Справа № 802/2289/15-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 р. м. Вінниця

Справа № 802/2289/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Кулика Віталія Віталійовича,

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

представника третьої особи 1: не з'явився,

представника третьої особи 2: ОСОБА_3,

представника третьої особи 3: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління агропромислового розвитку Вінницької районної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (третя особа 1), управління Держгеокадастру у Вінницькому районі Вінницької області (третя особа 2), Вінницька районна державна адміністрація Вінницької області (третя особа 3) про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до управління агропромислового розвитку Вінницької районної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, управління Держгеокадастру у Вінницькому районі Вінницької області, Вінницька районна державна адміністрація Вінницької області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 25.06.2015 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області із запитом про доступ до публічної інформації, а саме: надання копій документів на підставі яких здійснювалося розпорядження державним майном ( вибуття з державної у приватну власність ) щодо наступних земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:002:0132; :01:004:0760; :01:004:0618; :01:004:0720; :01:008:0233; :01:004:0598; :01:004:0739; :01:004:0610; :01:004:0725; :01:008:0232; :01:004:0571; :01:004:7759; :01:004:0719; :01:004:0650; :01:008:0028 та надання по зазначеним земельним ділянкам інформації про умови їх отримання у приватну власність з державної.

На поданий запит позивачем була отримана відповідь у формі листа від 13.07.2015 року за вих. №01/29/8, в якому відповідач повідомив позивача, що документів, на підставі яких здійснювалось розпорядження державним майном щодо земельних ділянок та інформації про умови отримання земельних ділянок за кадастровими номерами, зазначеними в запиті, серед договорів оренди землі в управлінні агропромислового розвитку не виявлено.

Не погоджуючись з отриманою відповіддю, вважаючи її такою, що надана не по суті запиту, а тому протиправною позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Управління агропромислового розвитку Вінницької районної державної адміністрації у наданні відповіді на запит ОСОБА_1 про доступ до публічної інформації;

- зобов'язати Управління агропромислового розвитку районної державної адміністрації надати ОСОБА_1 копії документів, на підставі яких здійснювалося розпорядження державним майном щодо земельних ділянок за відповідними кадастровими номерами зазначеними в запиті про надання публічної інформації від 25.06.2015 року.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та пояснення надані в судовому засіданні, просив адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача щодо позовних вимог заперечував, зазначив, що не володіє інформацією щодо розпорядження державним майном ( вибуття з державної у приватну власність ) щодо земельних ділянок за кадастровими номерами зазначеними в запиті ОСОБА_1 про отримання публічної інформації.

Представник третьої особи 1 в судове засідання 21.09.2015 року не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Разом з тим, в судовому засіданні 26.08.2015 року представник третьої особи 1 заперечував щодо позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими.

Представники третіх осіб 2 та 3 в судовому засіданні також заперечували щодо позовних вимог, посилаючись на правомірність наданої відповідачем відповіді №01-29/8 від 13.07.2015, просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі ( а.с. 74 76 ).

Заслухавши пояснення представників сторін, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

25.06.2015 ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області із запитом про доступ до публічної інформації, а саме: надання копій документів на підставі яких здійснювалося розпорядження державним майном ( вибуття з державної у приватну власність ) щодо наступних земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:002:0132; :01:004:0760; :01:004:0618; :01:004:0720; :01:008:0233; :01:004:0598; :01:004:0739; :01:004:0610; :01:004:0725; :01:008:0232; :01:004:0571; :01:004:7759; :01:004:0719; :01:004:0650; :01:008:0028 та надання по зазначеним земельним ділянкам інформації про умови їх отримання у приватну власність з державної.

26.06.2015 листом №ДС-1-2-7777.3-2023/19-15 Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, відповідно до положень ч. 3 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", отриманий від позивача запит про доступ до публічної інформації направило для розгляду за належністю до Управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області ( а.с. 9 ).

30.06.2015 листом №22-28-0.3-520/2-15 Управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області повідомило позивача, що не володіє запитуваною інформацією, а тому надіслало отриманий від ОСОБА_1 запит за належністю до Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області (а.с. 10-11).

Вінницька РДА листом від 06.07.2015 повідомила позивача, що також не володіє запитуваною інформацією, але такою інформацією володіє Управління агропромислового розвитку районної державної адміністрації, у звязку з чим запит ОСОБА_1 був направлений на розгляд до Управління агропромислового розвитку Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області (а.с. 12-13).

Однак, листом за вих. №01-29/8 від 13.07.2015 Управління агропромислового розвитку районної державної адміністрації повідомило позивача, що документів, на підставі яких здійснювалось розпорядження державним майном щодо земельних ділянок та інформації про умови отримання земельних ділянок за кадастровими номерами, зазначеними в запиті, серед договорів оренди землі в управлінні агропромислового розвитку не виявлено (а.с. 14).

Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами в справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 1 Закону України Про доступ до публічної інформації, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. 3 зазначеного вище Закону право на доступ до публічної інформації гарантується: обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України Про доступ до публічної інформації, доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України « Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону України Про доступ до публічної інформації розпорядники інформації зобов'язані, зокрема, надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Частиною 1 статті 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" закріплено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно з приписами статті 22 Закону України Про доступ до публічної інформації розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Статтею 23 Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити:

1) відмову в задоволенні запиту на інформацію;

2) відстрочку задоволення запиту на інформацію;

3) ненадання відповіді на запит на інформацію;

4) надання недостовірної або неповної інформації;

5) несвоєчасне надання інформації;

6) невиконання розпорядниками обов'язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону;

7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Відповідно до прохальної частини позовної заяви позивач просить визнати протиправною відмову Управління агропромислового розвитку Вінницької районної державної адміністрації у наданні відповіді на запит ОСОБА_1 про доступ до публічної інформації та зобов'язати Управління агропромислового розвитку районної державної адміністрації надати ОСОБА_1 копії документів, на підставі яких здійснювалося розпорядження державним майном щодо земельних ділянок за відповідними кадастровими номерами, зазначеними в запиті про надання публічної інформації від 25.06.2015 року.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, Управління агропромислового розвитку Вінницької районної державної адміністрації, розглянувши запит позивача від 25.06.2015 р. про надання публічної інформації, що надійшов з Вінницької РДА, листом за вих. №01-29/8 від 13.07.2015 повідомило ОСОБА_1, що в управлінні серед договорів оренди землі не виявлено документів, на підставі яких здійснювалось розпорядження державним майном щодо земельних ділянок та інформації про умови отримання земельних ділянок за кадастровими номерами, зазначеними в запиті (12-13, 14 ).

Таким чином, фактично позивачем оскаржується відмова відповідача в задоволенні запиту на інформацію.

Визначаючись щодо правомірності дій відповідача суд виходить з наступного.

Згідно з п.а ч. 1 ст.13 Земельного кодексу України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Також, відповідно до пункту а ч. 1 статті 17 Земельного кодексу України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 122 Земельного кодексу України визначені повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Зокрема, повноваженнями щодо передачі у власність земельних ділянок із земель державної власності наділені ( в залежності від місця розташування земельної ділянки, її призначення та потреб) районні державні адміністрації, Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи, обласні державні адміністрації, Кабінет Міністрів України. Обсяг повноважень певного органу закріплювався у відповідній частині ст. 122 Земельного кодексу України, проте, слід зазначити, що повноваження не були сталими і в різний період часу змінювались.

На час розгляду даної справи, згідно з п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 р. № 15 Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру», Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-премєр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.

Частиною 31 п. 4 Постанови визначено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Проаналізувавши вищенаведені норми законодавства, суд зауважує, що в різні проміжки часу повноваження розпорядників земель державної власності в розумінні ст. 122 Земельного кодексу України виконували різні органи влади з різним обсягом повноважень.

Враховуючи те, що позивачем не зазначено розташування земельних ділянок щодо яких він здійснював запит, тобто, позивачем не вказано де знаходяться землі, з приводу яких запитувалась інформація (в межах міста чи за межами населеного пункту), призначення цих земель, суд не може чітко визначити розпорядника таких земель.

Згідно з вище викладеними нормами, відповідні органи влади координують надання земельних ділянок в межах своїх повноважень та відповідно володіють інформацією щодо вилучених земельних ділянок із земель державної власності.

При цьому, з метою встановлення повноважень відповідача, судом витребувано Положення про управління агропромислового розвитку райдержадміністрації, затверджене розпорядження голови районної державної адміністрації від 11.07.2013 за №256 (далі - Положення №256).

Згідно пункту 1 Положення №256 Управління агропромислового комплексу райдержадміністрації є структурним підрозділом райдержадміністрації, підпорядковується голові райдержадміністрації, а також підзвітний і підконтрольний Департаменту агропромислового розвитку облдержадміністрації.

Пунктом 3 Положення визначено вичерпний перелік основних завдань управління агропромислового розвитку райдержадміністрації, а саме:

- забезпечення реалізації державної політики, розроблення та виконання регіональних інноваційно - інвестиційних та інших програм і прогнозів розвитку галузей агропромислового виробництва;

- участь у формуванні та реалізації соціальної політики на селі, сталого розвитку регіонального агропромислового ринку і сільських територій району;

- організація роботи з питань землеробства, племінної справи, наукового і кадрового забезпечення, стандартизації, карантинного режиму, охорони праці та техніки безпеки;

- участь у формуванні та забезпеченні реалізації державної політики, спрямованої на розвиток агропромислового комплексу та гарантування продовольчої безпеки держави. А в пункті 4 Положення визначено повноваження управління відповідно до покладених на нього завдань ( а.с. 33 43 ).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідно до повноважень та покладених на відповідача завдань останній жодного відношення щодо розпорядження землями державної власності не має, відповідно, законодавством не передбачено обовязку Управління агропромислового розвитку райдержадміністрації надавати інформацію про підстави вибуття земельних ділянок з державної власності, а відтак відповідач не є органом, що володіє інформацією, запитуваною позивачем у запиті від 25.06.2015, тобто не є належним розпорядником запитуваної інформації.

Таким чином, зміст отриманої позивачем від відповідача відповіді, а саме, що в Управлінні агропромислового розвитку райдержадміністрації немає документів, на підставі яких здійснювалось розпорядження державним майном щодо земельних ділянок та інформації про умови отримання земельних ділянок за кадастровими номерами, зазначеними в запиті, не суперечить нормам Закону України "Про доступ до публічної інформації" та не може розцінюватись як неправомірна відмова в наданні інформації.

Визначаючись щодо правомірності оскаржуваного рішення суд також виходить з наступного.

Згідно вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряючи, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано , тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу адміністративному судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, відповідно до ст.86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що встановлені фактичні обставини справи свідчать про правомірність вчинених відповідачем дій, що полягали у наданні 13.07.2015 листом за №01-29/8 відповіді на запит ОСОБА_1 від 25.06.2015 про доступ до публічної інформації. А тому і відсутні підстави для зобов"язання відповідача вчинити відповідні дії ( надати інформацію ).

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат, суд керується частиною 2 статті 94 КАС України, відповідно до якої, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Разом з тим, суд зазначає про відсутність понесених відповідачем витрат.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и :

Відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна