Справа № 2а-3114/10/0370
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/11796/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Мороз В.Ф.

Логвиненко А.О.

Донець О.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Ягодинської митниці Міндоходів на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2014 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Едельвіка" до Ягодинської митниці, Волинської митниці, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, третя особа ПП «Жан» про визнання дій неправомірними і визнання нечинними рішення про визначення митної вартості та картки відмови в митному оформленні,

в с т а н о в и л а:

Приватне акціонерне товариство «Едельвіка» звернулось з позовом в якому просило визнати неправомірними дії Волинської митниці стосовно відмови в прийнятті вантажно-митної декларації №201010001.2010.111182 від 07 жовтня 2010 року митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, самостійного визначення митної вартості імпортованих товарів за 6 (шостим) резервним методом їх оцінки та донарахуванню ПАТ «Едельвіка» суми обов'язкових митних платежів в частині збільшення податкового зобов'язання на 9146,4грн. відповідно; визнати недійсним Рішення Волинської митниці про визначення митної вартості товару №201000006/2010/102116/1 від 11 жовтня 2010 року; визнати недійсною Картку відмови в митному оформленні №201000006/0/102158 від 08 жовтня 2010 року; стягнути з державного бюджету України надмірно сплачену за ВМД 201010001/2010/111401 від 12 жовтня 2010 року суму податку на додану вартість та суму митного збору.

Позов мотивовано тим, що відповідачем при винесенні рішення щодо визначення митної вартості товарів порушені вимоги законодавства, оскільки відповідач визначив митну вартість товарів із застосуванням 6 методу, тоді як позивач діяв на підставі договору, а тому митне оформлення товарів потрібно було визначити за ціною договору.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2010 року в задоволені адміністративного позову відмовлено повністю.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, та прийнято нове яким: визнано протиправними дії посадових осіб Волинської митниці стосовно відмови в прийнятті вантажно-митної декларації №201010001.2010.111182 від 07 жовтня 2010 року. Визнано протиправним та скасовано Рішення про визначення митної вартості товару №201000006/2010/102116/1 від 11 жовтня 2010 року; визнано протиправною та скасовано Картку відмови в митному оформленні №201000006/0/102158 від 08 жовтня 2010 року; стягнуто з державного бюджету України надмірно сплачену за ВМД 201010001/2010/111401 від 12 жовтня 2010 року суму податку на додану вартість в загальному розмірі 7671,17грн. та суму митного збору у розмірі 1475,23грн.

До Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга, в якій митниця, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції, просить скасувати оскаржуване рішення, а рішення суду першої інстанцій залишити в силі.

Відповідач згідно поданого заперечення на касаційну скаргу, просить залишити її без задоволення, оскаржуване судове рішення вважає обґрунтованим та законним.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20 січня 2010 року між Приватним акціонерним товариством «Едельвіка» та PPH LEGS Sp.z o.o, Польща, було укладено зовнішньоекономічний контракт за №02/10, на підставі якого позивач імпортував пряжу 65% поліефір - 35% бавовна сурова кардна 24 NeX2, виробництва Індії.

07.10.2010 року декларантом Волинській митниці була надана вантажно-митна декларація №201010001.2010.111182 та товаротранспортні документи. Декларант при митному оформленні товару вказав 1 метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

За результатами розгляду вищезазначеної митної декларації митницею було застосовано 6-тий резервний метод, оскільки подані із митною декларацією документи не були достатніми для визначення митної вартості за першим методом. Витребувані митницею додаткові документи позивачем надані не були.

Відповідно до статті 264 Митного кодексу України, заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 265 Митного кодексу України митний орган, що здійснює контроль за правильністю митної оцінки товарів з урахуванням положень цього Кодексу, має право приймати рішення про правильність заявленої декларантом митної вартості товарів.

Згідно зі статтею 266 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, може здійснюватися за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митну вартість не може бути визначено за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною в кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари було продано в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митну вартість товарів не може бути визначено шляхом застосування попереднього методу.

Верховний Суд України у постанові від 10 квітня 2012 року (справа № 21-52а12) зазначив, що наведені норми, а також положення постанов Кабінету Міністрів України від 9 квітня 2008 року № 339 «Про затвердження Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів» та № 1766 дають підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребовувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України. Митниця може вимагати, а суб'єкт господарювання має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності зазначеної митної вартості товару. Надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог Митниці щодо підтвердження митної вартості товарів.

Додаткові документи, які було витребувано Митницею, входять до переліку, що міститься у п.11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження (затв. постановою КМУ від 20.12.2006р. №1766. Водночас вимоги відповідача щодо надання додаткових документів позивачем не було виконано.

Отже, враховуючи наявну у митного органу інформацію про те, що вартість подібного товару перевищує заявлений декларантом рівень митної вартості, у Митниці були підстави для сумніву в правильності митної оцінки товару. За таких обставин, митний орган обґрунтовано запропонував позивачу надати додаткові документи, перелічені у пункті 11 Порядку. Товариством витребувані відповідачем належні документи не було надано, що дало підстави для визначення митної вартості у спосіб передбачений ст. ст. 266, 273 МК України.

Посилання позивача на необґрунтованість використання митницею даних Єдиної автоматизованої системи ДМСУ про вартість товару є необґрунтованими, оскільки як зазначив Верховний Суд України у постанові від 22.10.2013 року (справа № 21-342а13) наявність в ЄАІС ДМСУ інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів може бути підставою для витребування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості.

За викладеного рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до ст. 226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 222, 223, 226, 230 КАС України,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Ягодинської митниці Міндоходів задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2014 року скасувати, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2010 року залишити в силі.

Рішення набирає законної сили через п'ять днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянуте Верховним Судом України в порядку ст.ст. 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

.

Судді: В.Ф. Мороз

А.О. Логвиненко

О.Є Донець