Справа № 2а-247/10/0970
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2010-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2010 р. Справа № 2a-247/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі

судді Могили А.Б.,

з участю секретаря Надраги Л.Я.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську про скасування рішення № /0 від 09.12.2009 року, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до ДПІ в м. Івано-Франківську про скасування рішення № /0 від 09.12.2009 року щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 29086, 70 грн.

Позов мотивовано тим, що на підставі акту перевірки № 19009/17-3/НОМЕР_1 від 27.11.2009 року ДПІ в м. Івано-Франківську прийнято рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення, передбачене п.1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Таке застосування фінансових санкцій є протиправним, оскільки вказані порушення проведення розрахункових операцій на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг) через РРО (не проведено суму 3617, 34 грн.), не проведення розрахункових операцій через РРО в сумі 2200 грн., є необґрунтованими. Так, ОСОБА_1 придбав і зареєстрував касовий апарат для подвійного контролю за оприбуткуванням коштів, отриманих від фізичних осіб учасників дольової участі в будівництві житла. Застосування касового апарату в такому випадку не є обовязковим. Отримання коштів від фізичних осіб в цьому випадку здійснювалося через касу з оформленням прихідних і видаткових касових ордерів, занесенням до книги обліку доходів і витрат, їх задекларуванням. Крім того, ОСОБА_1 29.10.2008 року та 07.11.2008 року одержав по 1100 грн. за здавання в оренду приміщення під офіс, що оформлялося прибутковими касовими ордерами. Перевірка підтвердила в своєму акті про облік зазначених операцій відповідно до вимог законодавства.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти позову, вказуючи, що під час проведеної перевірки позивача встановлено проведення розрахункових операцій на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг) через РРО (не проведено суму 3617, 34 грн.). Позивач одержуючи готівку від фізичних осіб згідно договорів на дольову участь в будівництві житлового будинку, про що були виписані прибуткові касові ордери, її не проводив на повну суму через РРО, оскільки повертав фізичним особам певні суми коштів. Пункт 1 статті 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»не може застосовуватися до позивача, оскільки він є фізичною особою підприємцем. Перевіркою встановлено також не проведення розрахункових операцій через РРО в сумі 2200 грн. кошти отримані за надання приміщення в оренду. Вважають, що посилання позивача на норми ЦК України щодо договору найму (оренди), зокрема на ст. ст. 759 є безпідставними. Наказом Держстандарту від 30.12.1997 року № 822 затверджено Державний класифікатор продукції та послуг (ДК 016-97), у відповідності з яким передача в оренду приміщень відноситься до сфери послуг. Просили в задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі письмові докази, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідач, як фізична особа підприємець зареєстрований 04.12.1998 року, що підтверджується копією свідоцтва серії В00 № 459174, виданого державним реєстратором виконкому Івано-Франківської міської ради.

Як платник податків відповідач узятий на облік у відповідача від 10.12.1998 року, про що свідчить копія довідки відповідача № 31305/28-1-205 від 17.09.2004 року.

27.11.2009 року працівниками Державної податкової служби здійснювалася перевірка позивача за дотриманням вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2008 року по 30.06.2009 року.

За результатами проведеної перевірки, що відображені в акті перевірки № 19009/17-3/НОМЕР_1, ДПІ в м. Івано-Франківську 09.12.2009 року прийняте рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № /0.

З матеріалів справи вбачається, що застосування фінансових санкцій згідно оспорюваного рішення здійснено відповідно до п.1 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та у звязку із виявленим перевіркою порушенням, передбаченим п.1 ст. 3 зазначеного Закону, які полягали в проведенні розрахункових операцій на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг) через РРО (не проведено суму 3617, 34 грн.), не проведенні розрахункових операцій через РРО в сумі 2200 грн. (29.10.2008 року в сумі 1100 грн., 07.11.2008 року 1100 грн.).

Підставою для застосування вказаної суми санкцій, на думку податкової інспекції, було порушення, що полягало в незастосуванні позивачем реєстратора розрахункових операцій при проведені розрахункової операції за надані послуги оренди приміщення.

А саме, проведеною перевіркою встановлено, що 29.10.2008 року та 07.11.2008 року позивачем від ТОВ «Доломіт»отримано в касу підприємства по 1100 грн. готівкових коштів за надані послуги з оренди приміщення (під офіс) по вул. Вовчинецькій, 97 в м. Івано-Франківську, без застосування реєстратора розрахункових операцій, з оформленням прибуткових касових ордерів.

Основним нормативним документом який визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг є Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Статтею 1 цього Закону встановлено, що реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності або юридичними особами (їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами), які здійснюють операції з розрахунків у готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Визначення поняття «розрахункова операція»дано в абзаці 3 статті 2 цього Закону, якою визнається приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг). А місцем проведення розрахунків згідно цієї ж статті визнається місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.

Як свідчать матеріали справи отримання позивачем готівкових коштів за надані послуги оренди приміщень здійснювалося в межах виконання умов укладеного з орендарем договору від 01.09.2006 року.

У відповідності до статей 759, 760 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Предметом договору найму можуть бути майнові права.

В той же час правовідносини щодо надання послуг врегульовані главою 63 ЦК України. Так, за змістом статті 901 цього Кодексу за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином предметом договору про надання послуг та договору найму є різні обєкти цивільних прав. Так, предметом договору найму є неспоживча річ, що в даному випадку - приміщення (статті 760 Кодексу), а предметом договору про надання послуг є послуга, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності (статті 901 Кодексу).

Аналіз наведених приписів закону свідчить, що договір найму (оренди) не може бути віднесений до договору про надання послуг, а орендно-правові відносини, які виникли у позивача з орендарями і відносини в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, мають різне правове походження, а тому не підпадають під дію Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Закон про РРО не містить прямого визначення поняття послуги, що в ньому вживається, а системний аналіз положень цього Закону свідчить, що даний термін в його розумінні є похідним від здійснення операцій з продажу товарів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, однак аж ніяк не застосовується до правовідносин, повязаних з виконанням договорів оренди приміщень, що регулюються цивільним законодавством.

Основним актом цивільного законодавства України, що регулює цивільні правовідносини, в тому числі і орендні, є Цивільний кодекс України (ст. 4 ЦК України), який має вищу юридичну силу в порівняні з наказом Держстандарту від 30.12.1997р. № 822, а тому посилання представників відповідача на затверджений цим наказом Державний класифікатор продукції та послуг (ДК 016-97), у відповідності з яким передача в оренду приміщень відноситься до сфери послуг, не заслуговує на увагу та не може бути підставою для висновку про регулювання орендних правовідносин Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

В акті перевірки № 19009/17-3/НОМЕР_1 від 27.11.2009 року, зазначено, що при перевірці дотримання вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»встановлено, що в порушення п.1 ст. 3 Закону позивач здійснив приймання грошових коштів від фізичних осіб у касу підприємства (оформлення прибуткових касових ордерів) згідно угод про дольову участь у будівництві житла (часткову оплату, доплату за площу згідно техпаспорта БТІ) та повертав грошові кошти за меншу площу (оформлення видаткових касових ордерів) без використання реєстратора розрахункових операцій. З цього випливає, що при продажі будівельними фірмами продукту будівництва, яке належить іншим будівельним підприємствам, розрахункові операції повинні здійснюватися із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій.

Однак такі висновки працівників Державної податкової служби щодо надання позивачем фізичним особам будівельних послуг не відповідає дійсності, оскільки договори про дольову участь в будівництві житла, укладених позивачем із фізичними особами, не є договорами на виконання будівельних робіт. В акті є посилання на дозвіл щодо виконання будівельних робіт № 103 від 03.07.2006 року інспекції Державного архітектурно будівельного контролю, з якого вбачається, що будівництво багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення по вул. Молодіжній (Проектна, поруч будинку № 44 корпус 4 та Хоткевича) проводило ТОВ «Доломіт»(ліцензія на здійснення будівельної діяльності з 12.05.2006 року по 12.05.2011 року). Тобто, будівництво будинку здійснювало ТОВ «Доломіт», а позивач здійснював вкладення грошових коштів в його будівництво.

Згідно з п.1 ст. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при здійсненні торгівлі продукцією власного виробництва та наданні послуг підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, крім підприємств торгівлі та громадського харчування, у разі проведення розрахунків у касах цих підприємств, установ і організацій з оформленням прибуткових і видаткових касових ордерів та видачею відповідних квитанцій, підписаних і завірених печаткою у встановленому порядку.

Господарським кодексом України передбачено притягнення до господарсько-правової відповідальності учасників господарських відносин за правопорушення у сфері господарювання. Зокрема, статтею 217 ГК України до виду господарсько-правової відповідальності законодавцем віднесено застосування адміністративно-господарських санкцій відповідно до встановленого законом порядку уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Стаття 218 ГК України встановлює підстави господарсько-правової відповідальності. Так, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

За порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків (ст. 238 ГК України).

Відповідно до положень, закріплених статтею 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Пунктом 1 статті 17 Закону «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»передбачено, що у разі не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій, у разі не роздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки до суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів (наданих послуг).

Враховуючи відсутність факту порушення позивачем пункту 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суд прийшов до висновку, що податковою інспекцією неправомірно застосовано до ОСОБА_1 відповідальність, передбачену цим Законом.

Згідно положення ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем в судовому засіданні не наведено доказів правомірності прийняття рішення про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій від 09.12.2009 року на суму 29086, 70 грн.

Крім того суд вважає за необхідне відзначити, що фінансові санкції у вигляді штрафів за порушення норм регулювання обігу готівки та застосування РРО є адміністративно-господарськими санкціями у розумінні ст.ст. 238, 239 ГК України, отже, повинні застосовуватися у межах строків, визначених ст.250 цього Кодексу.

Статтею 250 ГК України встановлено обмеження строків застосування адміністративно-господарських санкцій, а саме адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до субєкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим субєктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

З акту перевірки вбачається, що проведення розрахункових операцій не неповну суму вартості наданих послуг через РРО здійснено за вересень 2008 року, а не проведення розрахункових операцій через РРО в листопаді 2008 року. Рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій винесено 09.12.2009 року, тобто з порушенням встановленого ст. 250 ГК України строку.

В звязку з вищенаведеним, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст.ст. 158-163, 167 КАС України, суд, -

постановив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську № /0 від 09.12.2009 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 29086 (двадцять девять тисяч вісімдесят шість) грн. 70 коп.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. В разі подання заяви про апеляційне оскарження судового рішення, але апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Заяву про апеляційне оскарження постанови суду може бути подано протягом 10 днів з дня складання її в повному обсязі. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заяви про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Суддя (підпис) А.Б. Могила

Постанова в повному обсязі складена 20.04.2010 року.