Справа № 813/1915/15
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2015-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2015 року № 813/1915/15

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Сидор Н.Т.,

за участі секретаря судового засідання Присташ І.М.,

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_1 митниці ДФС ОСОБА_4,

представник відповідача ОСОБА_5 управління Державної казначейської служби України у Львівській області не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Проктер енд Гембл Україна» до ОСОБА_1 митниці ДФС, ОСОБА_5 управління Державної казначейської служби України у Львівській області про визнання протиправними і скасування рішень, визнання бездіяльності протиправною та повернення коштів,

в с т а н о в и в:

товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Проктер Енд Гембл Україна» (далі - ТОВ «Проктер Енд Гембл Україна») звернулося до ОСОБА_1 окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 митниці ДФС (далі - ОСОБА_1 митниця, Відповідач 1), ОСОБА_5 управління Державної казначейської служби України у Львівській області (далі - ГУ ДКСУ у Львівській області, Відповідач 2), в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення Відповідача 1 про відмову у внесенні змін до митних декларацій за заявами Позивача від 18.02.2015 р. №№18/02-001, 18/02-002, 18/02-003, 18/02-004, 18/02-005, 18/02-006, 18/02-007, 18/02-008, 18/02-009, 18/02-010, 18/02-011, 18/02-012, 18/02-013, 18/02-014, 18/02-015, 18/02-016, 18/02-017, 18/02-018, 18/02-019, 18/02-020, 18/02-021, 18/02-022, 18/02-023, 18/02-024, 18/02-025, 18/02-026, 18/02-027, 18/02-028, 18/02-029, від 19.02.2015 р. №№19/02-001, 19/02-002, 19/02-003, 19/02-004, 19/02-005, 19/02-006, 19/02-007, 19/02-008, 19/02-009, 19/02-010, 19/02-011, 19/02-012, 19/02-013, 19/02-014, 19/02-015, 19/02-016, 19/02-017, 19/02-018, 19/02-019, 19/02-020, 19/02-021, 19/02-022, 19/02-023, 19/02-024, 19/02-025, 19/02-026, 19/02-027, 19/02-028, 19/02-029, 19/02-030, від 20.02.2015 р. №№ 20/02-001, 20/02-002, 20/02-003, 20/02-004, 20/02-001, 20/02-005, 20/02-006, 20/02-007, 20/02-008, 20/02-009, 20/02-010, 20/02-011, 20/02-012, 20/02-013, 20/02-014, 20/02-015, 20/02-016, 20/02-017, 20/02-001, 20/02-018, 20/02-019, 20/02-020, 20/02-021, 20/02-022, 20/02-023, 20/02-024, від 23.02.2015 р. №№ 23/02-001, 23/02-002, 23/02-003, 23/02-004, 23/02-005, 23/02-006, 23/02-007, 23/02-008, 23/02-009, 23/02-010, 23/02-011, 23/02-012, 23/02-013, 23/02-014, 23/02-015, 23/02-016, 23/02-017, 23/02-018, 23/02-019, 23/02-020, 23/02-021, 23/02-022, 23/02-023 та поверненні надміру сплаченого ПДВ за заявами Позивача від 18.02.2015 р. №18.02.2015-РGТU, від 19.02.2015 р. №19.02.2015- РGТU, від 20.02.2015 №20.02.2015- РGТU, від 23.02.2015 №23.02.2015- РGТU, що зазначені у листах Відповідача 1 від 06.03.2015 р. №13-70-25/36-2527, від 11.03.2015 р. №13-70-25/36-2707, від 11.03.2015 р. № 13-70-25/36-2709 та від 13.03.2015 р. № 13-70-25/36-2892;

- визнати протиправною бездіяльність Відповідача 1 з невнесення змін до митних декларацій за заявами Позивача від 18.02.2015 р. №№18/02-001, 18/02-002, 18/02-003, 18/02-004, 18/02-005, 18/02-006, 18/02-007, 18/02-008, 18/02-009, 18/02-010, 18/02-011, 18/02-012, 18/02-013, 18/02-014, 18/02-015, 18/02-016, 18/02-017, 18/02-018, 18/02-019, 18/02-020, 18/02-021, 18/02-022, 18/02-023, 18/02-024, 18/02-025, 18/02-026, 18/02-027, 18/02-028, 18/02-029, від 19.02.2015 р. №№19/02-001, 19/02-002, 19/02-003, 19/02-004, 19/02-005, 19/02-006, 19/02-007, 19/02-008, 19/02-009, 19/02-010, 19/02-011, 19/02-012, 19/02-013, 19/02-014, 19/02-015, 19/02-016, 19/02-017, 19/02-018, 19/02-019, 19/02-020, 19/02-021, 19/02-022, 19/02-023, 19/02-024, 19/02-025, 19/02-026, 19/02-027, 19/02-028, 19/02-029, 19/02-030, від 20.02.2015 р. №№ 20/02-001, 20/02-002, 20/02-003, 20/02-004, 20/02-001, 20/02-005, 20/02-006, 20/02-007, 20/02-008, 20/02-009, 20/02-010, 20/02-011, 20/02-012, 20/02-013, 20/02-014, 20/02-015, 20/02-016, 20/02-017, 20/02-001, 20/02-018, 20/02-019, 20/02-020, 20/02-021, 20/02-022, 20/02-023, 20/02-024, від 23.02.2015 р. №№ 23/02-001, 23/02-002, 23/02-003, 23/02-004, 23/02-005, 23/02-006, 23/02-007, 23/02-008, 23/02-009, 23/02-010, 23/02-011, 23/02-012, 23/02-013, 23/02-014, 23/02-015, 23/02-016, 23/02-017, 23/02-018, 23/02-019, 23/02-020, 23/02-021, 23/02-022, 23/02-023 від 18.02.2015 р. №18.02.2015-РGТU, від 19.02.2015 р. №19.02.2015- РGТU, від 20.02.2015 №20.02.2015- РGТU, від 23.02.2015 №23.02.2015- РGТU сплачених надміру сум податку на додану вартість;

- стягнути з Державного бюджету України через Відповідача 2 на користь ТОВ «Проктер Енд Гембл Україна» сплачені Позивачем до бюджету кошти в загальному розмірі 6787249,38 грн. (шість мільйонів сімсот вісімдесят сім тисяч двісті сорок девять гривень тридцять вісім копійок).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час митного оформлення товарів, які ввозились на територію України, при заповненні митних декларацій в частині визначення ставки оподаткування податком на додану вартість товарів ним помилково зазначено ставку оподаткування в розмірі 20% замість ставки в розмірі 7%, що призвело до надмірної сплати податку до державного бюджету.

Представниками позивача надано пояснення, що предметом митного оформлення були товари (жіночі гігієнічні прокладки Always), які є медичними виробами, що підтверджено відповідними Свідоцтвами про державну реєстрацію медичних виробів №№13163/2013, 12023/2012, 11661/2012, 8163/2008, 108854/2011,11199/2012, 12752/2013. Проте, позивач здійснивши їх розмитнення за ставкою 20% допустився помилки, оскільки, згідно з абз. 2 пп. «в» п. 193.1 ст. 193 Податкового кодексу України операції з ввезення товарів (медичних виробів) на митну територію України, оподатковуються податком на додану вартість за ставкою 7%.

Тому, позивач звернувся до ОСОБА_1 митниці із заявами про внесення змін до митних декларацій в частині зміни ставки податку й розміру податкових зобов'язань з ПДВ, що підлягали сплаті до бюджету, та заявами про повернення з державного бюджету надміру сплачених коштів податку на додану вартість. Представниками позивача зазначено, що у Відповідача 1 відсутні правові підстави щодо відмови у внесенні змін до митних декларацій та поверненні коштів, при цьому зазначає, що підставою для відмови Відповідачем 1 стала невідповідність товару поняттю «медичний виріб» з чим позивач не погоджується.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просять позов задовольнити в повному обсязі.

Представник Відповідача 1 в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_1 митниця діяла у чіткій відповідності до вимог Митного кодексу України, Податкового кодексу України та Порядку внесення змін до митної декларації та її відкликання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 року №450, оскільки у митних деклараціях під час митного оформлення позивач самостійно визначив ставку оподаткування товарів та суму податкових зобов'язань і, таким чином, узгодив податкові зобов'язання, з чим погодився митний орган і прийняв рішення про випуск товару у вільний обіг. Заяви позивача про внесення змін до митних декларацій про застосування до оподаткування товарів, щодо яких здійснювалось позивачем митне оформлення, ставки ПДВ 7% не були задоволені, оскільки такі товари не можуть вважатися медичними виробами і не відповідають критеріям, наведеним у пп.9 п.2 Технічного регламенту щодо медичних виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 року №753. Крім цього, зазначив, що позивачем не дотримано вимог Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та /або надмірно сплачених до бюджету, діючого на час спірних правовідносин, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20.07.2007 року №618, оскільки заяви від 18.02.2015 р., 19.02.2015 р., від 20.02.2015 р. та від 23.02.2015 року підписані одноособово генеральним директором ТОВ «Проктер Енд Гембл Україна».

Таким чином, на думку Відповідача 1, підстави для внесення змін до митних декларацій та повернення надміру сплачених коштів відсутні.

Відповідач 2 явку представника в судове засідання повторно не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про отримання судової кореспонденції.

Суд заслухав пояснення представників сторін, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

У період з 01.07.2014 р. по 01.09.2014 р. позивач здійснював ввезення на митну територію України (імпорт) товарів (жіночі гігієнічні прокладки Always), митне оформлення яких здійснювалось ОСОБА_1 митницею.

За вказаний період позивач здійснив митне оформлення таких товарів на підставі митних декларацій (т. 1 а.с. 36-55, 87-116, 150-174, 202-225) із застосуванням 20% ставки ПДВ до оподаткування вказаних операцій.

Судом встановлено, що під час митного оформлення позивачем до митних декларацій надані Свідоцтва про державну реєстрацію таких товарів, як медичних виробів (т. 2 а.с. 29-42).

Згодом позивач звернувся до ОСОБА_1 митниці із заявами про внесення змін до митних декларацій в частині визначення ставки оподаткування 7% й суми податкових зобов'язань (т. 1 а.с. 56-83, 117-146, 175-198, 226-248) та заявами від 18.02.2015 р. №18.02.2015-РGТU, від 19.02.2015 р. №19.02.2015- РGТU, від 20.02.2015 №20.02.2015- РGТU, від 23.02.2015 №23.02.2015- РGТU про повернення з державного бюджету надміру сплачених сум податку (т. 1 а.с. 33-35, 84-86, 147-149, 199-201).

Відповідач 1 відмовив у внесенні змін до митних декларацій та у поверненні надміру сплачених сум ПДВ ТОВ «Проктер Енд Гембл Україна» з підстав, викладених у листах від 06.03.2015 р. №13-70-25/36-2527, від 11.03.2015 р. №13-70-25/36-2707, від 11.03.2015 р. № 13-70-25/36-2709 та від 13.03.2015 р. № 13-70-25/36-2892, вважаючи, що товари не відповідають поняттю «медичний виріб», імпорт яких дозволений за ставкою 7%, а також, тим, що позивачем самостійно заявлено ставку ПДВ 20%, а згідно з положеннями п. 56.11 ст. 56 Податкового кодексу України не підлягає оскарженню податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків, тому позивач звернувся із позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 р. № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012 р.

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України (далі МК України) митна декларація - заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури.

Відповідно до ст. 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Згідно з ч. 1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема: код товару згідно з УКТЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати).

Відповідно до ч. 8 ст. 257 МК України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів, зокрема: код товару згідно з УКТ ЗЕД, митна вартість товарів та метод її визначення, ставки митних платежів, суми митних платежів, спосіб і особливості нарахування та сплати митних платежів, спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати).

Відповідно до ч. 6 та ч. 8 ст. 264 МК України митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

З моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Із матеріалів справи вбачається, що подані Позивачем митні декларації за період з 01.07.2014 по 01.09.2014 р., в яких декларантом зазначено ставку ПДВ 20%, прийняті органом доходів і зборів, митне оформлення товарів на момент подання заяв про внесення змін до митних декларацій в частині зміни ставки податку й розміру податкових зобов'язань з ПДВ, що підлягали сплаті до бюджету, та заяв про повернення з державного бюджету надміру сплачених коштів податку на додану вартість завершено, а товари випущені у вільний обіг.

Згідно з абз. 2 п.п. «в» п. 193.1 ст. 193 Податкового кодексу України (далі ПК України) ставки податку на додану вартість встановлюються від бази оподаткування, зокрема, у розмірі 7% по операціях з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів, а також медичних виробів за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. «в» п. 193.1 ст. 193 ПК України, постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 р. № 118 затверджено перелік медичних виробів, операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України яких підлягають оподаткуванню податком на додану вартість за ставкою 7 відсотків, який діяв до 01.07.2014 р.

Вказаним переліком встановлено, що коду з УКТ ЗЕД 9619 00* відповідає найменування виробу «Пелюшки для немовлят, підгузки».

02.07.2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 01.07.2014 № 216 «Про затвердження переліку медичних виробів, операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України яких підлягають обкладенню податком на додану вартість за ставкою 7 відсотків» ( далі Перелік №216).

Згідно з п. 1 Переліку № 216 до таких товарів належать медичні вироби, для визначення яких вживаються такі терміни «медичний виріб» - у значенні, наведеному у підпункті 9 пункту 2 Технічного регламенту щодо медичних виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 № 753, а саме медичний виріб - будь-який інструмент, апарат, прилад, пристрій, програмне забезпечення, матеріал або інший виріб, що застосовуються як окремо, так і в поєднанні між собою (включаючи програмне забезпечення, передбачене виробником для застосування спеціально для діагностичних та/або терапевтичних цілей та необхідне для належного функціонування медичного виробу), призначені виробником для застосування з метою забезпечення діагностики, профілактики, моніторингу, лікування або полегшення перебігу хвороби пацієнта в разі захворювання, діагностики, моніторингу, лікування, полегшення стану пацієнта в разі травми чи інвалідності або їх компенсації, дослідження, заміни, видозмінювання або підтримування анатомії чи фізіологічного процесу, контролю процесу запліднення та основна передбачувана дія яких в організмі або на організм людини не досягається за допомогою фармакологічних, імунологічних або метаболічних засобів, але функціонуванню яких такі засоби можуть сприяти.

Листом від 19.08.2014 р. № 2316/7/99-99-19-03-02-17 Державна фіскальна служба України роз'яснила платникам податків, що Перелік № 216 набрав чинності з 02.07.2014 р., при здійсненні із зазначеної дати митного оформлення медичних виробів, які ввозяться на митну територію України і на які є свідоцтво про їх державну реєстрацію, податок на додану вартість нараховується за ставкою 7 відсотків. При цьому відсутність декларації про відповідність та/або заяви про медичні вироби особливого призначення за умови наявності діючого свідоцтва про державну реєстрацію медичних виробів не може бути підставою для відмови в застосуванні ставки податку на додану вартість у розмірі 7 відсотків.

Отже, у період чинності Переліку № 216 оподаткування всіх медичних виробів, які пройшли державну реєстрацію, мало здійснюватись за ставкою 7%. При цьому, обов'язковою умовою для застосування 7% ставки ПДВ є надання митному органу при митному оформленні свідоцтва про державну реєстрацію медичного виробу.

Згідно з положеннями п. 3 Переліку № 216 встановлено, що документами, які підтверджують належність продукції до медичних виробів, є 1) свідоцтво про державну реєстрацію медичного виробу або підтвердження про державну реєстрацію медичного виробу - для виробів, які пройшли процедуру державної реєстрації в установленому порядку; 2) декларація про відповідність для медичних виробів, які пройшли процедуру оцінки відповідності згідно з Технічним регламентом щодо медичних виробів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 р. № 753, Технічним регламентом щодо медичних виробів для діагностики in vitro, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 р. № 754, та Технічним регламентом щодо активних медичних виробів, які імплантують, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 р. № 755; 3) заява про медичні вироби особливого призначення для медичних виробів, виготовлених на замовлення або призначених для оцінки характеристик, відповідно до Технічного регламенту щодо медичних виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 р. № 753, Технічного регламенту щодо медичних виробів для діагностики in vitro, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 р. № 754, та Технічного регламенту щодо активних медичних виробів, які імплантують, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 р. № 755.

До матеріалів справи Позивачем долучено свідоцтва про державну реєстрацію медичних виробів, які видані Державною службою України з лікарських засобів, реєстрація спірних медичних виробів проводилась відповідно до Порядку державної реєстрації медичної техніки та виробів медичного призначення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.11.2004 р. № 1497 (далі Порядок №1497).

Відповідно п. 1 Порядку № 1497 державна реєстрація медичних виробів є підставою для їх ввезення на митну територію, реалізації та застосування в Україні. Проте, лише сам факт реєстрації товару як виробу медичного призначення не є підставою для звільнення від оподаткування операцій з його ввезення на територію України.

Суд звертає увагу, що позивачем не враховано п. 1 та п. 2 Переліку № 216, які є обовязковими для дотримання разом із виконанням вказаного п. 3, тобто окрім наявного свідоцтва про державну реєстрацію медичного виробу, товар повинен підпадати під визначення медичного виробу, яке закріплено у Переліку № 216. Визначення терміну «медичний виріб», наведені в інших нормативно-правових актах і нормативних документах, не можуть застосовуватися для віднесення виробу до цього переліку, а отже не можуть бути підставою для застосування положень пп. «в» п. 193.1 ст. 193 ПК України.

Крім того, із наданих позивачем до матеріалів справи Протоколів до клінічних випробувань та клінічних випробувань №№ 3/8-А-584 від 27.01.2012 р., 3/8-А-6046 від 30.08.2013 р., 3/8-А-6045 від 30.08.2013 р. прокладки жіночі призначені для одноразового використання жінками в гігієнічних цілях. Згідно з п. 1.3 розділу 1 протоколів доклінічних випробувань призначення вказане виробником товару зазначено, що прокладки захищають білизну від забруднення, гарно поглинають, не подразнюють шкіру, надійно закріплюються на нижній білизні та легко видаляються з неї, є зручними у використанні.

У визначенні «медичні вироби», наведеному у п.п. 9 п. 2 Технічного регламенту щодо медичних виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 р. № 753 зазначено обовязковість призначення товару, а саме: призначені для: діагностики, профілактики, моніторингу, лікування або полегшення перебігу хвороби пацієнта в разі захворювання, діагностики, моніторингу, лікування.

Також ОСОБА_1 митниця для підтвердження своєї правової позиції звернулась до Державної служби України з лікарських засобів (далі - Держлікслужба України).

Держлікслужба України, у свою чергу, звернулась до експертної установи ДП «Український медичний центр сертифікації» з проханням розглянути такий лист відповідача.

На вказане звернення, митниці було направлено лист ДП «Український медичний центр сертифікації» від 30.12.2014 р. № 1048, яким повідомлено, що вироби «дитячі підгузки», «жіночі гігієнічні прокладки», «жіночі гігієнічні тампони», із втратою чинності Постанови № 1497 та набуттям обов'язкового статусу Постанови № 753 з 01.07.2015 р. (для зареєстрованих виробів - з 01.07.2016 р.) перестають попадати під визначення «виріб медичний», оскільки вони не відповідають визначенням, які наведені у Технічному регламенті щодо медичних виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 р. № 753.

Положенням про Міністерство охорони здоровя України, затверджене Указом Президента України від 13.04.2011 р. № 467/2011, передбачено, що Міністерство інформує та надає розяснення щодо здійснення державної політики у сфері охорони здоровя , контролю якості та реалізації лікарських засобів і медичних виробів.

Так, листом № 18.02-05/10/1050-14/3755/18333 від 03.07.2014 р. Міністерство повідомляло, що Постановою Кабінету Міністрів України від 01.07.2014 р. № 216 запроваджено знижені ставки ПДВ на всі медичні засоби, що відповідають підходу Європейського Союзу, відображеного у ОСОБА_6 2006/112/ЄС про спільну систему ПДВ від 26.11.2006 р. відповідно до ст. 98 якої, знижені ставки застосовуються лише до поставки (ввезення товарів або послуг за категоріями, визначеними в Додатку ІІІ у якому серед іншого зазначено фармацевтична продукція (використовується для охорони здоровя, профілактики захворювань, для лікування в медичних цілях, а також контрацепції), медичне обладнання, допоміжні та інші пристрої (призначені для особистого використання інвалідами, включаючи ремонт таких товарів, а також поставка дитячих сидінь для автомобілів), що було враховано Відповідачем 1 при прийнятті рішення.

На підставі вказаного, суд приходить до переконання, що аналізуючи документи наявні у матеріалах справи, які подавались позивачем, у відповідача 1 були ґрунтовні підстави вважати, що вказані товари не належать до медичних виробів згідно з визначенням, наведеним у Технічному регламенті №753, про що вказано у листах від 06.03.2015 р. №13-70-25/36-2527, від 11.03.2015 р. №13-70-25/36-2707, від 11.03.2015 р. № 13-70-25/36-2709 та від 13.03.2015 р. № 13-70-25/36-2892.

Крім того, відповідно до листа Міністерства доходів і зборів від 14.07.2014 р. №16711/99-99-19-03-02-17 у звязку з набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України від 01.07.2014 № 216 «Про затвердження переліку медичних виробів, операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України яких підлягають обкладенню податком на додану вартість за ставкою 7 відсотків» повідомлено, що оскільки вказана постанова набрала чинності 02.07.2014 року (опублікована в газеті «Урядовий курєр» від 02.07.2014 р. № 116), операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України до 01.07.2014 року оподатковувалися податком на додану вартість за ставкою 7 відсотків згідно з переліком, затвердженим Постановою № 118, а з 02.07.2014 року згідно з переліком, затвердженим Постановою № 216. Операції платників податку з постачання на митній території України медичних виробів, а також операції з їх ввезення на митну територію України, що здійснювалися 01.07.2014 року, оподатковуються податком на додану вартість за ставкою 20 відсотків.

Отже, нарахування та сплата податку на додану вартість за митними деклараціями №209140000/2014/020866, №209140000/2014/020909 та №209140000/2014/020915, які оформлені та подані позивачем 01.07.2014 р., мало проводитись за ставкою, визначеною у п.193.1 ст. 193 ПК України, а саме за ставкою 20 відсотків.

Щодо підстав, процедури внесення виправлень у митну декларацію та обґрунтованості повернення надміру сплачених коштів суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ТОВ «Проктер Енд Гембл Україна» було достеменно відомо про можливість оподаткування всіх медичних виробів, які пройшли державну реєстрацію за ставкою 7%. Так, позивачем до митних декларацій були додані відповідні свідоцтва про державну реєстрацію медичних виробів.

Зазначене підтверджується і долученими до матеріалів справи митними деклараціями від 03.07.2014 року №209140000/2014/021282, №209140000/2014/021283, №209140000/2014/021285, №209140000/2014/021286, №209140000/2014/021287, №209140000/2014/021288, №209140000/2014/021289, №209140000/2014/021290, №209140000/2014/021294, №209140000/2014/021296, №209140000/2014/021298, №209140000/2014/021299, №209140000/2014/021300, №209140000/2014/021304, №209140000/2014/021305, №209140000/2014/021316, №209140000/2014/021335 та від 04.07.2014 року №209140000/2014/021468, №209140000/2014/021575, №209140000/2014/021593, №209140000/2014/021599, відповідно до яких розрахунок митних платежів за вказаними митними деклараціями позивач здійснював виходячи зі ставки оподаткування податком на додану вартість в розмірі 7%.

Внесення змін до податкової звітності за результатами самостійного виявлення помилок здійснюється у порядку, визначеному ст. 50 ПК України, шляхом подання Уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок.

Згідно з п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Вимогами ч. 1 ст. 269 МК України, згідно з якою за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів відомості, зазначені в митній декларації, можуть бути змінені або митна декларація може бути відкликана. У разі відмови у наданні такого дозволу орган доходів і зборів зобов'язаний невідкладно, письмово або в електронному вигляді, повідомити декларанта про причини і підстави такої відмови.

Форма такого письмового звернення та порядок внесення змін до митних декларацій встановлені Положенням про митні декларації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 р. № 450 (далі - Положення КМ України № 450).

При внесенні змін до митних декларацій платники податків подають до митного органу письмове звернення за формою передбаченою Положенням КМ України № 450.

Пунктом 37 Положення № 450 передбачено, що після завершення митного оформлення зміни до митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа можуть вноситися шляхом: подання з метою продовження строку тимчасового ввезення товарів з частковим звільненням від оподаткування митними платежами, а також у випадках, визначених Митним кодексом України, декларантом або уповноваженою ним особою додаткової митної декларації та оформлення її митним органом; заповнення та оформлення митним органом аркуша коригування за формою згідно з додатком 4.

Аркуш коригування заповнюється та оформлюється митним органом у разі: отримання митним органом інформації про перерахування декларантом до державного бюджету митних платежів у вигляді доплати або підтвердження Казначейством факту повернення з державного бюджету коштів після закінчення митного оформлення; необхідності виправлення за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи помилково зазначених в оформленій митній декларації на бланку єдиного адміністративного документа відомостей про товари, не пов'язаних з перерахуванням сум митних платежів за такою митною декларацією; необхідності відображення за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи відомостей про товари, що стали відомі після закінчення митного оформлення товарів, не пов'язаних з перерахуванням сум митних платежів за митною декларацією на бланку єдиного адміністративного документа.

В даному випадку, аркуш коригування заповнявся б митним органом у разі підтвердження Казначейством факту повернення з державного бюджету коштів після закінчення митного оформлення.

Згідно із п. 4 ч. 5 та ч. 6 ст. 301 МК України, повернення сум відповідних митних платежів здійснюється також у разі, якщо митну декларацію змінено або визнано недійсною, повернення сум митних платежів у випадках, передбачених частиною п'ятою цієї статті, здійснюється у тому самому порядку, що і повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів за заявою платника податків за умови, що така заява подається не пізніше одного року з дня, наступного за днем виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум митних платежів.

Таким чином, внесення змін до митної декларації та повернення сум відповідних митних платежів можливе з дозволу органу доходів і зборів та за наявності виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум митних платежів. Позивачем наявність таких обставин не наведено та необґрунтовано.

Отже, з урахуванням наведених обставин справи, суд дійшов висновку, що у ОСОБА_1 митниці були відсутні правові підстави для вчинення дій на виконання норм ст. 269 МК України стосовно повернення частини сум податку на додану вартість, які були сплачені при митному оформленні.

Суд враховує також і те, що відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Позивач не надав належних та допустимих доказів протиправності дій та бездіяльності відповідача при прийнятті оскаржуваних рішень при зверненні до суду за захистом своїх прав, а відтак не довів обґрунтованість та законність підстав для задоволення позовних вимог. Таким чином, суд перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача необґрунтовані, безпідставні, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 94 КАС України відшкодування судових витрат позивачеві, якому відмовлено у позові, не передбачено.

За приписами ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Відповідно до платіжного доручення № 248 від 31.03.2015 року, наявного в матеріалах справи, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 560,28 грн, відтак решта несплаченої суми судового збору становить 4 311,72 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Проктер енд Гембл Україна» (04070, м. Київ, вул. Набережно-Хрещатицька, 13/5А, ) до Державного бюджету України решта суми судового збору в розмірі 4 311,72 грн. (чотири тисячі триста одинадцять грн. 72 коп.)

Постанова може бути оскаржена до ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено та підписано 25.10.2015 року.

Суддя Сидор Н.Т.