Справа № 816/716/15-а
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 жовтня 2015 рокум. ПолтаваСправа №816/716/15-а

Полтавський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Бойка С.С.,

суддів: Довгопол М.В., Молодецького Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Носенка М.В.,

представника відповідача - Тернової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луксор - УТР" до відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби, Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Селезньова Максима Олександровича, Державної виконавчої служби України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро" про визнання дій неправомірними,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Луксор - УТР" звернулось до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Селезньова Максима Олександровича, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро" про визнання дій головного державного виконавця Селезньова М.О. при складанні акта опису й арешту майна від 06.02.2015 незаконними, визнання акта опису й арешту майна від 06.02.2015 ВП №46404048 недійсним

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України Селезньовим Максимом Олександровичем протиправно проведено опис належного позивачу на праві власності майна. Стверджував, що складення акта опису і арешту майна відбулося у період, наданий державним виконавцем для самостійного виконання вимог виконавчого документа та сплати суми боргу. Наголошував на тому, що постанову про відкриття виконавчого провадження позивач взагалі не отримував та дізнався про її прийняття під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Державна виконавча служба України, залучена до участі у справі як належний відповідач, позов не визнала. У письмових запереченнях наголошувала на тому, що постановою державного виконавця ВПВР ДВС України від 05.02.2015 встановлений строк для самостійного виконання боржником виконавчого напису нотаріуса №124, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. 30.01.2015, протягом семи днів з моменту відкриття виконавчого провадження, при цьому у заяві про відкриття виконавчого провадження стягувачем запропоновано провести опис належного боржнику нерухомого майна та передати його на відповідальне зберігання стягувачу. З метою збереження майна боржника, на яке у подальшому може бути звернуто стягнення на задоволення вимог стягувача, виникла необхідність у накладенні арешту на визначене нерухоме майно, що належить боржнику на праві власності.

У ході розгляду справи судом представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача - ДВС України - проти позову заперечувала, наголошувала на тому, що у зв'язку із закінченням виконавчого провадження №46404048 відсутні спірні відносини щодо визнання дій державного виконавця незаконними, визнання акта опису й арешту майна недійсним.

Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Селезньов Максим Олександрович у судове засідання не з'явився, про дачу, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро", явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечила, про дату, час та місце розгляду справи попереджалося належним чином. У наданих письмових поясненнях проти позову заперечувала з підстав його необґрунтованості.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшла висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

Колегія суддів встановила, що в провадженні Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України перебувало виконавче провадження №46404048 з примусового виконання виконавчого напису від 30.01.2015 №124 /а.с. 98-99/, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. про звернення стягнення на майно, що належить ТОВ "Луксор-УТР" на праві власності.

Майно позивача передано в заставу Публічному акціонерному товариству "Банк Кредит Дніпро" за договором застави від 23.04.2010 №230410-З/1.

05.02.2015 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №05.02.2015 з виконання виконавчого напису від 30.01.2015 №124 /а.с. 103-108/.

У цей же день державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження /а.с. 109-112/.

06.02.2015 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Селезньовим Максимом Олександровичем здійснено виїзд за місцем знаходження ТОВ "Луксор-УТР" та складено акт опису й арешту майна, за змістом якого накладено арешт на транспортні засоби позивача згідно з описом /а.с. 115-118/.

Не погоджуючись із діями головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Селезньова М.О. щодо складення акта опису й арешту майна, а також з актом опису й арешту, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За змістом пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

У пункті 8 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивача визначено як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Згідно із частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду , якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже судовому захисту в адміністративних судах України підлягає лише порушене право, а отже предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Рішення, дія чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення, дія чи бездіяльність прийняті владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення, дія чи бездіяльність є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Оспорювані дії щодо складення акта опису й арешту майна не відповідають наведеним вище критеріям, адже такі дії є способом реалізації наданої суб'єкту владних повноважень компетенції, не є юридично значимими, оскільки не призводять до виникнення, зміни або припинення будь-яких правовідносин.

Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги в частині визнання незаконними дій державного виконавця щодо складення акту опису й арешту майна від 06.02.2015 серії ВП №46404048 задоволенню не підлягають.

Стосовно позовної вимоги про визнання недійсним акта опису й арешту майна від 06.02.2015 серії ВП №46404048, колегія суддів звертає увагу на такі обставини.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно зі статтею 1 вказаного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 17 згаданого Закону передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою зокрема виконавчі написи нотаріусів та постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частиною третьою статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

А згідно частини другої статті 25 означеного Закону державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Так само, за приписами статті 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

За змістом статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Матеріалами справи підтверджено, що 06.02.2015 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Селезньовим М.О. при примусовому виконанні виконавчого напису №124, виданого 30.01.2015 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г., складено акт опису й арешту майна, яким описано і накладено арешт на майно боржника - ТОВ "Луксор-УТР" за переліком, наведеним у вказаному акті, а описане майно передано на відповідальне зберігання начальнику відділу судового забезпечення юридичного управління ПАТ "Банк Кредит Дніпро" Пивоварчуку А.С. /а.с. 115-118/.

Разом з цим, 31.08.2015 заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Селезньовим М.О. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №46404048, якою на підставі пункту 4 частини першої статті 49, статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №124, виданого 30.01.2015 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г., скасовано постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.02.2015; скасовано всі інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, застосовані до боржника в межах виконання вимог даного виконавчого документа; виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу від 30.01.2015 №124 повернуто до органу, що його видав /а.с. 225-229/.

Отже, з огляду на закінчення виконавчого провадження та скасування всіх вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення, що застосовані до боржника - ТОВ "Луксор-УТР" в межах виконання вимог виконавчого документа, спірний акт опису й арешту майна від 06.02.2015 ВП №46404048 є нечинним, а тому жодним чином не впливає на суб'єктивні права та обов'язки позивача, не порушує його прав та законних інтересів, підстави для надання правової оцінки вказаному акту суб'єкта владних повноважень - відсутні.

За відсутності порушеного права особи-позивача, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "Луксор-УТР".

А відтак, в позові необхідно відмовити повністю.

Сплачений позивачем судовий збір належить залишити в Державному бюджеті України.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 27 жовтня 2015 року.

Головуючий суддя С.С. Бойко

суддя М.В. Довгопол

суддя Р.І. Молодецький