконавчої служби Луцького міського та Луцького районними управлінь юстиції.

Відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Тобто, наявність в реєстрі запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде знято. При цьому ні Закон, ні Порядок не встановлюють виключень щодо підстав для такої реєстрації права власності (договір, рішення суду тощо).

За таких умов у відповідача були наявні встановлені Законом та Порядком підстави для відмови в державній реєстрації права власності на нерухоме майно за третьою особою.

Однак, вказані вимоги чинного законодавства відповідачем дотримано не було, а тому прийняте рішення № 24160349 від 04.09.2015 року про державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта НОМЕР_2 за ТзОВ "ФК "Вектор Плюс" є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а відтак, позов в цій частині слід задовольнити.

Абзацом 3 пункту 46 Порядку встановлено, що наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Отже, на думку суду, лише наявність в реєстрі обтяження за № 11043217 від 11.05.2006 року давало прав нотаріусу на реєстрацію права власності за іпотекодержателем.

Суд вважає, що позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача вчинити дії щодо скасування записів в реєстрі задоволенню не підлягають з таких підстав.

Згідно з пунктами 2, 3 частини 2 статті 9 Закону державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; відкриває і закриває розділи.

Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 1141 від 26.10.2011 року (далі - Порядок № 1141).

Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку № 868 державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру прав проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - нотаріус).

Згідно з підпунктами 1, 2, 4, 5, 7 пункту 4 Порядку № 1141 визначено, що ведення Державного реєстру прав передбачає: формування та реєстрацію заяв (запитів) у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру прав (далі - база даних про реєстрацію заяв і запитів); пошук відомостей у Державному реєстрі прав; оформлення рішень, свідоцтв про право власності на нерухоме майно; відкриття розділів Державного реєстру прав та/або внесення записів до нього; внесення змін до записів Державного реєстру прав, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), скасування записів Державного реєстру прав; закриття розділів Державного реєстру прав.

Відповідно до пункту 41 Порядку № 1141 державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Проаналізувавши вказані норми, суд дійшов висновку, що державний реєстратор має всі необхідні повноваження щодо внесення відповідних змін до реєстру у разі скасування судом рішення, на підставі якого було вчинено реєстраційну дію.

Оскільки суд дійшов висновку про протиправність прийнятого нотаріусом рішення № 24160349 від 04.09.2015 року про державну реєстрацію права власності на квартиру реєстраційний номер об'єкта НОМЕР_2 та скасував його, то наслідком цього є внесення реєстратором відповідних змін до реєстру, які були внесені на підставі вказаного рішення.

Крім того, ведення даного реєстру є виключною компетенцією державних реєстраторів, а тому підміна судом повноважень даного суб'єкта владних повноважень є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача, а тому така вимога задоволенню не підлягає.

Суд не приймає до уваги посилання позивачів на ту обставину, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборонено примусове стягнення зазначеного в ньому майна, оскільки вказаний мораторій розповсюджується на примусове стягнення, а не на відносини, які врегульовані договором та прирівнються в силу закону як таке, що відбувається за згодою власника.

На думку суду, не є обґрунтованими посилання позивачів на порушення відповідачем пункту 46 Порядку № 868, а саме, що для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Така вимога третьою особою направлялась 28.12.2014 року на адресу ОСОБА_1 та була надана нотаріусу при реєстрації права власності на нерухоме майно з відмітками пошти про вручення.

Стосовно доводів позивачів на те, що позасудове врегулювання спору може бути застосоване лише до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на майно на предмет іпотеки, то суд вважає за необхідне зазначити таке.

Зокрема, рішенням суду, яке набрало законної сили від 27.02.2014 року, звернено стягнення на вказане іпотечне майно.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Тобто, закон не містить обмежень щодо того, що позасудовий порядок звернення стягнення на іпотечне майно не може бути застосовано в порядку визначеному іпотечним договором, в тому числі коли триває судова процедура.

Інші висновки учасників судового процесу не спростовують висновків суду, зроблених в судовому засіданні.

Керуючись статтями 158, частиною 3 статті 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 24160349 від 04.09.2015 року про державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта НОМЕР_2 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс".

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі до 27 жовтня 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий Р.С. Денисюк