Справа № 803/3538/15
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року Справа № 803/3538/15

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Димарчук Т.М.,

при секретарі судового засідання Гуцалюк І.О.,

з участю представника позивача Давидюка М.В.,

представника відповідача Мандзирохи А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Вілія-Трейд" до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вілія-Трейд" (надалі - ТзОВ "Вілія-Трейд", позивач, товариство) звернулося з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (надалі Луцька ОДПІ, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14 вересня 2015 року № та №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Луцькою ОДПІ проведена документальна позапланова виїзна документальна перевірка ТзОВ "Вілія-Трейд", з питань здійснення фінансово-господарських операцій із ТОВ «УТФ Зерно» за період з 01.11.2014 року по 30.11.2014 року, за результатами якої складено акт №3536/22-03/05442109 від 28.08.2015 року.

В акті перевірки вказано, що ТзОВ "Вілія-Трейд" завищено витрати що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за 2014 рік, що призвело до заниження сплати до бюджету податку на прибуток в загальній сумі 63 277,00 грн. та занижено податок на додану вартість в сумі 70 308, 00 грн. Висновки акту перевірки ґрунтуються на тому, що не можливо підтвердити фінансово-господарські відносини між позивачем та його контрагентом - ТОВ «УТФ Зерно», а відтак відсутній факт реального здійснення поставок від вказаного контрагента.

На підставі акта перевірки Луцькою ОДПІ 14 вересня 2015 року були прийняті податкові повідомлення рішення: №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на 94 915,50 грн., в тому числі 63 277,00 грн. за основним платежем та 31 638, 50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на 105 462,00 грн., в тому числі: 70 308,00 грн. - за основним платежем та 35 154,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Позивач не погоджується з висновками податкового органу щодо відсутності інформації про походження товару та неможливості підтвердження факту здійснення господарських операцій між ТзОВ "Вілія-Трейд" та постачальником ТОВ «УТФ Зерно», вказує, що фінансово-господарські операції носять реальний характер, повністю підтверджуються наявними первинними бухгалтерськими документами. Зауважує на тому, що під час проведення перевірки не були взяті до уваги документи та докази, неповно з'ясовано обставини взаємовідносин ТзОВ "Вілія-Трейд" з ТОВ «УТФ Зерно» та ТОВ «Волинь-зерно-продукт», не перевірено фактичне виконання укладених договорів купівлі-продажу, договорів складського зберігання, а тому у відповідача не було обґрунтованих підстав для висновків в акті перевірки стосовно нереальності операцій. Оскільки податок на додану вартість та витрати по податку на прибуток було сформовано на підставі реальних операцій, то винесені податкові повідомлення-рішення вважає протиправними та просить суд їх скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у своїх запереченнях та в судовому засіданні позовних вимог не визнав та пояснив, що проведеною перевіркою встановлено відсутність фактичного здійснення господарської операції у листопаді 2014 року на підставі укладеного між ТзОВ "Вілія-Трейд" та ТОВ «УТФ Зерно» договору купівлі-продажу сої, а саме з аналізу ланцюга постачальників ТОВ «УТФ Зерно» неможливо встановити походження придбаної сої, оскільки ТОВ «УТФ Зерно» не мало взаємовідносин із с/г виробниками такої продукції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для відображення у податковому обліку. Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції. Відтак вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені правомірно та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що Луцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Волинській області з 14.08.2015 року по 20.08.2015 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ "Вілія-Трейд" з питань здійснення фінансово-господарських операцій із ТОВ «УТФ Зерно» за період з 01.11.2014 року по 30.11.2014 року, за результатами якої складено акт №3536/22-03/05442109 від 28.08.2015 року.

В акті перевірки встановлено порушення товариством:

- п. 185.1, ст. 185, пп. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198, ст. 201 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість за листопад 2014 року на суму 70 308,00 грн

- пп. 138.1, 138.2, 138.4, 138.8, ст. 138, п.п.139.1.9, п. 139.1, ст. 139 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток за 2014 рік на загальну суму 63 277,00 грн.

Під час проведення перевірки було встановлено, що між ТзОВ "Вілія-Трейд" (покупець) та ТОВ «УТФ Зерно» (продавець) укладено договір купівлі-продажу №ВТк№1311/2365 від 13.11.2014 року та специфікації №13/11 до нього, за яким позивач отримав від контрагента жирові та олійні культури (сою) в кількості 81,912 т. на загальну суму 421 846,80 грн. (в т.ч. ПДВ 70 307,80 грн). Здійснення господарської операції підтверджується видатковою накладною №9 від 13.11.2014 року(а.с.53). Розрахунки між ТзОВ "Вілія-Трейд" та ТОВ «УТФ Зерно» проводились у безготівковій формі і підтверджені наступними платіжними дорученнями: №3179 від 20.11.2014р. на суму 200 000,00 грн., №615 від 17.11.2014р. на суму 100 000,00 грн. та №633 від 24.11.2014р. на суму 121 846,80 грн. Формування податкового кредиту з податку на додану вартість було проведено позивачем за результатами даної господарської на підставі податкової накладної №9 від 13.11.2014 року, де податок на додану вартість склав 70 307,80 грн.

Як вбачається з акту перевірки транспортування даного товару не здійснювалось, приймання-передача товару у власність покупцю проводилась на складі-елеваторі ТОВ «Волинь-зерно-продукт». Для підтвердження даної господарської операції був наданий лист ТОВ «УТФ Зерно» №11 від 13.11.2014 року, в якому товариство просить переоформити здану ними сою урожаю 2014 року у кількості 81,912 т. на ТзОВ "Вілія-Трейд"(а.с.73). Крім того, дана операція підтверджується трьохстороннім актом приймання-передачі товару, а саме сої в кількості 81,912 т. № ВЗ00002455 від 13.11.2014 року між ТОВ «УТФ Зерно», ТзОВ "Вілія-Трейд" та ТОВ «Волинь-зерно-продукт».

Придбану сою ТзОВ "Вілія-Трейд" залишило на зберіганні у ТОВ «Волинь-зерно-продукт» згідно договору складського зберігання Вз №2406/1 від 24.06.2014 року. Для підтвердження прийняття зерна на зберігання була видана складська квитанція №3513 від 13.11.2014 року, згідно якої зерновий склад ТОВ «Волинь-зерно-продукт» (м. Луцьк, вул. Мамсурова, 10) прийняв на зберігання від ТзОВ "Вілія-Трейд" сою урожаю 2014 року в кількості 81,912 т. переоформленої з ТОВ «УТФ Зерно».

З акту перевірки вбачається, що відповідно до специфікації №13/11 від 13.11.2014 року ТОВ «УТФ Зерно» є першим посередником по реалізації сої для ТзОВ "Вілія-Трейд". Висновок податкового органу про наявність ознак відсутності факту реального здійснення господарських операцій ТзОВ "Вілія-Трейд" з ТОВ «УТФ Зерно» зроблено на підставі аналізу баз даних основних постачальників сої для ТОВ «УТФ Зерно» - ТОВ «ФМ Інвестмент» (м.Київ) та ТОВ «Ледімпекс» (м. Київ) та їх контрагентів ТОВ «Хімагросервіс-Миколаїв ЛТД» (м.Миколаїв) та ПП «Центр Буд Плюс» (м.Миколаїв). Зокрема, в акті перевірки зазначено, що згідно баз даних та податкової звітності як в ТОВ «ФМ Інвестмен» так і в ТОВ «Ледімпекс» відсутні власні чи орендовані земельні ресурси для вирощування сої, відсутні трудові ресурси, а відтак вони не можуть бути виробниками сої.

Висновок податкового органу грунтується на тому, що за неможливості встановлення походження товару (сої), відсутності економічної вигоди у зберіганні сої у елеваторах «Волинь-зерно-продукт», неможливо підтвердити факт здійснення господарських операцій між ТзОВ "Вілія-Трейд"тпаз ТОВ «УТФ Зерно» за листопад 2014 року на суму 421 846,80 грн., а тому позивачем завищено витрати за 2014 рік на загальну суму 351 539,00 грн. та завищено податковий кредит на загальну суму 70 307,80 грн. (а.с. 13-26).

Не погоджуючись із висновками акта перевірки, ТзОВ "Вілія-Трейд" подано до Луцької ОДПІ заперечення. За наслідками розгляду заперечення, відповідачем надіслано лист від 11.09.2015 року №14734/10/0318-22-03, яким повідомлено, що висновки зазначені в акті перевірки №3536/22-03/05442109 від 28.08.2015 року відповідають вимогам законодавства та за результатами розгляду заперечення залишені без змін. (а.с. 37-40).

На підставі акта перевірки Луцькою ОДПІ 14 вересня 2015 року були прийняті податкові повідомлення рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на 94 915,50 грн., в тому числі 63 277,00 грн. за основним платежем та 31 638, 50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на 105 462,00 грн., в тому числі: 70 308,00 грн. - за основним платежем та 35 154,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. (а.с. 42-43)

Пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (надалі ПК України) передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач не довів правомірність оскаржуваних в даній адміністративній справі податкових повідомлень-рішень, з огляду на таке.

Як передбачено підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Правові підстави віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту визначено статтею 198 Податкового кодексу України, пунктом 198.1 якої визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктами 198.2. та 198.3 статті 198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 188.1 ст.188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 статті 201 ПК України).

Як передбачено підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України (в редакції, чинній з 01.04.2011 року), об'єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 138.2 статті 138 ПК України).

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року від 16.07.1999 року № 996-XIV (з наступними змінами та доповненнями) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з ПДВ навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства України та доводів Луцької ОДПІ, судом при розгляді справи підлягали з'ясуванню обставини щодо реального здійснення господарських операцій, за якими позивачем сформовані валові витрати та податковий кредит, належного оформлення первинних документів.

Позиція податкового органу у даній справі полягає у тому, що перевіркою, з урахуванням інформації отриманої з баз даних про контрагентів позивача, зроблено висновок про те, що господарські операції між ТзОВ "Вілія-Трейд" та ТОВ «УТФ Зерно», по яких позивач формував податковий кредит та витрати, не носили реального характеру. Проте, суд не погоджується з такою позицією податкового органу та приходить до висновку, що такі господарські операції носили реальний характер з огляду на наступне.

ТзОВ "Вілія-Трейд" зареєстроване як юридична особа 13.06.2003 року до видів діяльності якого, серед інших, відноситься: діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатам; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

З матеріалів справи вбачається, що ТзОВ "Вілія-Трейд" в межах господарської діяльності уклало договір купівлі-продажу №ВТк№1311/2365 від 13.11.2014 року (специфікація до договору №13/11) згідно якого продавець ТОВ «УТФ Зерно» зобов'язується продати у власність покупця ТзОВ «Вілія-Трейд» зернові та олійні культури (сою товарну у кількості 81, 912 т згідно специфікації), а покупець зобов'язується прийняти цей товар і своєчасно оплатити його в порядку та на умовах, передбачених даним договором. (а.с. 51-54).

На виконання вимог вищевказаного договору ТОВ «УТФ Зерно» передало у власність, а ТзОВ "Вілія-Трейд" прийнято товар жирові та олійні культури (сою), що підтверджується видатковою накладною №9 від 13.11.2014 року на суму 421 846,80 грн. (в тому числі ПДВ 70 307,80 грн) (а.с.55).

На поставлений товар було виписано податкову накладну № 9 від 13.11.2014 року на суму 421 846,80 грн. (в т.ч. ПДВ 70 307,80 грн.)(а.с.56). Розрахунки між ТзОВ "Вілія-Трейд" та ТОВ «УТФ Зерно» проводились у безготівковій формі і підтверджені наступними платіжними дорученнями: №3179 від 20.11.2014р. на суму 200 000,00 грн., № 615 від 17.11.2014р. на суму 100 000,00 грн. та №633 від 24.11.2014р. на суму 121 846,80 грн.

Суму податку на додану вартість з придбаного товару у ТОВ «УТФ Зерно» у розмірі 70 307,80 грн. товариство включило до податкового кредиту за листопад 2014 року.

Як встановлено судом, умови вищезгаданого договору купівлі-продажу були виконані сторонами, про що свідчать досліджені в судовому засіданні докази.

Діюче податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку інших осіб. Таким чином, суд не бере до уваги пояснення представника відповідача про нереальність здійснення господарської операції між ТзОВ «Вілія Трейд» та ТОВ «УТФ Зерно», що ґрунтується лише на підставі інформації отриманої з аналізу баз даних ДФС України, з якої вбачається, що в основних постачальників сої для ТОФ «УТФ зерно» - ТОВ Інвестмент» (м.Київ) та ТОВ «Ледімпекс» (м. Київ) та їх контрагентів відсутні власні чи орендовані земельні ресурси та відсутні трудові ресурси, а відтак, вони не можуть бути виробниками сої.

Як зазначено в акті перевірки та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, транспортування даного товару при купівлі-продажі не здійснювалось, а приймання-передача товару у власність покупцю проводилась на складі-елеваторі ТОВ «Волинь-зерно-продукт». Вказані обставини підтверджується листом ТОВ «УТФ Зерно» №11 від 13.11.2014 року, в якому товариство просить переоформити здану ними сою урожаю 2014 року у кількості 81,912 т. на ТзОВ "Вілія-Трейд" (а.с.73) та актом приймання-передачі товару, а саме сої в кількості 81,912 т. № ВЗ00002455 від 13.11.2014 року між ТОВ «УТФ Зерно», ТзОВ "Вілія-Трейд" (а.с. 74).

Придбана ТзОВ «Вілія-Трейд» соя залишилась на зберіганні у ТОВ «Волинь-зерно-продукт» на підставі договору зберігання Вз2406/1 від 24.06.2014 року укладеного між вказаними товариствами (а.с. 45). Для підтвердження прийняття зерна на зберігання була видана складська квитанція №3513 від 13.11.2014 року, згідно якої зерновий склад ТОВ «Волинь-зерно-продукт» (м. Луцьк, вул. Мамсурова, 10) прийняв на зберігання від ТзОВ "Вілія-Трейд" сою урожаю 2014 року в кількості 81,912 т. переоформленої з ТОВ «УТФ Зерно».

Вищезазначену придбану сою ТзОВ "Вілія-Трейд"», в подальшому, реалізувало для ТОВ «Волинь-зерно-продукт» згідно договору купівлі-продажу ВТп№2706/178 від 27.06.2014 року. Що підтверджується листами ТзОВ "Вілія-Трейд" №253/1-4 та №253/1-3 від 30.11.2014 року, в якому товариство просить переоформити здану ними сою урожаю 2014 року у кількості 1 400 000 кг. на ТОВ «Волинь-зерно-продукт». Крім того, дана операція підтверджується актами приймання-передачі товару, №ВЗП00002949 та №ВЗП00002948 від 30.11.2014 року, видатковою накладною № 479 від 30.11.2014 року та податковою накладною №253 від 30.11.2014 року.

Законом України «Про зерно та ринок зерна в Україні» від 04.07.2002 року № 37-IV (з наступними змінами та доповненнями) встановлено порядок декларування, зберігання зерна, обігу документів на зерно, ведення реєстру складських документів на зерно, прийнятого на зберігання.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» зерно підлягає зберіганню у зернових складах. Власники зерна мають право укладати договори складського зберігання зерна на зберігання зерна у зернових складах з отриманням складських документів на зерно, а також зберігати зерно у власних зерносховищах.

Згідно частини 1 статті 37 вищевказаного Закону зерновий склад на підтвердження прийняття зерна видає один із таких документів: подвійне складське свідоцтво; просте складське свідоцтво; складську квитанцію. Складський документ на зерно виписується після передачі зерна на зберігання не пізніше наступного робочого дня.

Статею 43 вищевказаного Закону передбачено, якщо зерновий склад приймає зерно на зберігання без видачі простого або подвійного складського свідоцтва, то для підтвердження прийняття зерна на зберігання він повинен видати складську квитанцію.

Відповідно до статті 46 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» після видачі зерна володільцям складських документів на зерно зернові склади повинні погасити прийняті складські документи на зерно шляхом відмітки на складському документі - "погашено". Погашені складські документи на зерно в повторний обіг не допускаються і виключаються з реєстру складських документів на зерно, про що робиться відповідний запис. Погашені складські документи зберігаються зерновим складом протягом трьох років.

Зауваження щодо форми та змісту наданих документів податкової та бухгалтерської звітності з боку ДПІ в акті перевірки контролюючого органу відсутні. На момент складання податкових накладних контрагент ТОВ «УТФ Зерно» зареєстрований в якості платника ПДВ, що не заперечується відповідачем.

Крім того, на момент укладення угод та їх виконання, позивач та його контрагент були наділені належною господарською компетенцією, знаходилися в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України. Доказів, які б свідчили про відсутність у них відповідної правоздатності відповідачем не надано.

Позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження того, що господарські операції носили реальний характер, поставка товарів була виконана належним чином, яка в свою чергу оплачена.

Судом досліджені первинні документи, що містять відомості про обставини, які є предметом доказування у даній справі, та пов'язані з рухом активів, виконанням зобов'язань, останні відповідають змісту, відображеному в укладеному платником податку договорі та підтверджують обґрунтованість визначення податкового кредиту з податку на додану вартість та формуванні витрат що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування з податку на прибуток.

Первинні документи відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та підпункту 2.4 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за №168/704.

Суд критично ставиться до тверджень представника відповідача щодо неможливості підтвердження факту здійснення фінансово-господарської операції між ТзОВ "Вілія-Трейд" з ТОВ «УТФ Зерно» за листопад 2014 року на суму 421 746,80 грн., оскільки факт купівлі-продажу товару підтверджується належним чином оформленими видатковими накладними, які є первинними документами, що відображають господарські операції у бухгалтерському обліку, актами-прийому передачі товару, платіжними документами, податковими накладними. Працівники Луцької ОДПІ, які проводили перевірку ТзОВ "Вілія-Трейд" не відобразили жодних зауважень до первинних документів, якими документально відображено господарські операції з ТОВ «УТФ Зерно».

Суд враховує також ту обставину, що Луцькою ОДПІ не проведено фактичних зустрічних перевірок на ТОВ «УТФ Зерно» чи ТОВ «Волинь-зерно-продукт», які б підтверджували або спростовували взаємовідносини між ТзОВ "Вілія-Трейд" з ТОВ «УТФ Зерно», а висновки зроблені лише на підставі інформації отриманої з баз даних ДФС України та припущень відповідача.

Відповідно до пп.139.1.9 п. 139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, суд прийшов до думки, що фінансово-господарські операції ТОВ «УТФ Зерно» із ТзОВ "Вілія-Трейд" за період з 01.11.2014 року по 30.11.2014 року свідчать про фактичне виконання укладеного договору, носять реальний характер, повністю підтверджені наявними первинними документами, які відповідають вимогам законодавства.

Отже, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що доводи податкового органу про порушення позивачем податкового законодавства не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, а тому позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Згідно із частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача слід присудити з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 3006,20 грн., сплачений платіжним дорученням № 7033 від 25.09.2015 року (а.с.2).

Керуючись статтями 160, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 14 вересня 2015 року № та №

Присудити з державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Вілія-Трейд" (45606, Волинська область, Луцький район, с. Рованці, вул. Промислова, 5А, ) судові витрати у розмірі 3 006 (три тисячі шість гривень) 20 копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі 26 жовтня 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.М. Димарчук