Справа № 22а-9641/11
Суддя: Обідіна О. І.
Дата ухвалення: 2011-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22а-9641/11 Головуючий у 1-й інстанції Новак Д.І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: Головуючого судді: Обідіної О.І.

Суддів: Панченка О.О., Прядкіної О.В.

розглянула у письмовому провадженні в м. Полтаві адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Диканському районі Полтавської області на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 13 травня 2010 року та апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на окрему ухвалу Диканського районного суду Полтавської області від 13 травня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Диканському районі Полтавської області про визнання дій неправомірними та зобовязання відповідача у належному розмірі нарахувати і виплачувати підвищення до пенсії дитині війни, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 13 травня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано неправомірними дії та зобовязано управління Пенсійного фонду України в Диканському районі Полтавської області здійснити перерахунок пенсії позивачу з підвищення її на 30 % мінімальної пенсії за віком згідно ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни з розміру, встановленого ч.І ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та провести відповідні виплати з 1 січня 2009 року по 30 квітня 2010 року з урахуванням проведених раніше виплат. Вирішено питання про судові витрати.

Окрім того, 19 травня 2010 року Диканським районним судом Полтавської області винесено окрему ухвалу відносно порушення закону працівниками управління Пенсійного фонду України Диканського району Полтавської області, яку надіслано на адресу начальника Головного управління Пенсійного фонду України Полтавській області для вжиття відповідних заходів та реагування.

З рішенням суду не погодився відповідач, який в апеляційній скарзі прохає його скасувати, оскільки вважає, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме: бюджетного законодавства України, приписів ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" та неврегульованості на законодавчому рівні порядку проведення вказаних виплат. Прохав прийняти по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить окрему ухвалу скасувати як таку, що не відповідає чинному законодавству.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгулу апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи а ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, і не заперечується сторонами, що позивач є дитиною війни в розумінні ст.1 Закону України " Про соціальний захист дітей війни" та відповідно до ст. 6 вказаного Закону має право на отримання державної соціальної підтримки - підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наявності у позивача права на отримання, а у відповідача обов'язку по здійсненню позивачу доплати до пенсії, на підставі ст.6 Закону України " Про соціальний захист дітей війни", з 1 січня 2009 року по 30 квітня 2010 року. При цьому, такі висновки суду грунтувались на рішенні Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, яким визнано неконституційними положення п.41 розділу 2 Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Тобто, після прийняття вищевказаного рішення Конституційного Суду України знову почали діяти положення ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни ( в редакції Закону від 18 листопада 2004 року ), тобто з цього часу відновлено право на підвищення пенсії на ЗО % мінімальної пенсії за віком.

Окрім того, оскільки до часу прийняття рішення положення ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни мають законну силу та не були змінені чи призупинені, тому протягом 2009 року та січня - березня 2010 року позивач має право на отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, з підвищенням на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком.

Такий висновок суду є вірним, виходячи з наступного.

Згідно ст.6 Закону України " Про соціальний захист дітей війни", (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на ЗО % від мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Оскільки вище вказаним рішенням Конституційного Суду України визнавалося неконституційним положення Закону якими зупинялась дія ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" і відповідно, з дня ухвалення рішення, воно втрачало чинність і не підлягало застосуванню.

За таких обставин, вирішуючи спір і задовольняючи позов частково, суд правомірно виходив з того, що відповідач як орган, уповноважений призначати та виплачувати пенсії та доплати до них, повинен був діяти відповідно до вимог ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" і здійснити позивачу належні нарахування ( за той період часу, коли дія цієї норми не була зупинена), але на порушення зазначеної статті таких нарахувань не провів, чим і допустив протиправну бездіяльність.

Враховуючи, що за чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, встановленими ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно- правового акта, який би визначав або встановлював інший розмір, немає, тому, правомірним вважає колегія суддів і застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень даної статті.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008року визнано неконституційними положення п. п. 41 розділу 2 Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік" та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", а саме редакція ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", передбачена вище наведеним Законом про держбюджет на 2008 рік, отже з цього дня вона втратила чинність і не підлягала застосуванню.

За таких обставин, безпідставними вважає колегія суддів, посилання в апеляційній скарзі відповідача на те, що розмір підвищення до пенсії позивачу повинен виплачуватись, не відповідно до вимог ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", а на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530.

Обгрунтовано не взято до уваги судом першої інстанції посилання відповідача на правомірність своїх дій по нездійсненню належних доплат позивачу, як дитині війни, через відсутність бюджетних коштів для цієї мети, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом спору, що розглядається .

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання його коштів, оскільки судом не ухвалювалось рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування останнього.

Згідно ч. 1 ст. 166 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним субєктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. З урахуванням викладеного, встановивши ігнорування відповідачем необхідності виконання передбачених Законом України Про соціальний захист дітей війни вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для постановлення окремої ухвали.

На підставі наведеного, колегія суддів, вважає, що доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції і рішення суду та окрема ухвала є законними та обґрунтованими, а тому підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись нормами Закону України Про внесення змін до розділу XII Прикінцеві положення Закону України Про судоустрій та статус суддів щодо передачі справ, повязаних із соціальними виплатами від 02 грудня 2010 року, ст.ст. 195, 197, 198, 199, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Диканському районі Полтавської області відхилити.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

відхилити.

Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 13 травня 2010 року та окрему ухвалу Диканського районного суду Полтавської області від 13 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.