Справа № 2а/0270/1797/11
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 жовтня 2015 р. Справа № 2а/0270/1797/11

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Комара П.А.,

за участю:

секретаря судового засідання: Середюка М.А.

представника позивача: Богданова О.В.

представників відповідача: Янушкевича А.С., Заїчко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: публічного акціонерного товариства "Козятинхліб"

до: Козятинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень

ВСТАНОВИВ:

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 25.05.2011р. позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Козятинхліб" до Козятинської об'єднаної державної податкової інспекції Вінницької області про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень - задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 30.03.2011 №, №.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01.03.2012р. постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 25.05.2011 скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено з інших підстав. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 30.03.2011 №, №.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Козятинська об'єднана державна податкова інспекція Вінницької області 21.03.2012 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 15.07.2015р. касаційну скаргу задовольнив частково: скасовано постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 25.058.2011р. та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01.03.2012р., а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи зазначені вище рішення суд касаційної інстанції вказав, що для правильного вирішення справи судам необхідно було дослідити факт безпосереднього зв'язку витрат на придбання у користування торгової марки "Наминайко" з господарською діяльністю позивача, який може бути встановлений з врахуванням мети придбання торгової марки, способу та цілі її використання, оціночного ефекту від використання торгової марки.

Крім того, судам при вирішення справи необхідно було з'ясувати момент початку перебігу позовної давності по зобов'язанню позивача сплатити суми заборгованості контрагентам та відповідно встановити чи набула заборгованість статусу безнадійної, і в залежності від встановлених обставин прийняти обґрунтоване рішення.

У зв'язку із зазначеним Вінницьким адміністративним судом здійснено повторний авторозподіл та адміністративну справу передано на розгляд головуючому судді Комару П. А.

Ухвалою суду від 10.08.2015 року Вінницьким окружним адміністративним судом у складі головуючого судді Комара П. А. прийнято справу до провадження.

У ході судового розгляду адміністративної справи судом прийнято протокольну ухвалу, із занесенням до журналу судового засідання, про заміну неналежного відповідача у справі із Козятинської об'єднаної державної податкової інспекції у Вінницькій області на Козятинську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Вінницькій області.

У судовому засіданні представник позивача просив суд адміністративний позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на додаткові пояснення до позовної заяви, що долучені до матеріалів справи.

Представники відповідача заперечували проти задоволення позовних вимог та просили суд відмовити у задоволенні позову з підстав необґрунтованості.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, судом встановлено наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Козятинською об'єднаною державною податковою інспекцією Вінницької області проведена планова виїзна перевірка Публічного акціонерного товариства "Козятинхліб" з питань дотримання податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009 по 30.09.2010.

Перевіркою встановлено порушення позивачем: 1) пункту 4.1 статті 4, пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, пункту 5.9 статті 5, підпункту 8.3.2 пункту 8.3 статті 8, підпункту 12.1.5 пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», статей 203, 215, 228, 674, 937 Цивільного кодексу України, внаслідок чого завищено податок на прибуток на 97210.00грн.; 2) підпункту 7.2.3 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.4 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», статей 203, 215, 228, 674, 937 Цивільного кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість, в періоді, що перевірявся, на загальну суму 378734,00грн.; 3) пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість», статей 203, 215, 228, 674, 937 Цивільного кодексу України, внаслідок чого завищено обсяг операцій, що оподатковуються за ставкою 0% на загальну суму 2355890,00грн.

Висновок податкового органу про порушення позивачем вимог п. 4.1 ст. 4, п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, п. 5.9 ст. 5, пп. 8.3.2 п. 8.3 ст. 8, пп. 12.1.5 п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", ст.ст. 203, 215, 228, 674, 937 Цивільного кодексу України, внаслідок чого завищено податок на прибуток на 97 210 грн. у 2-3 кв. 2009 року, та занижено податок на прибуток на 133924 грн. в 4 кв. 2009 року, 1-3 кв. 2010 року, ґрунтується на тому, що позивачем неправильно визначено розмір валового доходу та валових витрат. Так, на думку відповідача, позивачем не відображено у ряд. 02.3 "врегулювання сумнівної (безнадійної) заборгованості" непогашену заборгованість на загальну суму 27495 грн., граничний строк давності якої минув та яка мала бути виключена зі складу валових витрат, що призвело до заниження валових доходів та відповідного завищення валових витрат. Крім того, ВАТ "Козятинхліб" віднесло до валових витрат вартість послуг, не пов'язаних з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг), а саме: вартість послуг за користування торговою маркою "Наминайко", хоча підприємство не здійснювало випічку (виробництво) та реалізацію виробів з листкового швидкозамороженого тіста та не використовувало дану торгову марку для інших цілей, чим завищило валові витрати на суму 910 000 грн. Також, зазначає відповідач, позивачем безпідставно віднесено до складу валових витрат кошти, сплачені ВАТ "Козятинхліб" як покупцем за договорами купівлі-продажу, укладеними з ТОВ "Біоіл Універсал Україна", оскільки на ВАТ "Козятинхліб" відсутні належно оформлені документи (реєстраційні номери сертифікатів відповідності не внесено до документів, згідно з якими передається відповідна продукція, товарно -транспортні накладні) обов'язковість ведення яких передбачена чинними нормативними актами, операції з придбання товарно-матеріальних цінностей у ТОВ "Біоіл Універсал Україна" за своєю суттю є безтоварними, а тому вказані правочини не спрямовані на реальне настання правових наслідків, з огляду на що перерахування постачальнику коштів за отриманий товар без фактичного отримання останнього не підпадають під поняття продажу товарів, визначеного у п. 1.31 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств". Відповідно не підпадають під поняття продажу товарів операції по реалізації товарів, отриманих за нікчемними угодами на експорт в сумі комісійної винагороди та делькредере 57 457 грн. по договорам комісії, укладеними з комісіонерами ТОВ "ТД Тід" та ТОВ ТД "Агровіта".

За результатами перевірки Козятинською об'єднаною державною податковою інспекцією Вінницької області складено акт від 09.03.2011 №21/23/00375757 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 30.03.2011 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств в розмірі 45893,00грн., в тому числі 36714,00грн. за основним платежем, 9179,00грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; від 30.03.2011 №, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 473417,00грн., в тому числі 378734,00грн. за основним платежем, 94683,00грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визначаючись щодо позовних вимог суд виходив з такого.

Щодо висновків податкового органу про неправомірність формування позивачем валових витрат та податкового кредиту по операціям з Товариством з обмеженою відповідальністю «Біоіл Універсал Україна», Приватним підприємством «Мєга», Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД «Тід», Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД «Агровіта», суд зазначає наступне.

Вищий адміністративний суд України у своїй ухвалі від 15.07.2015р., скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції, зазначив, що існування обставин нереальності господарських операцій позивача із Товариством з обмеженою відповідальністю «Біоіл Універсал Україна», Приватним підприємством «Мєга», Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД «Тід», Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД «Агровіта» у даній справі податковим органом не доведено.

Разом з тим, реальність спірних господарських операцій позивача з контрагентами підтверджується матеріалами справи, зокрема, наданими позивачем договорами, видатковими накладними, актами приймання передачі, звітами комісіонерів та актами виконаних робіт за договорами комісії.

Окрім того, колегія суддів звернула увагу на те, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.

А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Таким чином, позивач підтвердив факт реальності господарських операцій з контрагентами, а висновки податкового органу в ході розгляду справи спростовані.

Щодо висновків податкового органу про неправомірність віднесення позивачем до валових витрат вартості послуг за користування торговою маркою "Наминайко", суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ВАТ "Козятинхліб" (Ліцензіат) у 2008 році заключений ліцензійний договір №1/2-6-11008/1051 від 01.10.2008р. з ВАТ "Концерн "Хлібпром" (Ліцензіар). За цим договором врегульовані правовідносини у сфері інтелектуальної власності, що виникають з приводу надання Ліцензіаром дозволу Ліцензіатові на використання знаку ТМ "Наминайко" в порядку та на умовах визначений ЗУ "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" та у цьому договорі.

Відповідно до додаткової угоди від 01.10.2009р. до Ліцензійного договору №1/2-6-11008/1051 від 01.10.2008р., сторони домовилися про продовження терміну дії Ліцензійного договору до 01.10.2010 року.

Податковий орган прийшов до висновку, що позивачем віднесено до валових витрат послуги, які не пов'язані з підготовкою, організацією веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг), чим завищило валові витрати на суму 910 000 грн.

В ході судового розгляду справи представник позивача пояснив суду, що розпорядженням №132р від 08.10.2008р. підприємством використовувалася ТМ "Наминайко" шляхом нанесення торгового знаку на банер та розміщення останнього на рампі де покупцям відвантажується товар, а також шляхом використання світлової реклами. Також ТМ "Наминайко" нанесено на упаковку продукції.

Крім того, представник позивача зауважила, що використання торгової марки "Наминайко" дало змогу суттєво збільшити доходи товариства позивача.

Із Ліцензійного договору №1/2-6-11008/1051 від 01.10.2008р. вбачається, що предметом договору є використання торгової марки.

Враховуючи зазначене, суд приходить до переконання, що прив'язка податкового органу до виробництва тіста листкового швидкорозморожуваного є помилковою.

Основним видом діяльності позивача є виробництво хліба і хлібобулочних виробів, для останніх і використовувалася торгова марка "Наминайко" в процесі господарської діяльності позивача.

Відносини, що виникають у зв'язку з набуттям і здійсненням права власності на знаки для товарів і послуг (далі - знак) в Україні врегульовано Законом України "Про охорону прав на знаки для товарів та послуг".

Частиною 8 ст. 16 вказаного Закону передбачено, що власник свідоцтва має право дати будь-якій особі дозвіл (видати ліцензію) на використання знака на підставі ліцензійного договору.

Згідно з ч. 3 ст. 1109 Цивільного кодексу України у ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів та послуг" використанням знака визнається: нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов'язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення); застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано; застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет.

Як з'ясовано судом, використання торгової марки "Наминайко" здійснювалось позивачем у зв'язку з його господарською діяльністю, спрямованою на продаж товарів відповідно до обраного виду діяльності, зокрема продаж хліба та хлібобулочних виробів .

Посилання відповідача на те, що в періоді, який перевірявся ВАТ "Козятинхліб" не здійснювало випічку (виробництво) та реалізацію виробів з листкового швидкозамороженого тіста, суд вважає необґрунтованими, оскільки, відповідно до п. 2.1 ліцензійного договору №1/2-6-011008/1051, невиключна ліцензія надається ліцензіату не лише для випікання та реалізації ним виробів із швидкозамороженого листкового тіста відповідно до умов цього Договору, але й для використання знаку в іншій господарській діяльності.

З огляду на вказане, та зважаючи, що дія наданої ВАТ "Концерн Хлібпром" ліцензії не обмежується лише виробництвом ВАТ "Козятинхліб" певної продукції, розміщення на фасаді приміщення експедиції банеру торгової марки "Наминайко" та світлового рекламного щита охоплюється предметом ліцензійного договору, та відповідно до наведених у договорі визначеннях є використанням знаку у іншій господарській діяльності позивача.

Таким чином, судом не встановлено жодного порушення вимог податкового законодавства, яке б позбавляло позивача права на віднесення витрат за використання торгівельної марки на підставі ліцензійного договору до складу валових витрат виробництва та обігу.

Щодо висновків податкового органу про наявність у позивача безнадійної заборгованості перед контрагентами, яка вважається безповоротною фінансовою допомогою та повинна бути включена до складу валового доходу звітного періоду, на який припадає закінчення терміну позовної давності, суд звертає увагу на наступне.

Як вбачається із акту перевірки та заперечень відповідача, податковим органом виявлено обставини, що вказують на заниження позивачем показників у рядку 02.3 Декларації "врегулювання сумнівної (безнадійної) заборгованості" в сумі 27495 грн., в тому числі: - 2 кв. 2009 року - 1797 грн.; 3 кв. 2009 року - 3847 грн.; 4 кв. - 2009 року - 17525 грн.; 1 кв. 2010 року - 1549 грн., 3 кв. 2010 року - 2777 грн.

Як встановлено відповідачем, при проведенні перевірок, за результатами яких складено акти перевірок № 94/23/00375757 від 31.08.2007 року за період з 01.01.2006 року по 31.03.2007 року, № 113/23/00375757 від 15.08.2008 року за період з 01.04.2007 року по 31.03.2008 року, виникнення безнадійної заборгованості у позивача виникло по господарським операціям з наступними контрагентами : ДП "Автотрейдінг- Вінниця", ТОВ "Поділля", ТОВ "Агроконтракт - В", ДП "Вінницяхлібопродукт", ФО ОСОБА_5, ТОВ "Авіс", ПП Домбровський, ТОВ "КПІ Сервіс ", ТОВ "Хлібодар", ПП ОСОБА_6, ТОВ "Птахівничий комплекс "Веремій"", Вінницьке управління юстиції, ПП Компанія "Владімір", ПП "Гарантія -Маркет", ПП ОСОБА_7, ТОВ "Євротехбуд", ПП ОСОБА_8, ПП ОСОБА_9, Міський відділ земельних ресурсів, МКП "Оберіг", Укрнафта, ФО ОСОБА_10, ДП "Юран", ТОВ "Медіа Дім РІА", ТОВ "ЄвроЕкспрес", ТОВ "Алан", ПП ОСОБА_13., ПП ОСОБА_12, КП "Козятинтеплоенерго", ПП ОСОБА_14, ТОВ "Транзит - С", ТОВ "Алан", ТОВ "АТТІС", ДП "Вінницький НВЦ стандартизації".

Здійснення даних господарських операцій підтверджується проведеними відповідачем перевірками, а також визнається позивачем. При цьому датою їх виникнення є період з 09.02.2006 року по 05.06.2007 року.

Відповідно до пп. 12.1.5 п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", платник податку - покупець зобов'язаний збільшити валові доходи на суму непогашеної заборгованості (її частини), визнаної у порядку досудового врегулювання спорів або судом чи за виконавчим написом нотаріуса, у податковому періоді, на який припадає перша з подій: а) або 90-й календарний день від дня граничного строку погашення такої заборгованості (її частини), передбаченого договором або визнаною претензією; б) або 30-й календарний день від дня прийняття рішення судом про визнання (стягнення) такої заборгованості (її частини) або вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Згідно п. 1.25 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", безнадійна заборгованість - заборгованість, яка відповідає будь-якій з наведених нижче ознак, одною з яких є заборгованість по зобов'язаннях, за якою минув строк позовної давності.

Згідно з п. 11.2ст. 11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", якою встановлені правила ведення податкового обліку, датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Як вірно встановлено відповідачем, позивач отримавши товари та послуги від зазначених контрагентів, на підставі п.п. 11.2 ст. 11, п. 5.1, п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", їх вартість відніс до складу валових витрат у податковому періоді, на який припадала перша подія (отримання товару, робіт, послуг), що відповідає вимогам закону.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України), зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Як видно з акту перевірки, що не заперечується позивачем зазначені господарські правовідносини виникли в період з 09.02.2006 року по 05.06.2007 року, тобто після їх виникнення вже минуло більше ніж 3 роки. Отже, позовна давність за даними зобов'язаннями минула.

Враховуючи викладене, вартість товарів, що залишилась не сплаченою після закінчення строку позовної давності, згідно вимог п. 1.22 ст. 1, п.п. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" позивачу належало включити до складу валового доходу підприємства у звітному періоді, у якому відбулося списання кредитної заборгованості, що залишилась нестягнутою після закінчення строку позовної давності.

На порушення вищевказаних норм, позивачем не включено до складу валового доходу суму безнадійної допомоги в розмірі 27495 грн.

У зв'язку із зазначеним, судом було витребувано у Козятинської ОДПІ детальний розрахунок суми зобов'язання позивача в частині донарахування податку на прибуток та штрафних санкцій, що виникли у зв'язку із невірним визначенням валових доходів по операціях з простроченою кредиторською заборгованості. Так, із вказаного розрахунку вбачається, що позивачем загалом занижено податок на прибуток в сумі 6873 грн. та 1718 грн. складає штрафна санкція, з них:

- ІІ кв. 2009р. - 449 грн., штрафна санкція 112 грн.;

- ІІІ кв. 2009р. - 962 грн., штрафна санкція 240 грн.;

- ІV кв. 2009р. - 4381, штрафна санкція 1095 грн.;

- І кв. 2010р. - 387 грн., штрафна санкція 97 грн.;

- ІІ кв. 2010р. - 694 грн., штрафна санкція 174 грн.

Враховуючи викладене, висновки відповідача в цій частині являються вірними, а податкове повідомлення - рішення № від 30.03.2011 року - правомірним.

Відповідно до частини першої статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Також, суд відмічає, що відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню шляхом скасування податкового повідомлення - рішення № від 30.03.2011 року в цілому, а податкове повідомлення - рішення № в частині.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 30.03.2011 року.

Податкове повідомлення - рішення № визнати протиправним та скасувати в частині донарахування податку на прибуток в сумі 37 302 грн., з них за основним платежем - 29 841 грн. та 7 461 грн. штрафних санкцій.

В решті вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Комар Павло Анатолійович