Справа № 2508/7188/12
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2508/7188/12 Головуючий у 1-й інстанції: Соловей В.В.
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Козелецькому районі Чернігівської області на постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2012 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Козелецькому районі Черкаської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

23 листопада 2011 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати незаконною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Козелецькому районі Чернігівської області щодо невиплати позивачу щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком в період з 01.01.2011 та по день винесення постанови по справі; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Козелецькому районі Чернігівської області нарахувати та виплатити на користь позивача недоплачену як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу в період з 01.01.2011 та по день винесення постанови по справі; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Козелецькому районі Чернігівської області в подальшому щомісячно, постійно нараховувати мені як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком та забезпечувати відповідні виплати; постанову допустити до негайного виконання.

Ухвалою Козелецького районного суду міста Києва від 29 серпня 2012 року позовні вимоги позивача за період з 01.01.2011 по 24.05.2011 включно - залишено без розгляду.

Постановою Козелецького районного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2012 року в порядку скороченого провадження адміністративний позов задоволено частково, шляхом визнання протиправними дій управління Пенсійного фонду України в Козелецькому районі Чернігівської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 підвищення до пенсії в розмірі, меншому ніж 30% мінімальної пенсії за віком, передбачених ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 23 травня 2011 року по 22 липня 2011 року;

зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Козелецькому районі Чернігівської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, передбачених ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 23 травня 2011 року по 22 липня 2011 року включно, з урахуванням виплаченого підвищення до пенсії за вказаний період.

Вказана постанова підлягає негайному виконанню в межах суми стягнення за один місяць.

Відповідач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Згідно частини першої ст. 197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю; неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 183-2 КАС України.

Відповідно до частини першої ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать обставини справи, позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, є особою, що належить до соціальної категорії громадян «діти війни» в розумінні ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», що підтверджується відповідним посвідченням.

Управлінням Пенсійного фонду України в Козелецькому районі Чернігівської області не здійснено позивачу виплати щомісячної соціальної державної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку пенсійного органу та з метою їх відновлення пенсіонер звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач нараховував та виплачував підвищення до пенсії позивачу, як дитині війни, всупереч вимогам ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», відтак дії відповідача по нарахуванню та виплаті позивачу підвищення до пенсії у меншому розмірі, ніж передбачено статтею 6 даного Закону є незаконними.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дітям війни пенсія або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Статтею 7 вказаного Закону передбачено, що фінансове забезпечення соціальних гарантій, передбачених зазначеним законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

У свою чергу, Законом України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що розмір підвищень пенсій має обраховуватися у відсотковому відношенні до мінімального розміру пенсії за віком. Розмір прожиткового мінімуму для осіб щорічно встановлюється Законом України «Про державний бюджет України» на відповідний рік.

Однак, 14 червня 2011 року Верховною Радою України прийнято Закон України №3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», п. 7 частини першої якого Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким установлено, зокрема, що у 2011 році норми і положення ст. 6 «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Вирішуючи питання про те, яка з однопредметних норм однакової юридичної сили, що не визнані неконституційними, підлягає застосуванню для розв'язання спорів зазначеної категорії, перевагу слід надавати тій із них, що прийнята пізніше. У даному випадку пізніше прийняті норми Закону України від 14 червня 2011 року № 3491-VI.

На реалізацію наведеного положення Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» Кабінетом Міністрів України 6 липня 2011 року прийнята постанова № 745, яка набрала чинності 23.07.2011.

Пунктом 6 постанови №745 передбачено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у розмірі 49,8 гривні.

У рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що Кабінету Міністрів України делеговано право визначати порядок та розміри соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції України та законів України.

Підсумовуючи наведені правові норми, судова колегія дійшла висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог з 23.07.2011 відсутні.

Посилання апелянта на те, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій передбачається за рахунок коштів Державного бюджету України, видатки на підвищення дітям війни з державного бюджету не передбачено, а управління Пенсійного фонду не має можливості здійснити такі виплати з коштів Пенсійного фонду та зважаючи, що ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» може бути застосована виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, і не може застосовуватися при обчисленні розміру пенсій, призначеними за іншими законами, колегією суддів не приймаються, з огляду на таке.

Відповідно до статті 7 КАС України одним із принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Статтею 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Втім, відповідачем жодних доказів на відсутність бюджетних коштів для проведення виплати позивачу, як дитині війни щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком в період з 23.05.2011 по 22.07.2011 до суду не надано.

Неврегулювання на законодавчому рівні порядку здійснення доплат особам, які мають статус дітей війни, відсутність коштів для забезпечення виплат доплати до пенсії, не може бути підставою для невиконання відповідачем завдань, покладених на нього Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах.

Крім того, посилання відповідача на висновки Конституційного суду України, висвітлені в рішенні 27-у/2009 від 19.05.2009 колегією суддів не приймаються, оскільки даним рішенням Конституційний суд відмовив у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним поданням Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення терміна (словосполучення) «мінімальна пенсія за віком», що міститься у статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року №2195-IV, тлумачення терміна (словосполучення) «мінімальний розмір пенсії за віком», використаного в частині першій статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV, статті 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року №2017-III на підставі пунктів 1, 4 частини першої статті 45 Закону України «Про Конституційний Суд України» - відсутність встановленого Конституцією України, цим Законом права на конституційне подання, непідвідомчість Конституційному Суду України питань, порушених у конституційному поданні.

Колегією суддів також враховується, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень. До числа основних державних соціальних гарантій включається мінімальний розмір пенсії за віком.

При цьому, статтею 19 вказаного закону передбачено, що виключно законами України визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Положення ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою цієї статті мінімального розміру пенсії за віком і невизначеність на законодавчому рівні іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови у реалізації конституційної гарантії.

Оскільки будь-яким іншим законом, крім Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії не встановлений, судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для застосування будь-якої іншої величини, ніж встановлена названим законом, для розрахунку підвищення пенсії позивачу як дитині війни.

Таким чином, відповідач не правомірно виплачував щомісячне підвищення до пенсії в меншому розмірі, ніж це передбачено ст. 6 зазначеного Закону, таким чином здійснив порушення охоронюваних прав та інтересів позивача.

Окрім того, оцінюючи доводи позивача щодо задоволення позовних вимог за період з 01.01.2011, постановою Козелецького районного суду міста Києва від 28 жовтня 2012 року позовні вимоги позивача помилково задоволено за період з 23.05.2011 по 22.07.2011, з огляду на таке.

Так, КАС України визначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Відповідно до частини другої ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи те, що державна соціальна допомога передбачена приписами ст.6 названого вище Закону має щомісячний характер, то позивач повинен був дізнатися про виплату йому такої допомоги у менших розмірах, з моменту її призначення.

Згідно із частиною першої ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовом 23.11.2011 (згідно штампу на поштовому конверті а.с.10), при цьому подав клопотання про поновлення строку звернення до суду, зазначивши, що він ніколи не звертався до юридичних консультацій, і лише в жовтні 2011 року від адвоката дізнався про чинність ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у редакції від 18.11.2004.

Однак, судом помилково в постанові вказано період за який позовні вимоги необхідно задовольнити, а саме з 23.05.2011, оскільки ухвалою Козелецького районного суду міста Києва від 29 серпня 2012 року позовні вимоги позивача за період з 01.01.2011 по 24.05.2011 включно - залишено без розгляду.

Вказану ухвалу не було оскаржено сторонами або змінено судом першої інстанції.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання пенсійного органу постійно нараховувати позивачу як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу та забезпечувати відповідні виплати, колегія суддів вбачає зазначити таке.

КАС України не містить положень, які б давали позивачу право звертатись до суду із вимогою щодо зобов'язання суб'єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії в майбутньому, тобто в той період часу, коли відповідачем ще не вчинені дії (не допущена бездіяльність) які могли б бути визнані судом неправомірними, не встановлено підтвердженого належними доказами факту порушення суб'єктом владних повноважень вимог законодавства, що має тенденцію удосконалення шляхом внесення змін в нормативні акти або в окремі його положення.

Відтак вимога позивача щодо зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Козелецькому районі Чернігівської області в подальшому щомісячно, постійно нараховувати позивачу як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком та забезпечувати відповідні виплати не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання пенсійного органу виконати рішення суду негайно, колегія суддів відзначає, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення такої вимоги, з огляду на наступне.

Згідно абз. 2 пункту 10 частини першої ст. 256 КАС України, негайно також виконуються постанови суду, прийняті в порядку скороченого провадження у адміністративних справах, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5, 6 частини першої статті 183-2 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини першої ст. 183-2 КАС України, скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг - постанови у відповідних адміністративних справах не підлягають негайному виконанню.

Згідно пункту 8 частини шостої ст. 183-2 КАС України, у постанові, прийнятій у скороченому провадженні зазначається обов'язок відповідача виконати постанову негайно, крім постанови в адміністративній справі, передбаченій пунктом 2 частини першої цієї статті.

Відтак, Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено негайного виконання постанов суду прийнятих у порядку скороченого провадження відповідно пункту 2 частини першої ст. 183-2 КАС України (оскарження фізичними особами рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання, постійних виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням виплат та пільг дітям війни інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг).

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо визнання протиправними дій відповідача в частині щодо не виплати щомісячної державної соціальної допомоги за період з 25.05.2011 по 22.07.2011 включно.

Згідно частини першої ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 201 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є: 1) правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права; 2) вирішення не всіх позовних вимог або питань.

Оскільки, судом першої інстанції правильно вирішено по суті справу, але із помилковим застосуванням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з цим виникає необхідність у частковому задоволенні апеляційної скарги та відповідно у зміні постанови Козелецького районного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2012 року.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Козелецькому районі Чернігівської області - задовольнити частково.

Змінити постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2012 року:

виклавши абзац перший та другий резолютивної частини в наступній редакції:

«Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Козелецькому районі Чернігівської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 підвищення до пенсії в розмірі, меншому ніж 30% мінімальної пенсії за віком, передбачених ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 25 травня 2011 року по 22 липня 2011 року»;

«Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Козелецькому районі Чернігівської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, передбачених ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 25 травня 2011 року по 22 липня 2011 року включно, з урахуванням виплаченого підвищення до пенсії за вказаний період»;

Абзац четвертий резолютивної частини виключити.

В решті постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2012 року - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Н.М.Троян

Судді: Н.П.Бужак,

В.А. Твердохліб

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.