Справа № 2а-145/10/0970
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2010-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2010 р. Справа № 2a-145/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Басай О.В.

при секретарі П'ятковській М.В.

за участю:

позивача - ОСОБА_1Б

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1, вул. Франка, с. Перерісль, Надвірнянський район, Івано-Франківська область, 78420

до відповідача: Івано-Франківського обласного військового комісаріату, вул. Шевченка, 11, м. Івано-Франківськ

про визнання протиправною бездіяльність та стягнення заборгованості за неотриане речове майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Івано-Франківського обласного військового комісаріату про визнання протиправною бездіяльність щодо не видачі речового майна при звільненні з військової служби та зобов'язання виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно за період з 01.11.1994 року по 11.03.2000 року в сумі 1250, 55 грн. та видати речове майно, належне до компенсації замість неотриманого в сумі 3333, 55 грн.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених в позовній заяві та пояснила, що відповідно до ст.9-1 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року військовослужбовці під час проходження військової служби мають право на речове забезпечення, яке здійснється в порядку визначеному Положенням про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та іниших військових формувань у мирний час (постанова Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 року №1444). В ст.28. вищенаведеного положення визначено, що військовослужбовцям, які звільняються у запас або відставку без права носіння військової форми одягу, виплачується грошова компенсація за неотримане речове майно або за їх згодою видається речове майно на суму грошової компенсації пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання речового майна до дати підписання наказу про звільнення або закінчення контракту. Просила позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив. Вважає, що позов є безпідставним та необгрунтованим. Просить в його задоволенні відмовити повністю.

Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення позивача та представнка відповідача, дослідивши письмові докази, судом встановлено, що наказом військового комісара Івано-Франківського обласного військового комісаріату №240 від 01.11.2008 року старшого солдата контрактної служби ОСОБА_1, художника відділення обслуговування (музею) Івано-Франківського ОВК, звільнено з військової служби у запас за п.п. "б" п.6 ст.26 (за станом здоров'я) Закону України "Про віськовий обов'язок і військову службу" (а. с. 5).

Довідкою №7/12 від 02.02.2009 року про вартість речового майна, що підлягає видачі старшому солдату ОСОБА_1 підтвердженого право позивача на отримання грошової компенсації за речове майно за період з 1994 року по 2008 рік включно (а. с. 6)

Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 року військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Судом встановлено та не заперечується представником відповідача, що за період з 1994 року до 1999 року позивачу не виплачена грошова компенсація за речове майно.

З врахуванням вищенаведеної норми, суд вважає, що адміністративний позов в частині зобо'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за речове майно за період з 1994 року до 1999 року включно, підлягає до задоволення.

Щодо вимоги позивача про зобо'язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію за речове майно за період з 2000 року до 2007 року включно, суд зазначає наступне.

Законом України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" № 1459-III від 17.02.2000 року зупинено дію ч.2 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 року в частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них.

Також, судом встановлено, що Законом України № 328-V від 03.11.2006 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" статтю 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 року викладено в такій редакції: "Стаття 9. Грошове забезпечення військовослужбовців" та відповідно даний Закон доповнено статтею 9-1 такого змісту: "Стаття 9-1. Продовольче, речове та інше забезпечення військовослужбовців".

Відповідно до п.2 ст.9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції від 01.01.2007 року) військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.

Однак, дію пункту 2 ст.9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" зупинено на 2007 рік відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік".

Оскільки, дію положень Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", які надавали право позивачу на отримання замість належних за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів були зупинені в період з 2000 року по 2007 рік вищенаведеними Законами, суд вважає, що вимога позивача про зобо'язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію за речове майно за період з 2000 року до 2007 року включно не підлягає до задоволення.

Щодо зобо'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за речове майно за 2008 рік, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що п. 2 статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виключено на підставі Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України"(п.67 Розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України").

Проте, Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року визнано неконституціним п.67 Розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким виключено п.2 ст.9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Враховуючи те, що позивач звільнена з військової служби 01.11.2008 року, суд вважає, що вона має право на отримання грошової компенсації за речове майно за 2008 рік.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов слід задовольнити частково.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати Івано-Франківський обласний військовий комісаріат нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вул. Франка, с. Перерісль, Надвірнянський район, Івано-Франківська область,78420 компесацію за речове майно відповідно до ст.9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за період з 1994 року до 1999 року включно та відповідно до ст.9-1 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за 2008 рік.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Басай О.В.

Постанова складена в повному обсязі 08.02.2010 року.