Справа № 2а/1770/683/2012
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2012-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________

Головуючий у 1-й інстанції: Друзенко Н.В.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

іменем України

"12" червня 2012 р. Справа № 2а/1770/683/2012

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Моніча Б.С.

суддів: Бондарчука І.Ф.

ОСОБА_2,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Публічного акціонернго товариства "Комерційний банк" "Надра" Рівненське регіональне управління на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "20" березня 2012 р. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк" "Надра" Рівненське регіональне управління до ОСОБА_3 державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції про визнання дій незаконними ,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 20.03.2012 р. відмовлено в задоволенні позовних вимог апелянта про визнання дій щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору незаконними, визнання постанови про стягнення виконавчого збору №16596384 від 05.01.2010 р. такою, що не підлягає виконаню та її скасування.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати прийняте рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Представники сторін в судове засідання не зявились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. З урахуванням приписів ч.4 ст.196 та п.2 ч.1 ст.197 КАС України розгляд апеляційної скарги колегією суддів здійснюється за відсутності сторін та в порядку письмового провадження.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.195 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу слід задовольнити.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець під час винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору діяв у відповідності до Закону України "Про виконавчий збір" від 21.04.1999 року.

Проте, погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.99 р. N606-XIV (в редакції на час винесення оскаржуваної постанови) було передбачено, що державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

21.12.2009 р. державним виконавцем Відділу ДВС Рівненського МУЮ ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа Рівненського міського суду №2-9130 від 29.12.2009 р. про стягнення з апелянта заборгованості в розмірі 29 тис. 120 грн. з встановленням строку для добровільного виконання рішення суду до 04.01.2010 р.

05.01.2010 р. державним виконавцем винесено постанову ВП №16596384 про стягнення з боржника виконавчого збору.

Відповідно до статті 46 Закону України "Про виконавче провадження", п.4.16 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України N 74/5 від 15.12.99 р. (в редакціях чинних на момент винесення оскаржуваної постанови), виконавчий збір стягується у розмірі 10% від фактично стягненої суми, державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору у разі фактичного стягнення боргу.

Отже, виконавчий збір стягується в разі, якщо рішення було виконано примусово, та вираховується від фактично стягненої державним виконавцем суми.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 р. N14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльності органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження"визначено, що витрати виконавчого провадження та виконавчий збір відповідно до статей 45, 46 Закону України "Про виконавче провадження" стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній по-перше, не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк, а по-друге, рішення було виконано примусово.

Наведена правова позиція не суперечить правовій позиції п.6 Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України №3 від 13.12.2010 року про те, що виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його добровільного виконання, оскільки ця санкція щодо вимог майнового характеру може бути застосована відповідно до ч.1 ст.46 Закону в розмірі 10% від фактично стягненої суми або вартості майна, що передано стягувачу.

Виняток з цього правила закон встановлює лише для вимог немайнового характеру.

Апеляційним судом встановлено, що виконавча служба не здійснювала примусового стягнення боргу і перерахування грошових коштів на користь стягувача або передачі майна боржника стягувачу.

Частиною шостою статті 44-1 Закону "Про виконавче провадження" теж визначено, що пропорційна стягнутій сумі сума виконавчого збору перераховується після перерахування стягувачу належної йому суми. В іншому разі пропорційна стягнутій сумі сума виконавчого збору перераховується після надіслання стягувачу повідомлення про наявність на депозитному рахунку відповідного органу державної виконавчої служби суми коштів, яка підлягає виплаті стягувачу.

В останньому реченні ч.1 ст.43 цього ж закону прямо передбачено, що виконавчий збір стягується пропорційно фактично задоволеним вимогам стягувача.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.195-198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу задовольнити.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 20.03.2012 р. скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "надра" задовольнити.

Визнати незаконними дії державного виконавця Лавор Н.П. відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції по винесенню постанови №16596384 від 05.01.2010 р. про стягнення з боржника виконавчого збору.

Названу постанову про стягнення виконавчого збору скасувати й визнати такою, що не підлягає виконанню.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Б.С. Моніч

судді: ОСОБА_5 ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано (рекомендованим з повідомленням):

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_6 акціонерне товариство "Комерційний банк" "Надра" Рівненське регіональне управління вул. Поштова, 11,м. Рівне,33018

3- відповідачу ОСОБА_3 державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції вул. Замкова,22 а,м.Рівне,33000