Справа № 804/1747/15
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2015 р. Справа № 804/1747/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Павловського Д. П.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Орлова Олега Анатолійовича, Приватного підприємства "Михаил", Товариства з обмеженої відповідальністю "Интерсат" про зобов'язання вчинити певні дії, -
23 січня 2015 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) (а.с. 59) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (далі - Реєстраційна служба ДМУЮ Дніпропетровської області, відповідач-1), Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Орлова Олега Анатолійовича (далі - Приватний нотаріус ДМНО Орлов О.А., відповідач-2), Приватного підприємства "Михаил" (далі - ПП "Михаил", відповідач-3), Товариства з обмеженої відповідальністю "Интерсат" (далі - ТОВ "Интерсат", відповідач-4), в якому, з урахуванням уточнених представником позивача у судовому засіданні 18.03.2015 р. позовних вимог (а.с. 91), просить суд:
- скасувати Рішення реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області за № 18567850 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень;
- зобов'язати реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шульдіною Т.В., за реєстровим № 5612 (а.с. 5-8).
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 12.10.2001 р. згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_2 купила домоволодіння НОМЕР_2, що знаходиться в АДРЕСА_1. 10.11.2006 р. між АКБ «Райфайзен Банк Україна» та її колишнім чоловіком - ОСОБА_6, було укладено кредитний договір № CNL-300/3049/2006, відповідно до якого останньому був наданий кредит у розмірі 100000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення грошей 10.11.2016 р. 26.10.2006 р. між АКБ «Райфайзен Банк Україна» та колишнім чоловіком ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № CNL-300/3028/2006, відповідно до якого ОСОБА_6 було надано кредит у розмірі 200000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення грошей 26.10.2021 р. Для забезпечення виконання зобов'язання за кредитними договорами, між позивачем та АКБ «Райфайзен Банк Україна» було укладено договори поруки. 20.11.2014 року від працівників ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (правонаступника АКБ «Райфайзен Банк Україна») позивачу стало відомо, що невідомими особами Приватного підприємства "Михаил" та Товариства з обмеженої відповідальністю "Интерсат", без згоди ОСОБА_2, використовуючи рішення Феодосійського міського суду Республіки Крим Російської Федерації та Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, зареєстровано у Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Орлова Олега Анатолійовича право власності на належне на права власності ОСОБА_2 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. Разом з тим, позивач зазначила, що 05.01.2015 року її представник звернувся до реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області із заявою про реєстрацію прав та їх обтяжень, проте, відповідачем-1 було відмовлено у реєстрації, у зв'язку із чим прийнято рішення № 18567850 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Враховуючи, що позивач вважає дії відповідачів протиправними, рішення прийняте відповідачем-1 не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому, підлягає скасуванню, у зв'язку із чим позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2015 р. за даним позовом відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 3).
У судове засідання 18.03.2015 р. прибув представник позивача та представник відповідача-2.
Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив суд позов задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача-1 у судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду (а.с. 86), 18.02.2015 р. через канцелярію Дніпропетровського окружного адміністративного суду представником за довіреністю ОСОБА_7 (а.с. 52) подано клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника (а.с. 51). Також, до клопотання подано письмові заперечення, в яких відповідач-1 позов не визнав, та зазначив, що 05.01.2015 року до реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області звернувся представник ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_8 для реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна. Проте, відповідачем-1 було повідомлено, що право власності зареєстровано за особою, відмінною від заявника, тобто, було виявлено суперечності між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, у зв'язку із чим реєстратором було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 12.01.2015 року за № 18567850. Представник відповідача-1 наголошував, що згідно даних з Державного реєстру прав на нерухоме майно, внесено запис за № НОМЕР_3 про реєстрацію права власності за ПП «Михаил» на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, згідно рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.11.2014 року № 17057314 Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим Олегом Анатолійовичем. Враховуючи, що скасувати запис про реєстрацію права власності можливо лише в разі припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, представник відповідача-1 зазначив, що станом на 17.02.2015 року підстави для скасування запису - відсутні, тому, просив суд у задоволенні позовної заяви, що стосується Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області - відмовити.
Представник відповідача-3 та представник відповідача-4, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду (а.с. 80, 87), у судове засідання не прибули. Протягом розгляду адміністративної справи на юридичні адреси Приватного підприємства "Михаил" та Товариства з обмеженої відповідальністю "Интерсат" було направлено повістки про виклик до суду та інші процесуальні документи, проте, на адресу суду повернулись конверти з довідкою "Укрпошти" про повернення кореспонденції "за закінченням терміну зберігання". Разом з тим, для належного повідомлення та дотримання прав сторін на захист своїх інтересів, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.02.2015 р. було зупинено провадження у адміністративній справі, та в порядку ст. 39 Кодексу адміністративного судочинства України було здійснено виклик відповідача-4 через засоби масової інформації. Виклик був опублікований в друкованому засобі масової інформації, а саме, в газеті «Вісті Придніпров'я» № 19-20 від 12.03.2015 року, друкований засіб масової інформації, у якому розміщено оголошення про виклик, долучено до матеріалів справи (а.с. 87). Отже, суд вважає, що вжив усі залежні від нього заходи для повідомлення сторін про розгляд адміністративної справи, тому, відповідачі вважаються повідомленими належним чином. Разом з тим, суд звертає увагу, що представником за довіреністю відповідача-3 ОСОБА_9 (а.с. 83) за письмовим клопотанням, в порядку ст. 49 Кодексу адміністративного судочинства України, було ознайомлено із матеріалами справи (а.с. 82). Проте, станом на 18.03.2015 р. від відповідача-3 та відповідача-4 до суду не було подано письмових заперечень проти позову, або інших заяв та клопотань.
Представник позивача та представник відповідача-2 у судовому засіданні 18.03.2015 р. не заперечували проти продовження розгляду справи у письмовому провадженні.
Враховуючи, що представником відповідача-1 подано письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, а також, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд, керуючись приписами ст. ст. 122, 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглянути справу у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та подані до суду докази, враховуючи позицію сторін, викладену у адміністративному позові та письмових запереченнях, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, з матеріалів справи вбачається, що 12.10.2001 року ОСОБА_2 уклала договір купівлі-продажу з ОСОБА_10, в якому зазначено, що позивач купила домоволодіння НОМЕР_2 (житл. пл. 141,5 кв.м), що знаходиться в АДРЕСА_1, та розміщується на земельній ділянці площею 466 кв.м. (а.с. 9).
Отже, судом встановлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шульдіною Т.В., на законних підставах є власницею зазначеного домоволодіння.
В ході розгляду адміністративної справи судом було встановлено, що не заперечувалось представником відповідача-2, що в серпні 2014 року до Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Орлова Олега Анатолійовича із письмовою заявою звернувся директор ПП «Михаил» за посвідченням договору оренди нерухомого майна між ПП «Михаил» та ТОВ «Интерсат» з проведенням державної реєстрації нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ПП «Михаил», права на яке виникло у останнього на підставі рішення Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 25.02.2014 р. по справі № 119/5649/14-ц на домоволодіння АДРЕСА_1
04.08.2014 року за вихідним № 38/02-31 Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим Олегом Анатолійовичем було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з відсутністю зареєстрованих прав на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ПП «Михаил», в якій роз'яснено про порядок оскарження (а.с. 88-90).
Частиною 5 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. N 3425-XII передбачено, що нотаріус зобов'язаний:
- здійснювати свої професійні обов'язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги;
- сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду;
- зберігати в таємниці відомості, одержані ним у зв'язку з вчиненням нотаріальних дій;
- відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам;
- вести нотаріальне діловодство та архів нотаріуса відповідно до встановлених правил;
- дбайливо ставитися до документів нотаріального діловодства та архіву нотаріуса, не допускати їх пошкодження чи знищення;
- надавати документи, інформацію і пояснення на вимогу Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі при здійсненні ними повноважень щодо контролю за організацією діяльності та виконанням нотаріусами правил нотаріального діловодства;
- постійно підвищувати свій професійний рівень, а у випадках, передбачених пунктом 3 частини першої статті 29-1 цього Закону, проходити підвищення кваліфікації;
- виконувати інші обов'язки, передбачені законом.
Також, відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868, у разі коли у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном виникають речові права, що є похідними від права власності, за відсутності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі прав нотаріус, яким вчиняється нотаріальна дія, одночасно проводить державну реєстрацію права власності на таке майно та державну реєстрацію речового права, що є похідним від нього.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. N 3425-XII, нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.
Статтею 124 Конституції України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.
Згідно ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Судом встановлено, що 05.01.2015 р. позивач звернувся до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо об'єкту нерухомого майна, а саме, домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 56-57).
Карткою прийому заяви № 18522139 (а.с. 58) підтверджується, що у базі даних зареєстровано заяву від 05.01.2015 р. за реєстраційним номером 9718479, в якій зазначено перелік отриманих документів, поданих із заявою, а саме:
- договір купівлі-продажу, серія та номер: АЕЕ № 628327, реєстр № 5672, виданий 12.10.2001, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Шульдіна Т.В.;
- ксерокопія договору купівлі-продажу, серія та номер: АЕЕ № 628327, реєстр № 5672, виданий 05.01.2015, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Шульдіна Т.В. (а.с. 60).
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок), яким визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.
Відповідно до приписів п. 15 Порядку, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:
1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.
Пунктом 20 Порядку передбачено, що за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.
Судом встановлено, що 12 січня 2015 року реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за № 18567850, враховуючи, що під час розгляду заяви державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_12 було встановлено, що в Реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості: право власності на об'єкт нерухомого майна, щодо якого подано заяву, зареєстровано за особою, відмінною від заявника (а.с. 68).
Пунктом 4 ст. 41 Конституції України чітко встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Згідно із ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV (із змінами та доповненнями), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав. Нерухоме майно - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, проте, п.п. 4, 6 ч. 2 ст. 9 цього Закону, встановлено, що державний реєстратор веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна та видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно.
Статтею 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі:
1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом;
2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;
3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;
4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;
5) рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
В ході розгляду адміністративної справи судом були досліджені письмові докази, які в копіях долучені до матеріалів адміністративної справи, а саме:
Відповідно до ч. 1 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Частиною 1 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Отже, на підставі вищезазначених норм законодавства, встановлених судом обставин справи та наданих сторонами доказів на підтвердження своєї позиції, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині позовних вимог є обгрунтованими, тому, є всі підстави для часткового задоволення адміністративного позову ОСОБА_2.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем - ОСОБА_2 при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 73,08 грн., що документально підтверджується квитанцією № 0.0.341393408.1 від 23.01.2015 р. (а.с. 4).
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено частково, а саме, задоволено три із чотирьох заявлених позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду у розмірі 54,81 грн. - підлягає поверненню.
Керуючись ст. ст. 8, 11, 69 - 71, 86, 94, 122, 128, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Орлова Олега Анатолійовича, Приватного підприємства "Михаил", Товариства з обмеженої відповідальністю "Интерсат" про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Скасувати Рішення реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 18567850 від 12 січня 2015 року.
Зобов'язати реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шульдіною Т.В., за реєстровим № 5612.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Присудити на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1, індекс АДРЕСА_1) документально підтверджені судові витрати пов'язані із сплатою судового збору з Державного бюджету України у сумі 54,81 грн. (п'ятьдесят чотири гривні 81 копійка).
Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, в порядку та у строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, та набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Д.П. Павловський