Справа № 2а-366/10/0970
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2010-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2010 р. Справа № 2a-366/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Панікара І.В.

при секретарі Богусевич А.С.

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Івано-Франківського міського центру зайнятості, вул. Набережна ім. В.Стефаника, 34-б, м. Івано-Франківськ,

до відповідача: Івано-Франківського національного медичного універстету, вул. Галицька, 2, м. Івано-Франківськ,

про стягнення коштів за рахунок активів відповідача в сумі 3454,07 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2010 року Івано-Франківський міський центр зайнятості звернувся з адміністративним позовом до Івано-Франківського національного медичного універстету про стягнення коштів за рахунок активів відповідача в сумі 3947,99 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.12.2009 року на підставі звірки даних з ДПА в Івано-Франківській області, спеціалістами Івано-Франківського міського центру зайнятості було проведено перевірку Івано-Франківського національного медичного університету. В результаті перевірки було складено акт розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення № 2646 від 30.12.2009 року. У вищевказаному акті зазначено, що ОСОБА_3 працювала в Івано-Франківському національному медичному університеті перебуваючи на обліку в Івано-Франківському міському центрі зайнятості, що підтверджується довідкою Івано-Франківського національного медичного університету від 06.10.2009 року № 558. Відповідачем не було подано до Івано-Франківського міського центру зайнятості жодних відомостей про прийняття на роботу ОСОБА_3 Працівником Івано-Франківського національного медичного університету ОСОБА_3 було отримано допомогу по безробіттю в розмірі 3947,99 гривень під час перебування в трудових відносинах з Івано-Франківським національним медичним університетом. На підставі викладеного вище, відповідачу направлялось письмове повідомлення про повернення коштів в сумі 3947,99 гривень, але на момент подання позовної заяви відповідачем вищевказані кошти не повернені. Представник позивача 22.02.2010 року на адресу суду подав заяву про зменшення позовних вимог з 3947,99 гривень до 3454,07 гривень у зв'язку із частковою сплатою відповідачем коштів у розмірі 493,92 гривень.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив з підстав викладених в письмовому запереченні, яке ним було подано на адресу суду 02.03.2010 року. Представник відповідача у вищевказаному запереченні зазначив, що громадянка ОСОБА_3 перебуваючи на обліку в Івано-Франківському центрі зайнятості як безробітня з 21.09.2007 року по 14.09.2008 року одночасно працювала неповних два місяці на посаді прибиральниці студентського гуртожитку №3 тимчасово на час відсутності основного працвника з 03.09.2007 року по 24.10.2007 року. При прийнятті на роботу громадянка ОСОБА_3 не подавала трудової книжки, відповідно медичний університет був позбавлений можливості встановити факт наявного статусу громадянки ОСОБА_3 як безробітньої. Івано-Франківський національний медичний університет сплатив кошти в розмірі 493,92 гривень за період трудових відносин із громанянкою ОСОБА_3, а щодо відшкодування виплачених коштів за період з 01.11.2007 року по 24.09.2008 року на загальну суму 3454,07 гривень, то вищевказані кошти не підлягають до стягнення у зв'язку із тим, що в цей період жодних трудових відносин між громадянкою ОСОБА_3 та Івано-Франківським національним медичним університетом не було.

Розглянувши матеріали справи, ознайомившись із запереченням та поясненням до нього, вислухавши представника позивача та предстанвика відповідача, суд приходить до висновку, що позов не є підставним та не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно статті 2 Закону України "Про зайнятість населення", безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу. У разі неможливості надати підходящу роботу безробітному може бути запропоновано пройти професійну перепідготовку або підвищити свою кваліфікацію.Не можуть бути визнані безробітними громадяни віком до 16 років, за винятком тих, які працювали і були вивільнені у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, реорганізацією, перепрофілюванням і ліквідацією підприємства, установи і організації або скороченням чисельності (штату), громадяни які вперше шукають роботу і не мають професії (спеціальності), в тому числі випускники загальноосвітніх шкіл, у разі відмови їх від проходження професійної підготовки або від оплачуваної роботи, включаючи роботу тимчасового характеру, яка не потребує професійної підготовки, які відмовились від двох пропозицій підходящої роботи з моменту реєстрації їх у службі зайнятості як осіб, які шукають роботу та громадяни, які мають право на пенсію за віком, у тому числі на пільгових умовах, на пенсію за вислугу років та скористалися цим правом або досягли встановленого законом пенсійного віку.У разі відсутності підходящої роботи рішення про надання громадянам статусу безробітних приймається державною службою зайнятості за їх особистими заявами з восьмого дня після реєстрації у центрі зайнятості за місцем проживання як таких, що шукають роботу. Реєстрація громадян провадиться при пред'явленні паспорта і трудової книжки, а в разі потреби - військового квитка, документа про освіту або документів, які їх замінюють. Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних державною службою зайнятості визначається Кабінетом Міністрів України.

Частиною 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що із роботодавця утримуються сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, незаконно виплачена безробітному сума забезпечення у разі неповідомлення про його прийняття на роботу та незаконно отримана сума допомоги по частковому безробіттю.

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників", при влаштуванні на роботу працівники зобов'язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Без трудової книжки приймаються на роботу тільки ті особи, які працевлаштовуються вперше.

Пунктом 1.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників встановлено, що при влаштуванні на роботу працівники зобов'язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Відповідно до пункту 6 Порядку розслідування страхових випадків та обгрунтованість виплати матеріального забезпечення безробітним затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №60/62 від 13.02.2009 року, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітньої особи до категорії зайнятих, така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що випливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

В судовому засіданні встановлено, що 10.09.2007 року в Івано-Франківський міський центр зайнятості, з метою пошуку роботи, звернулась громадянка ОСОБА_3, якій 17.09.2007 року було надано статус безробітнної. Громадянка ОСОБА_3 перебуваючи на обліку в Івано-Франківському центрі зайнятості як безробітня з 21.09.2007 року по 14.09.2008 року одночасно працювала неповних два місяці на посаді прибиральниці студентського гуртожитку №3 тимчасово на час відсутності основного працвника з 03.09.2007 року по 24.10.2007 року. При прийнятті на роботу громадянка ОСОБА_3 не подавала трудової книжки, що підтверджується поясненням відповідача від 15.03.2010 року, відповідно медичний університет був позбавлений можливості встановити факт наявного статусу громадянки ОСОБА_3 як безробітньої.

Як встановлено з матеріалів справи, Івано-Франківський національний медичний університет сплатив кошти в розмірі 493,92 гривень за період трудових відносин із громанянкою ОСОБА_3, що підтверджується квитанцією про сплату, оскільки не зареєстрував вищевказану громадянку в Івано-Франківському центрі зайнятості. В період з 01.11.2007 року по 24.09.2008 року жодних трудових відносин між громадянкою ОСОБА_3 та Івано-Франківським національним медичним університетом не було, в наслідок чого позивач повинен звертатись із позовом у встановленому законом порядку до громадянки ОСОБА_3, як до недобросовісного отримувача допомоги, а не до Івано-Франківського національного медичного університету.

Враховуючи вищевикладене суд вважає позовні вимоги безпідставними, а позов таким, що не підлягає до задоволення.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_4

Постанова складена в повному обсязі 22.03.2010 року.