Справа № 802/3133/15-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 жовтня 2015 р. Справа № 802/3133/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика Віталія Володимировича,

за участю:

секретаря судового засідання: Медвідь І.О.,

представників відповідача: Воловодівського А.Г., Задорожного Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в Теплицькому районі Вінницької області до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес" про стягнення заборгованості

в с т а н о в и в :

31.08.2015 року Управління Пенсійного фонду України у Теплицькому районі Вінницької області звернулося до суду з адміністративним позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес" про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог вказали, що за відповідачем рахується заборгованість перед управлінням Пенсійного фонду України у Теплицькому районі по невідшкодованих фактичних витратах на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до пунктів "б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", громадянам ОСОБА_3, ОСОБА_4 за період червень-серпень 2015 року в розмірі 5644,59 грн. Оскільки відповідач добровільно не сплачує заборгованість, позивач звернувся до суду щодо її примусового стягнення.

В судове засідання представник позивача не з'явився. Надав суду письмову заяву від 27.10.2015 року, в якій просив розгляд справи провести без участі представника. Заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях на позов, які містяться в матеріалах справи (а.с. 23-24). Зазначили, що СТОВ "Прогрес" був платником єдиного податку з сільськогосподарських товаровиробників, а починаючи з 2015 року є платником 4 групи єдиного податку і користується пільгами, передбаченими ПК України. На підставі Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014р. №71-VIIІ фактично відбулося перейменування "фіксованого сільськогосподарського податку" на "єдиний податок четвертої групи", при цьому, а ні сама пільга, а ні вимоги до підприємств, які можуть нею скористатися, змінені не були. Зважаючи на викладене, представники відповідача просили суд відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем підтверджено трудовий стаж, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення за списком №2, для громадян ОСОБА_3, про що свідчить довідка від 16.03.2013 року (а.с. 13), ОСОБА_4, про що свідчить довідка №284 від 18.08.2003 року (а.с. 14) в матеріалах справи.

Відповідачем від УПФ України в Теплицькому районі отримано розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів "б"-"з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 01.01.2015 року, відповідно до яких відповідач зобов'язаний щомісячно відшкодовувати УПФ України у Теплицькому районі розмір фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій по громадянину ОСОБА_3 у розмірі 814,32 грн. та по громадянці ОСОБА_4 в розмірі 1067,21 грн. (а.с. 5,7).

Заборгованість з відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, за період червень-серпень 2015 року становить 5644,59 грн., що підтверджується розрахунком боргу відповідача перед УПФ України у Теплицькому районі (а.с. 16).

Надаючи юридичну оцінку встановленим фактичним обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, (крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку) є платниками збору - фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до п."б-з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Пунктом 6.1. розділу 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України №21-1 від 19 грудня 2003 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року (далі - Інструкція), передбачено, що відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у таких розмірах: для платників, зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 Інструкції (крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку), - 100 відсотків фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до абзацу першого частини 2 Прикінцевих положень Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" застрахованим особам, які працювали або працюють на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Частиною 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності Законом №1058-ІV (з 1 січня 2004 року), а саме, відповідно до норм Законів України "Про пенсійне забезпечення", "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" від 26 червня 1997 року №400/97-ВР відшкодуванню підлягали пенсії, призначені за пунктами "б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно ст.1 Закону України ''Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" та ст.15 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Теплицькому районі і є платником страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Для визначення права на пенсію на пільгових умовах органи Пенсійного фонду України приймають уточнюючі довідки підприємств або організацій, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637 "Про затвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній". У цих довідках повинно бути вказано: періоди роботи, що зараховується до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видано зазначену довідку. При дотриманні зазначених норм чинного законодавства органами Пенсійного фонду вирішується питання призначення пенсій за віком на пільгових умовах.

Тобто, відшкодуванню підлягають витрати на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених громадянам, які отримують пенсію відповідно п. „б"-„з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", незалежно від часу їхнього призначення, до досягнення працівниками пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Згідно абз.4 п.1 ст.2 та п.1 ст.4 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" організації, підприємства, крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку, відшкодовують фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до п."б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Судом встановлено, що відповідач в 2014 році був платником фіксованого сільськогосподарського податку, а в 2015 році є платником єдиного податку з сільськогосподарських товаровиробників і користується пільгами, передбаченими ПК України .

З 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014р. №71-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким внесено зміни до Податкового кодексу України, зокрема, з переліку загальнодержавних податків і зборів виключено фіксований сільськогосподарський податок (ФСП).

Разом з тим, відповідно до зазначеного вище Закону, фактично ФСП замінено на єдиний податок четвертої групи.

Суд зазначає, що для платників 4 групи єдиного податку починаючи з 2015 року збережені майже всі умови їх оподаткування, які раніше були передбачені для платників фіксованого сільськогосподарського податку.

Однак, суд зазначає, що СТОВ "Прогрес" податкова звітність до Теплицького відділення Гайсинської ОДПІ за 2015 рік подавалась у формі податкової декларації з фіксованого сільськогосподарського податку, тобто, як платником фіксованого сільськогосподарського податку.

Крім того, суд зауважує, що згідно пояснювальної записки до проекту Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України (щодо податкової реформи)" від 22.12.2014 року, стосовно спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності серед іншого пропонується:

- оптимізація кількості груп платників єдиного податку до чотирьох із збереженням чинного максимального розміру доходу, який дозволяє перебувати на спрощеній системі оподаткування;

- об'єднання спеціальних режимів оподаткування в єдиному податку шляхом введення окремої (четвертої) групи платників єдиного податку - сільськогосподарських товаровиробників, внаслідок чого скасовується фіксований сільськогосподарський податок.

Проаналізувавши вищенаведені правові норми суд констатує, що наразі існує неузгодженість між нормами Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" та нормами Податкового кодексу України в частині зобов'язання сільгосппідприємств - платників єдиного податку четвертої групи відшкодовувати Пенсійному фонду України фактичні витрати на виплату та доставку пільгових пенсій.

Однак, суд відзначає, що законодавчо не скасовано пільг для платників фіксованого сільськогосподарського податку встановлених Законом України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", а лише замінено фіксований сільськогосподарський податок на єдиний податок четвертої групи з метою оптимізації кількості груп платників єдиного податку.

Крім того, п.п. 8 п. 15 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, Кабінету Міністрів України щорічно передбачати у проекті закону про Державний бюджет України на відповідний рік за рахунок його загального фонду кошти для компенсації Пенсійному фонду України суми втрат від застосування спеціальної ставки платниками фіксованого сільськогосподарського податку у сумі різниці між коштами, сплаченими за спеціальною ставкою, та коштами, які були б сплачені при застосуванні ставки, визначеної в абзаці другому пункту 1 статті 4 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування". Для визначення сум такої компенсації та обчислення коефіцієнта заробітної плати (доходу) страхувальник (застрахована особа) розраховує суму страхового внеску як за загальною ставкою, так і за спеціальною ставкою, що відображається в обов'язковій звітності, та сплачує страховий внесок за спеціальною ставкою.

Дана законодавча норма виступає гарантуючою пільгою для платників фіксованого сільськогосподарського податку та підтверджує їх звільнення від відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до п."б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Преамбулою Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

В той час, статтею 1 Податкового кодексу України встановлено, що цей кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Аналізуючи дані законодавчі норми, слід вважати, що закріплене право на звільнення від відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до п."б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" не може регулюватись нормами Податкового кодексу України шляхом скасування або трансформації.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктами 3, 8 частини 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Метою дотримання принципу пропорційності є досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямовані рішення або дії суб'єкта владних повноважень, та інтересами конкретної особи, зокрема вказаний принцип передбачає, що здійснення повноважень, як правило, не має спричиняти будь-яких негативних наслідків, що не відповідало б цілям, яких заплановано досягти.

На необхідності дотримання принципу пропорційності при прийнятті рішень органами державної влади наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема, у справах "Йорданова та інші проти Болгарії" та "Ліндхайм та інші проти Норвегії".

При вирішенні справи суд також керувався принципом верховенства права, з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, зокрема, щодо права особи на "правомірні очікування" / "законні сподівання" вчиняти певні дії відповідно до виданого державними органами дозволу ("Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії" від 23 жовтня 1991 р. заява № 12742/87).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Надаючи оцінку запереченням представника відповідача про те, що СТОВ «Прогрес», в силу абзацу 5 підпункту 1 пункту 2 розділу Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", не зобов'язане відшкодовувати Пенсійному фонду фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, оскільки даною нормою передбачено виплата таких пенсій з 01.01.2005 року за рахунок Державного бюджету України, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень вказаного Закону пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів "в"-"е" та "ж" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Аналіз вищенаведених норм Закону, на які і посилається представник відповідача, визначає, що виплата пенсій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, які в подальшому мають бути відшкодовані Пенсійному Фонду підприємствами та організаціями з коштів, призначених на оплату праці.

Аналогічні правові позиції щодо обов'язку відшкодування Пенсійному фонду України фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій неодноразово викладались Верховним Судом України в постановах, зокрема, від 31 січня 2011 року (№ в реєстрі 14222230), від 10 жовтня 2011 року ( № в реєстрі 19130692), від 24 квітня 2012 року ( № в реєстрі 24976394), від 21 лютого 2012 року ( № в реєстрі 22204818).

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати відповідно до ч.4 ст.94 КАС України з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

п о с т а н о в и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дончик Віталій Володимирович