Справа № 2а-161/10/0970
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2010-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2010 р. Справа № 2a-161/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Суддя Остапюк С.В.

за участю секретаря Дутчак Л.В.,

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Калуського міського відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Калуського міського відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відкрите акціонерне товариство «ОСОБА_4 ОСОБА_5» про визнання нечинним акту опису й арешту майна від 19.10.2009 року та його звільнення з-під арешту, -

ВСТАНОВИВ:

13.01.2010 року ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до Калуського міського відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про визнання нечинним акту опису й арешту майна від 19.10.2009 року та його звільнення з-під арешту.

19.03.2010 року ухвалою суду до участі в даній адміністративній справі залучено відкрите акціонерне товариство «ОСОБА_4 ОСОБА_5», як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (далі третя особа).

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем 19.10.2009 року, при примусовому виконанні виконавчого провадження за №13383211, здійснено опис й арешт майна позивача: квартиру за №38 в будинку №4 на бульварі Незалежності в місті Калуші Івано-Франківської області, під час якого допущенні порушення статті 16 Закону України «Про виконавче провадження», частини 2 підпункту 2.4.1 пункту 2.4, пункту 5 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України за №74/5 від 15.12.1999 року, порушення яких вважає підставою визнання нечинним акту опису й арешту майна та звільнення цього майна з-під арешту.

Позивач позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, суду надав письмове заперечення проти заявлених позовних вимог, мотивоване тим що здійснення опису й арешту майна позивача державним виконавцем проведено у відповідності до вимог статтей 52, 54 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, суду пояснив, що відсутність боржника, у відповідності до пункту 5.6.9 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України за №74/5 від 15.12.1999 року не може бути перешкодою для проведення опису майна, зазначив, що ним, як державним виконавцем до проведення виконавчої дії опису й арешту майна боржника залучено як понятого ОСОБА_6, який є працівником стягувача у звязку з тим, що будь-яких інших осіб які могли бути залучені до проведення виконавчих дій на момент опису й арешту майна не було.

Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення, виходячи із таких підстав.

Судом встановлено, що 26.05.2009 року приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу ОСОБА_7 на підставі статті 87 Закону України «Про нотаріат», пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №1172 від 29.06.1999 року, видано виконавчий напис №769 про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру за №38 в будинку №4 на бульварі Незалежності в місті Калуші Івано-Франківської області, що належить позивачу, та яке було передано в іпотеку третій особі на підставі кредитного договору за №014/0017/82/85664 від 29.01.2008 року.

18.06.2009 року державним виконавцем Калуського міського відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції в Івано-Франківській області відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого напису та надано боржнику ОСОБА_3 семиденний строк на добровільне виконання виконавчого документу.

18.06.2009 року державним виконавцем у відповідності до статті 55 Закону України «Про виконавче провадження»винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження серії АА за №667247, якою накладено арешт на квартиру №38 в будинку №4 на бульварі Незалежності в місті Калуші Івано-Франківської області, що належить позивачу.

19.09.2009 року позивач отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження, ознайомився з матеріалами провадження.

19.10.2009 року у звязку із не здійсненням позивачем добровільного виконання виконавчого напису за №769 від 26.05.2009 року, державним виконавцем у відповідності до вимог статтей 52, 54 Закону України «Про виконавче провадження»на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.06.2009 року (серія АА №667247) здійснено опис й арешт майна позивача: квартиру за №38 в будинку №4 на бульварі Незалежності в місті Калуші Івано-Франківської області.

Здійснення опису й арешту майна позивача державним виконавцем здійснено у присутності понятих ОСОБА_5, ОСОБА_8, матері боржника ОСОБА_9, представника стягувача ОСОБА_10 Результат опису й арешту майна позивача оформлено актом опису й арешту майна серії АА №950314 від 19.10.2009 року, видано копію акту опису й арешту майна серії АА №395584.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлює Закон України «Про нотаріат».

Статтею 87 вказаного Закону встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 вказаної статті Закону України «Про нотаріат»постановою Кабінету Міністрів України за № 1172 від 29.06.1999 року затверджено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Пунктом 1 вказаного Порядку передбачено здійснення такого стягнення за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно.

Закон України «Про виконавче провадження»визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно пункту 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження»примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Стаття 3 Закону України «Про виконавче провадження»визначені виконавчі документи за рішеннями, що підлягають виконанню державною виконавчою службою, частиною 1 якої встановлено, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Пунктом 4 частини 2 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»до виконавчих документів, на підставі яких здійснюється примусове виконання рішень державною виконавчою службою віднесені виконавчі написи нотаріусів.

Заходи примусового виконання рішень встановлені статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», якою до таких заходів віднесено: звернення стягнення на майно боржника; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Главою 5 вказаного Закону передбачений загальний порядок звернення стягнення на майно боржника.

Стаття 50 вказаної глави Закону України «Про виконавче провадження»встановлений порядок звернення стягнення на грошові кошти та інше майно боржника, у відповідності до якої звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Стаття 52 Закону України «Про виконавче провадження»встановлює порядок звернення стягнення на заставлене майно, згідно положень якої стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Згідно стаття 33 Закону України «Про іпотеку»у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Особливості звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса або за рішенням суду встановлені статтею 62-1 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки і його реалізація для задоволення вимог іпотекодержателя здійснюються відповідно до умов іпотечного договору. На майно, щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями згідно із Законом України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати". У разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса на нотаріально посвідчених примірниках іпотечного договору та договору про іпотечний кредит чи на нотаріально посвідчених копіях цих документів або за рішенням суду орган державної виконавчої служби здійснює реалізацію предмета іпотеки в порядку, встановленому іпотечним договором. Відчуження предмета іпотеки здійснюють органи державної виконавчої служби.

Порядок здійснення арешту та вилучення майна боржника встановлений статтею 55 Закону України «Про виконавче провадження», якою встановлено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису й арешту майна боржника. Під час проведення опису й арешту майна боржника державний виконавець вправі оголосити заборону розпоряджатися ним, а у разі потреби - обмежити права користування майном або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису й арешту. Види, обсяги і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт застосовується: для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації провадиться у строк, встановлений державним виконавцем, але не раніше, ніж через пять днів після накладення арешту.

Державний виконавець зобовязаний подбати про забезпечення умов реалізації майна боржника, які не ущімлюють його законних інтересів.

Як наслідок суд приходить до висновку, що здійснення державним виконавцем 19.10.2009 року опису й арешту майна позивача проведено у відповідності до закону, що регулює дані правовідносини, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом.

Судом не приймаються до уваги посилання позивача на ту обставину, що проведення опису й арешту майна здійснено за його відсутності, як на підставу для задоволення позовних вимог, оскільки пунктом 5.6.9 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України за №74/5 від 15.12.1999 року передбачено, що відсутність боржника не може бути перешкодою для проведення опису майна. У таких випадках опис майна громадян здійснюється в присутності його представника, одного з повнолітніх членів сімї боржника, а за їх відсутності - за участю представника житлово-експлуатаційної організації або представника органів державної влади та місцевого самоврядування (при цьому державний виконавець зобовязаний не пізніше наступного дня направити копію акта опису й арешту майна боржнику). Як встановлено судом та визнається сторонами, під час опису й арешту майна боржника була присутня мати позивача, яка проживає з ним та, у відповідності до Закону, є членом сімї позивача.

Крім того, судом не приймаються до уваги посилання позивача на ту обставину, що державним виконавцем при здійсненні опису й арешту майна боржника не було розяснено прав та обовязків присутнім, суть та наслідки проведеної виконавчої дії, оскільки вказані обставини спростовуються актом опису й арешту майна від 19.10.2009 року серії АА за №950344, в якому містяться відмітки про розяснення прав учасникам виконавчої дії, попередження про відповідальність в разі розтрати, відчуження, приховування чи підміну арештованого майна з особистими підписами осіб, що залучені до проведення виконавчої дії (а. с. 9-10, 27-28).

Судом також встановлено, що залучений до провадження виконавчих дій з опису й арешту майна боржника понятий ОСОБА_8, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 є працівником стягувача - Відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_4 ОСОБА_5», обіймає посаду головного юрисконсульта управління пізнього збору проблемної заборгованості роздрібних клієнтів Івано-Франківської обласної дирекції Відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_4 ОСОБА_5», з яким повязаний відносинами підлеглості.

Як встановлено судом, під час залучення ОСОБА_8 як понятого до провадження виконавчих дій державному виконавцю Василіву В.М. було відомо про наявність відносин підлеглості ОСОБА_8 та стягувача Відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_4 ОСОБА_5».

Статті 16 Закону України «Про виконавче провадження»встановлений порядок залучення понятих до провадження виконавчих дій та вимоги до таких учасників виконавчого провадження.

Частиною 3 статті 16 вказаного Закону передбачено, що присутність понятих обовязкова при вчиненні виконавчих дій при проведенні огляду, арешту, вилучення і передачі майна.

Частина 4 статті 16 Закону України «Про виконавче провадження»встановлює вимоги до понятих та передбачає, що як поняті можуть бути запрошені будь-які дієздатні громадяни, які не мають особистої заінтересованості в провадженні виконавчих дій і не повязані між собою або з учасниками виконавчого провадження родинними звязками, підлеглістю чи підконтрольністю. Кількість понятих при вчиненні виконавчих дій не може бути менше двох.

Аналогічна норма міститься в частині 2 підпункту 2.4.1 пункту 2.4 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України за №74/5 від 15.12.1999 року.

Як наслідок, суд зазначає, що залучення ОСОБА_8 як понятого до провадження виконавчих дій, при здійсненні примусового виконання виконавчого провадження за №13383211, стягувачем за яким є Відкрите акціонерне товариство «ОСОБА_4 ОСОБА_5», вчинене державним виконавцем Василівим В.М. з грубим порушенням частини 4 статті 16 Закону України «Про виконавче провадження», частини 2 підпункту 2.4.1 пункту 2.4 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України за №74/5 від 15.12.1999 року.

Однак, допущене порушення вимог частини 4 статті 16 Закону України «Про виконавче провадження», частини 2 підпункту 2.4.1 пункту 2.4 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України за №74/5 від 15.12.1999 року не може бути підставою для задоволення позовних вимог та звільнення майна з-під арешту.

Оскільки, зміст проведеної виконавчої дії 19.10.2009 року - опису й арешту майна позивача, його хід повністю та вірно відображений в акті опису й арешту майна від 19.10.2009 року серії АА за №950344, допущене порушення не вплинуло на правильність порядку проведення даної виконавчої дії, що є підставою для звільнення майна з-під арешту у відповідності до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача необґрунтовані та не підлягають до задоволення.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволення позову ОСОБА_3 до Калуського міського відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відкрите акціонерне товариство «ОСОБА_4 ОСОБА_5»про визнання нечинним акту опису й арешту майна від 19.10.2009 року та його звільнення з-під арешту відмовити повністю.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою від 05.03.2010 року скасувати.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України про апеляційне оскарження постанови подається заява протягом 10 днів з дня складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у 20-денний строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: Остап'юк С.В.

Постанова складена в повному обсязі 06.04.2010 року.