Справа № 804/2111/15
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2015 р. Справа № 804/2111/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Павловського Д. П.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро - Комфорт» до Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС України у Дніпропетровській області про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
02 лютого 2015 р. до суду надійшов даний адміністративний позов, у якому позивач просить:
Представники позивача не заперечували проти розгляду справи у письмовому провадженні.
Представник відповідача не заперечував проти розгляду справи у письмовому провадженні.
Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи вищевказане, суд ухвалив розглянути справу у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, судом були встановлені наступні обставини.
Дослідивши матеріали справи та подані до суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд встановив таке.
Відповідно до приписів статті 60 ПКУ - якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення- рішення, податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов'язання.
Відповідно заперечень які були надані до матеріалів справи встановлено, що з боку позивача встановлено порушення, а саме п.п. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14; п.п. 135.5.4 п. 135.4 ст. 135; п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-V1 (із змінами і доповненнями), в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 671 734 грн., у тому числі за 1 півріччя 2012 року в сумі 160 159 грн. та за 1-4 квартали 2013 року в сумі 511 575 грн. п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-6 (із змінами і доповненнями), в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 152 324 грн., у тому числі за травень 2012 року в сумі 152 324 грн. Також, у березні-квітні 2012 року зменшено залишок від'ємного значення ПДВ на загальну суму 152 324 грн.
Дослідивши письмові докази судом було встановлено, що Перевіркою встановлено порушення : п.п. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14; пп. 135.5.4 п. 135.4 ст. 135; п.138.8 ст. 138Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами і доповненнями) в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 671734 грн., у тому числі за 1 півріччя 2012року в сумі 160159 грн. та за 1-4 квартали 2013 року в сумі 511575 грн.
П. 188.1 cm. 188; п. 189.1 cm. 189 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами і доповненнями) в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 152324 грн., у тому числі за травень 2012року в сумі 152324 грн. Також у березні-квітні 2012 року зменшено залишок від'ємного значення ПДВ на загальну суму 152324 грн.»
В Акті перевірки № 472/223/146549249 зазначається (сторінка 8), що «...B ході перевірки рядка 03 Декларації «інші доходи" за період з 01.04.2011р. по 25.07.2014р. встановлено його заниження на загальну суму 2 692 501 грн., у тому числі: за 2 кв. 2013 року в сумі 2 692 501 грн.
На підставі зазначеного перевіряючи приходять до висновку, що «у зв'язку з отриманням товарів та послуг з відсутністю компенсації їх вартості, відповідно до п.п. 135.5.4 п. 135.5 cm. 135, п.п. 14.1.13 п. 14.1 cm. 14 Податкового кодексу України від , 02.12.2010р. № 2755-VI (із змінами і доповненнями) сума заниженого іншого доходу складає 2 692 501 грн., у тому числі за 2 квартал 2013 року в розмірі 2 692 501 грн.
Тобто, поставка товарів та послуг відповідно до вищезазначених договорів не є безоплатною, так як договорами передбачена компенсація поставлених товарів, та послуг. Тобто вартість поставлених товарів та послуг повинна була бути сплачена на користь ТОВ з ІІ «Новофарм» у розмірі 2692500,62 грн. у строк не пізніше 31.12.2013 року.
Проте, контролюючі органи стверджують, що оскільки Договором СП № ЕК-10/1 не сплачено контрагенту за отримані товари і послуги, то це - безоплатно отримані товари, вартість яких відповідно до вимог підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 ПК України включається до рядка 03 декларації «Інші доходи».
Кваліфікація контролюючими органами цієї поставки товарів та послуг як безоплатної є протиправною та такою що не відповідає діючому податковому законодавству, тому як відповідно до п.п.14.1.13 ПК України безоплатно надані товари, роботи, послуги це: товари, надані відповідно договорів дарування, іншим договорам, за якими не передбачена грошова або інша компенсація вартості таких товарів, або їх повернення , або без укладення таких договорів, роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості; товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею. Жодна із умов, перелічених в п.п.14.1.13 п.14.1 статті 14 ПК України не відповідає умовам договорів № Н-20/3-11 від 28.04.2011 та №Н-14 УБ-П від 29.04.2011.
Жодна із умов, перелічених в п.п.14.1.13 п.14.1 статті 14 ПК України не відповідає умовам договорів №Н-20/3-11 від 28.04.2011 та №Н-14 УБ-П від 29.04.2011.
В ході проведення перевірки встановлено укладання договору про переведення боргу №ЕК-2 Д-13 від 02.04.2013р між платником (Договір СП № ЕК-10/1) та ТОВ «Євро - Комфорт». Цим договором регулюються відносини, пов'язані із зміною зобов'язаної сторони (Первісного боржника - Договір про спільну діяльність від 25.10.2010р. № ЕК-10/1) у зобов'язаннях, що виникли на підставі договорів № Н-20/3-11 від 28.04.2011 та № Н-14 УБ- 11 від 29.04.2011.
Первісний боржник переводить на Нового боржника борг у розмірі 2692500,62 грн., а Новий боржник погоджується виконати зазначене грошове зобов'язання, що виникло на момент укладання цього договору. За домовленістю сторін Первісний боржник повинен сплатити Новому боржнику грошові кошти в сумі 2692500,62 грн. в термін до 31.12.2013 року.
Державна податкова служба України своїм листом № 8528/6/15-1415 від 17.05.2012р. дала роз'яснення особливостей оподаткування операцій по переведенню боргу як у Первісного боржника так і у Нового боржника, в якому зазначається наступне.
Переведення боргу регулюється ст. 520 - 524 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 N 435-ІУ. Боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Наслідками переведення боргу є вибуття первинного боржника із зобов'язання, вступ до зобов'язання нового боржника та збереження у повному обсязі змісту зобов'язання при зміні суб'єктного його складу.
Відповідно до п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України (далі - ПК України) витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.
Тобто у податковому обліку покупця - первинного боржника переведення боргу до нового боржника прирівнюється до операції зі списання коштів на оплату товарів (робіт, послуг), але не призводить до формування витрат. Перерахування коштів первинним боржником на користь нового боржника у податковому обліку первинного боржника також не відображається у складі витрат.
Що стосується обліку нового боржника, то такий платник по відношенню до первинного боржника виступає вторинним кредитором.
Відповідно до п. 153.5 ст. 153 ПК України з метою оподаткування платник податку веде облік фінансових результатів операцій від проведення операцій з продажу (передачі) або придбання права вимоги зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари, виконані роботи чи надані послуги третьої особи, зобов'язань за фінансовими кредитами, а також за іншими цивільно-правовими договорами.
З урахуванням вищевикладеного, у податковому обліку платника податку - вторинного кредитора (нового боржника) доходи від виконання вимоги боржником перевищують витрати, понесені вторинним кредитором на придбання права вимоги зобов'язань боржника, отриманий прибуток включається до складу доходу вторинного кредитора.
Тобто, відповідно до норм чинного податкового законодавства у Первісного боржника (Договір про спільну діяльність від 25.10.2010р. № ЕК-10/1) переведення боргу до нового боржника прирівнюється до операції зі списання коштів на оплату товарів (робіт, послуг), та більш ніяким чином не відображається у податковому обліку первинного боржника.
Виходячи з вищезазначеного висновки Відповідача про те що товари (роботи, послуги) одержані в межах договорів № Н-20/3-11 від 28.04.2011 та № Н-14 YS-11 від 29.04.2011., за якими заборгованість сплачена шляхом укладання договору переведення боргу - є безоплатно одержаними, не мають під собою законодавчого обґрунтування та спростовуються роз'ясненнями Державної податкової служби України.
Окрім цього, кредиторська заборгованість у розмірі 2692500,62 грн. на момент перевірки рахувалася в бухгалтерському обліку платника (Договір про спільну діяльність від 25.10.2010р. № ЕК-10/1) перед ТОВ з II «Новофарм» (про що зазначено в акті перевірки на сторінці 8). Тобто в бухгалтерському обліку не було змінено назву кредитора відповідно укладеного договору переведення боргу №ЕК-2 Д-13 від 02.04.201 Зр з ТОВ з II «Новофарм» на ТОВ «Євро-Комфорт», що не тягне за собою будь яких податкових наслідків.
Також, вважаємо за необхідне зазначити, що відповідно до пп. 136.1.3 п. 136.1 ст.136 ПК України не враховуються при визначенні об'єкта оподаткування суми коштів або вартість майна, що надходять платнику податку у вигляді прямих інвестицій або реінвестицій у корпоративні права, емітовані таким платником податку, в тому числі грошові або майнові внески згідно з договорами про спільну діяльність на території України без створення юридичної особи.
Тобто, якщо в подальшому Новим боржником - ТОВ «Євро -Комфорт», який є учасником Договору про спільну діяльність від 25.10.2010р. № ЕК-10/1 буде внесено майновий або грошовий внесок в межах своєї участі в Договорі про спільну діяльність для виконання зобов'язань перед Кредиторами, яким у тому разі є і сам учасник договору, то такий внесок не буде розглядатися відповідно до чинного податкового законодавства як доходи. Доти таке рішення не прийняте платник податків - Договір про спільну діяльність від 25.10.2010 року № ЕК-10/1 залишається зобов'язаним сплатити на користь ТОВ «Євро - Комфорт» суму у розмірі 2692500,62 грн., та у нього не виникають доходи від вартості товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих у зв'язку з відсутністю таких операцій.
В Акті перевірки № 472/223/146549249 зазначається (сторінка 7), що «сума відхилень між сумою собівартості та ціною продажу вирощеної кукурудзи становить 925 890,12 грн. (З 986 709,19 грн. - 4912599,31 грн.). Але, у бухгалтерському та податковому обліку відображено суму доходу за 2 кв. 2012 року у сумі 163 230,83 грн. без ПДВ, що не підтверджено первинними документами, а отже, сума відхилень становить 762 659,29 грн.»
Слід зазначити, що з Акту перевірки № 472/223/146549249 не зрозуміло, якими даними керувались ревізори при визначенні зазначених відхилень, а по-друге, умовивід, що у бухгалтерському та податковому обліку відображено суму доходу за 2 кв. 2012 року у сумі 163 230,83 грн. без ПДВ, іо не підтверджено первинними документами,...», не відповідає дійсності, тому що в процесі перевірки Новомосковській ОДПІ надані всі первинні та бухгалтерські документи, які підтверджують здійснення господарських операцій за договором СП № ЕК-10/1.
На підставі вищевикладеного перевіряючи приходять до необґрунтованого висновку, що «у зв'язку з реалізацією товарів за цінами нижче їх собівартості, відповідно до вищезазначених пунктів, відповідно до п. 135.4 ст. 135, п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI (із змінами і доповненнями) сума заниженого доходу від операційної діяльності (дохід від реалізації товарів (робіт, послуг) складає 762 659 грн., у тому числі за 2 квартал 2012 року в розмірі 762 659 грн.»
Відповідно до п. п. 14.1.228 п. 14.1 ст. 14 Податковому кодексу України, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу - витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.
Відповідно до п. 138.4 ст. 138 ПК України передбачено наступне, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподілених постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.
Згідно п. 138.8 ст. 138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконаних робіт, наданням послуг; загальновиробничих витрат, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбанням електричної енергії (включаючи реактивну).
Відповідно до п. п. 14.1.71 ст. 14 ПК України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.
Відповідно до статті 627 Цивільного Кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Поняття свободи договору включає в себе можливість сторонами вільно формувати ціну договору; що і було зроблено Договором СП № ЕК-10/1 при укладенні договорів продажу кукурудзи з його контрагентами. Податковий орган не вправі регулювати ціну договору без будь - якого належного законодавчого обґрунтування в Акті перевірки.
Відповідно до п. 135.2. Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Згідно з пунктом 135.3 статті 135 ПК України суми, відображені у складі доходів платника податку, не підлягають повторному включенню до складу його доходів.
Відповідно до підпункту 135.4.1 пункту 135 статті 135 ПК України дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо); особливості визначення доходів від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг для окремих категорій платників податків або доходів від окремих операцій встановлюються положеннями цього розділу.
Крім того, відповідно до пункту 188.1 статті 188 ПК базою оподаткування визначено "звичайну ціну", а не "собівартість кукурудзи", на яку посилається Новомосковська ОДПІ, обґрунтовуючи порушення Договором СП № ЕК-10/1 податкового законодавства. Разом з тим зазначені терміни не є тотожними, а їх підміна є неприпустимою. Таким чином, вважаємо що Новомосковською ОДПІ не доведено те, що Договором СП № ЕК-10/1 неправильно визначена база оподаткування, оскільки підприємство визначило її виходячи із договірної вартості, що відповідає рівню звичайних цін.
Також слід звернути увагу перевіряючих на той факт, що кукурудза, яка була реалізована за цінами «нижче собівартості» була некондиційною, тобто показники якості кукурудзи не відповідали вимогам державних стандартів на цей вид товару, тому що кукурудза посіву 2011 року перезимувала на полях та була зібрана в квітні-травні 2012 року. Зазначене підтверджується первинними та бухгалтерськими документами, які були надані.
Відповідно до п. 14.1.71 ст. 14 ПКУ (в редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами
договору, якщо інше не встановлено Податковим кодексом України. Якщо не доведено зворотнє, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.
Згідно п.39.1 ст. 39 ПКУ (в редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), звичайна ціна на товари (роботи, послуги) збігається з договірною ціною, якщо інше не встановлено цим Кодексом і не доведено зворотнє, в тому числі в результаті неможливості визначення звичайної ціни із застосуванням положень пунктів 39.3-39.4 цієї статті. Звичайна ціна застосовується у разі здійснення платником податків: а) бартерних операцій; б) операцій з пов'язаними особами; в) операцій з платниками податків, щ застосовують спеціальні режими оподаткування або інші ставки, ніж основна ставка податку на прибуток, або не є платником цього податку, крім фізичних осіб, які не є суб'єктами підприємницької діяльності; г) в інших випадках, визначених цим кодексом.
У відповідності до п.39.2 ст. 39 ПКУ (в редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), визначення звичайної ціни у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснюється за одним з методів, вказаних в цьому пункті. Встановлюються такі методи визначення звичайної ціни: а) порівняльної неконтрольованої ціни (аналогів продажу); б) ціни перепродажу; в) "витрати плюс"; г) розподілення прибутку; ґ) чистого прибутку. При визначенні звичайної ціни згідно з методами, встановленими цим пунктом, використовується інформація про ціни в операціях між непов'язаними особами у спів ставних умовах на відповідному ринку товарів (робіт, послуг).
Для визначення звичайних цін на товари (роботи, послуги) використовуються
офіційні джерела інформації, у тому числі: статистичні дані державних органів і установ; ціни спеціалізованих аукціонів з торгівлі окремими видами продукції, біржові котирування; довідкові ціни спеціалізованих комерційних видань та публікацій, у тому числі електронних та інших банків даних; звіти та довідки відділів з економічних питань у складі дипломатичних представництв України за кордоном; інші інформаційні джерела, що визнаються офіційними в установленому порядку (п.39.11 ст. 39 ПКУ).
Відповідно вищезазначеного Суд вважає, що виводи відповідача ґрунтуються лише на сумнівах та припущеннях ревізора-інспектора, що є неприпустимим при складанні офіційного документу органу державної податкової служби (акту перевірки). Зазначене є порушенням п. 6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010 року № 984, згідно якого факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.
У зв'язку з чим суд доходить висновку, що керуючись Податковим кодексом України, Законом України «Про державну податкову службу», позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню, цілком правомірними та відповідають чинному законодавству, і позивачем було доведено їх правомірність.
Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Адміністративний позов - задовольнити повністю.
Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро - Комфорт» документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Д.П. Павловський