Справа № 2а-0770/1770/12
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року м. Київ К/800/23693/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Карася О.В., Рибченка А.О.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Рахівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про скасування податкових повідомлень-рішень, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у Рахівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 4 березня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2012 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_4) звернувся до суду першої інстанції із вказаним позовом.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 4 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року, адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Рахівському районі Закарпатської області, правонаступником якого є Державна податкова інспекція у Рахівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області (далі - відповідач), від 04.11.2010 року: № 000170/1751 497/10/17-00/1961, яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 186520,00 грн.; № 000167/1751 500/10/17-00/1964, яким донараховано податкове зобов'язанню з податку з доходів фізичних осіб на суму в частині 50348,05 грн.; №000168/1751 499/10/17-00/1963, яким донараховано податкове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 151200 грн., в тому числі основного платежу - 100 800 грн. штрафних санкцій - 50 400 грн.; № 000169/1751 498/10/17-00/1962, яким донараховано податкове зобов'язання з податку з доходів найманих працівників на загальну суму 34069,77 гривень, в тому числі основного платежу - 11356.59 гри., штрафних санкцій - 22713,18 грн.;

- в задоволенні іншої частини позовних вимог відмолено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про їх скасування в частині задоволених позовних вимог, як таких, що постановлені із порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову. У доводах касаційної скарги відповідач зазначає, що в ході проведення перевірки встановлено порушення позивачем чинного на час виникнення спірних правовідносин податкового законодавства, а тому податкові повідомлення-рішення від 04.11.2010 року: № 000170/1751 497/10/17-00/1961, № 000169/1751 498/10/17-00/1962, № 000168/1751 499/10/17-00/1963, № 000167/1751 500/10/17-00/1964 є правомірними.

Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні, відповідно до ст. 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

Відповідачем 21.10.2010 року проведено перевірку ФОП ОСОБА_4, за результатами якої складено акт № 86/1751.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем було прийнято податкові повідомлення-рішення від 04.11.2010 року: № 000167/1751 500/10/17-00/1964, яким донараховано податкове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на суму 53788,05 гривень; № 000168/1751 499/10/17-00/1963, яким донараховано податкове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 154483,50 грн., в тому числі основного платежу - 102989,00 грн., штрафних санкцій - 51494,50 грн.; № 000169/1751 498/10/17-00/1962, яким донараховано податкове зобов'язання з податку з доходів найманих працівників на загальну суму 34069,77 грн., в тому числі основного платежу - 11356,59 грн., штрафних санкцій - 22713,18 грн.; № 000170/1751 497/10/17-00/1961, яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 186520,00 грн.; №000171/1751 496/10/17-00/1960, яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 640,00 грн.; № 000173/1751 492/10/17-00/1956, яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 236,43 гривень; № 000172/1751 494/10/17-00/1958, яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 1182,51 грн.; № 000173-1/1751 493/10/17-00/1957, яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 100,00 грн.; № 000172-1/1751 495/10/17-00/1959, яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 1888,57 грн.

За наслідками розгляду скарги ФОП ОСОБА_4 від 22.11.2010 року відповідачем було складено акт №12/1751 від 19.01.2011 року, згідно якого було донараховано 1399,20 гривень податку з доходів фізичних осіб за 2008 рік та 2041,05 грн. податку з доходів фізичних осіб за 2009 рік; донараховано 2189,00 грн. податку на додану вартість.

20.012011 року відповідач прийняв рішення №55/9/10-025 про результати розгляду скарги, яким: скасував податкове повідомлення-рішення від 04.11.2010 року № 000169/1751, частково скасував податкові повідомлення-рішення від 04.11.2010 року №000167/1751 (в частині 49444,20 грн. податку з доходів фізичних осіб), від 04.11.2010 року № 000168/1751 (в частині 100800,50 грн. ПДВ, 50400 грн. штрафної санкції); залишив без змін податкове повідомлення-рішення від 04.11.2010 року №000171/1751.

Рішенням ДПА у Закарпатській області про розгляд скарги №138/Р/25-047 від 29.03.2011 року у зв'язку з пропуском десятиденного строку на оскарження рішення ДПІ у Рахівському районі №55/9/10-025 про результати розгляду скарги рішення ДПІ у Рахівському районі скасоване та скасовано податкові повідомлення-рішення №000167/1751/1 (про сплату 4343,85грн. податку з доходів фізичних осіб), №000168/1751/1 (про сплату 2189 грн. ПДВ та 1094,50грн. штрафної санкції) від 20.01.2011 року.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

У поданій касаційній скарзі відповідач заявив вимоги щодо перегляду рішень судів попередніх інстанцій в частині визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 04.11.2010 року:

- № 000170/1751 497/10/17-00/1961, яким до позивача застосовано штрафну санкцію в розмірі 186520,00 гривень за порушення вимог п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

- № 000169/1751 498/10/17-00/1962, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем-податок з доходів найманих працівників в розмірі 34069,77 грн. за порушення позивачем пп. 4.2.1. п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»;

- № 000168/1751 499/10/17-00/1963, яким позивачу визначено податкове зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 154 483, 50 грн., де 102989 грн. основний платіж та 51494, 50 грн. штрафна санкція, за порушення вимог ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»;

- № 000167/1751 500/10/17-00/1964, яким донараховано податкове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на суму в частині 50348,05 грн., за порушення статті 13 Декрету Кабінету міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» № 13-92 від 26.12.1992 року.

Щодо податкового повідомлення-рішення відповідача № 000170/1751 497/10/17-00/1961 від 04.11.2010 року, суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Згідно з ст. 10 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» перелік окремих форм та умов проведення діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, при дотриманні яких дозволено проводити розрахункові операції без застосування реєстраторів розрахункових операцій з використанням розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, а також граничний розмір річного обсягу розрахункових операцій з продажу товарів (надання послуг) встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Постанови Кабінету міністрів України № 1336 від 23.08.2000 року «Про забезпечення реалізації статті 10 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено граничний розмір річного обсягу розрахункових операцій з продажу товарів (надання послуг) без застосування реєстраторів розрахункових операцій у розмірі 200 тис. гривень на один суб'єкт господарської діяльності, для форм та умов проведення діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг суб'єктами підприємницької діяльності на території сіл і селищ міського типу, яким згідно із Законом України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» надано статус гірських (п.п. 2, 22).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ФОП ОСОБА_4 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1. Відповідно до постанови Кабінету міністрів України № 647 від 11.08.1995 року «Про перелік населених пунктів, яким надається статус гірських» с. Чорна Тиса, Рахівського району Закарпатської області надано статус гірського населеного пункту.

Крім того, річний обсяг розрахункових операцій з продажу товарів (надання послуг) за готівку у позивача не перевищував 200 тис. грн., а тому йому було дозволено проводити розрахункові операції без застосування реєстраторів розрахункових операцій.

З огляду на зазначене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку що податкове повідомлення-рішення № 000170/1751 497/10/17-00/1961, яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 186520,00 гривень є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення рішення відповідача № 000169/1751 498/10/17-00/1962 від 04.11.2010 року суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Висновки акту повторної перевірки №12/1751 від 19.01.2011 року не містять відомостей про порушення позивачем вимог податкового законодавства при визначенні об'єкту оподаткування при сплаті податку з доходів найманих працівників.

Згідно матеріалів розгляду скарги ДПІ у Рахівському районі, висновки яких не спростовані відповідачем, податковим органом не було встановлено порушення по податку з доходів фізичних осіб з найманих працівників, в зв'язку з відсутністю порушень щодо визначення об'єкту оподаткування (різниці між фактичним фондом оплати праці та фондом оплати праці по кошторисах на розробку лісосіки)

Під час процедури адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення № 000169/1751 498/10/17-00/1962 від 04.11.2010 року працівниками податкового органу було повторно та повністю опрацьовано первинні документи позивача щодо оплати праці працівників та зроблено висновок про відсутність порушень при визначенні об'єкту оподаткування.

З огляду на зазначене, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про протиправність податкового повідомлення-рішення відповідача №000169/1751 498/10/17-00/1962 від 04.11.2010 року, яким донараховано податкове зобов'язання з податку з доходів найманих працівників на загальну суму 34069,77 гривень, а тому таке підлягає скасуванню.

Щодо податкових повідомлень-рішень відповідача № 000168/1751 499/10/17-00/1963 та № 000167/1751 500/10/17-00/1964 від 04.11.2010 року,суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 13 Декрету Кабінету міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між валовим доходом (виручкою у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу.

Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачано тільки один випадок не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг) - це не підтвердження таких сум податковими накладними чи митними деклараціями.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Факт реального здійснення господарських операцій, що надавав позивачу право на формування податкового кредиту на суму 100800,00 грн. та валових витрат на суму 50347,80 грн. судами встановлений з огляду на надані первинні бухгалтерські документи та зміст господарських операцій.

З огляду на зазначене, суд касаційної інстанції вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій, що податкове повідомлення рішення відповідача від 04.11.2010 року № 000167/1751 500/10/17-00/1964 підлягає скасуванню в частині донарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб в розмірі 50347,80 грн., а податкове повідомлення рішення № 000168/1751 499/10/17-00/1963 підлягає скасуванню частині донарахування основного зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 100800,00 грн. та штрафних санкцій з розмірі 50400,00 грн.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в

адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 220-1, 230, 231 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Рахівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області відхилити, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 4 березня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року у справі № 2а-0770/1770/12 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає, може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер О.В. Карась

А.О. Рибченко