Справа № 2а-12566/12/2670
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Сергійчук Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Ф.Формула» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 квітня 2014 року у справі за адміністративним позовом Дочірнього підприємства «Ф.Формула» до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

Дочірнє підприємство «Ф.Формула» звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. Свої вимоги обґрунтовує тим, що висновки в акті перевірки не відповідають фактичним обставинам, оскільки реальність господарських операцій з контрагентами підтверджується первинними документами, в період взаємовідносин з контрагентами, останні були зареєстровані платниками ПДВ, а також тим, що нікчемність договорів не встановлена в судовому порядку, що є підставою для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.11.2012 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 28.05.2012 року № в частині донарахування грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 190843,5 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2013 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийнято нове рішення в цій частині про задоволення позовних вимог. Скасовано податкові повідомлення-рішення від 28.05.2012 року № , № .

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.02.2014 року скасовано вказані вище постанови судів першої та апеляційної інстанції, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 квітня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням Дочірнє підприємство «Ф.Формула» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову про задоволення даного позову.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення про задоволення позовних вимог. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 28.05.2012 року № , № .

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.09.2014 року постанову суду апеляційної інстанції скасовано, справу направлено на новий розгляд до Київського апеляційного адміністративного суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду - частковому скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 198, пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що Державною податковою інспекцією у Святошиснькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві проведено планову виїзну перевірку Дочірнього підприємства «Ф.Формула» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2010 року по 31.12.2011 року, валютного та іншого законодавства з період з 01.07.2010 року по 31.12.2011 року.

За результатами даної перевірки відповідачем складено акт № 138/22-50/32112642 від 07.05.2012 року, за змістом якого перевіркою було встановлено порушення позивачем вимог пп. 1.22.1 п. 1.22 ст. 1, пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9. п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»; пп. пп. 14.1.27, 14.1.228, 14.1.257 п. 14.1. ст. 14, пп. 135.5.4 п.135.5 ст. 135, п. 138.4, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.1 та 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в період, що перевірявся, на загальну суму 1385981,00 грн.; п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704; п. 9.1 ст. 9 Закону України від «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні»; п.п. 7.2.1, 7.2.3, 7.2.6 п. 7.2, п.п. 7.4.1, п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»; п. 198.6 ст. 198, 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в період, що перевірявся, на загальну суму 992179,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення № від 28.05.2012 року, яким визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 992179,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 201732,55 грн.; № від 28.05.2012 року, яким визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток у сумі 1385981,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 57552,25 грн.

За результатом адміністративного оскарження спірних податкових повідомлень-рішень, рішенням Державної податкової служби України про результати розгляду повторних скарг позивача від 03.09.2012 року податкове повідомлення-рішення № від 28.05.2012 року залишено без змін. Податкове повідомлення-рішення № від 28.05.2012 року скасовано в частині донарахованої перевіркою суми податку на додану вартість за рахунок зменшення податкового кредиту серпня та листопада 2010 року на суму податку на додану вартість по податковим накладним, які були виписані у попередніх періодах та у відповідній частині штрафної санкції, а в іншій частині - залишено без змін, оскільки за змістом пп. 1.6 п. 1 розділу 3.2.2 акту згідно з наданими до перевірки реєстрами отриманих податкових накладних, журналами-ордерами по рахунку 631, податковими накладними, показниками додатку 5 до декларації з ПДВ встановлено, що позивачем включено до звітних періодів податкові накладні за попередні, що були перевірені попередньою перевіркою, без підтвердження їх отримання в звітних періодах на загальну суму ПДВ 91081,03 грн.

У зв'язку з цим, на підставі акта перевірки № 138/22-50/32112642 від 07.05.2012 року та на підставі рішення Державної податкової служби України про результати розгляду повторних скарг позивача від 03.09.2012 року прийнято податкове повідомлення-рішення № від 28.09.2012, яким позивачу визначено суму податку на додану вартість в розмірі 901098,00 грн. та 178962,25грн. штрафних санкцій.

Підставою для висновку податкового органу про наявність порушень були наступні обставини, які відображені в акті: не включення до валового доходу простроченої кредиторської заборгованості, по якій минув строк позовної давності по придбаних товарах (роботах, послугах) в загальній сумі 66467,95 грн.; не включення до складу валових доходів (рядок 03 Декларації з податку на прибуток підприємств) суми умовно нарахованих процентів по отриманій поворотній фінансовій допомозі в розмірі 497650,00 грн.; неправомірне віднесення сум до валових витрат та податкового кредиту з ПДВ, у зв'язку з укладенням правочинів між позивачем та ТОВ «Аметист», ТОВ «ВВН», ТОВ «Кітіллар», ТОВ «Сан-Кор Трейд» та ТОВ «Розкішна продукція», без мети настання реальних наслідків, суперечать моральним засадам суспільства, порушують публічний порядок та є нікчемними по ланцюгу до «вигодонабувача», оскільки встановлено нікчемність правочинів та безтоварність господарських операцій вказаних підприємств з їх контрагентами, придбаний товар у яких був в подальшому проданий позивачу, не встановлено факт передачі ТМЦ позивача, у зв'язку з відсутністю факту транспортування та передачі товару отримувачу; неправомірне віднесення сум до валових витрат по операціях з ПП «Гріфон Сервіс Трейд», оскільки вони не містять у суті своїй розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного придбання та виконання послуг. Не підтверджено місця виконання зобов'язань. Наведені обставини мали вплив на оподаткування як податком на додатну вартість, так і податком на прибуток.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є неправомірними та необгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується в повній мірі з таким висновком суду першої інстанції та вважає його необгрунтованим з огляду на наступне.

Щодо правомірності збільшення податкового зобов'язання з податку на прибуток в частині віднесення до складу валового доходу сум простроченої кредиторської заборгованість позивача, термін позовної давності для стягнення якої вже минув, а також сум умовно нарахованих процентів по отриманій поворотній фінансовій допомозі, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції було встановлено, що під час проведення перевірки позивача, контролюючим суб'єктом виявлено, що станом на 31 грудня 2011 року в бухгалтерському обліку позивача по Кт рахунку 631 рахується заборгованість за поставлений товар у розмірі 66467,95 грн. з терміном виникнення з квітня 2005 року по грудень 2008 року.

Загальний строк позовної давності згідно ст. 257 Цивільного кодексу України становить три роки.

Відповідно до п. 3 ст. 205 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється неможливістю виконання у разі ліквідації суб'єкта господарювання, якщо не допускається правонаступництво за цим зобов'язанням.

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності зупиняється, якщо пред'явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила) (ст. 263 Цивільного кодексу України).

Відповідно пп. 4.1.6 п. 4.1. ст. 4 Закину України «Про оподаткування прибутку підприємств» валовий дохід включає доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді:

- сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді, крім їх надання неприбутковим організаціям згідно з пунктом 7.11 статті 7 цього Закону та у межах таких операцій між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи, крім випадків, визначених у частині четвертій статті 3 Закону України «Про списання вартості несплачених обсягів природного газу»;

- сум поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, що залишається неповерненою на кінець такого звітного періоду від осіб, що не є платниками цього податку (у тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із законодавством мають пільги з цього податку, включаючи право застосовувати ставку податку нижчу, між установлена пунктом 7.2 статті 7 або статтею 10 цього Закону. У разі коли у майбутніх податкових періодах платник податку повертає таку поворотну фінансову допомогу (її частину) особі, яка її надала, такий платник податку збільшує суму валових витрат на суму такої поворотної фінансової допомоги (її частини) за наслідками податкового періоду, в якому відбулося таке повернення.

У свою чергу п.п. 1.22.1. п. 1.22. ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачає, що безповоротна фінансова допомога - це сума заборгованості платника податку перед іншою юридичною чи фізичною особою, що залишилась нестягнутою після закінчення строку позовної давності.

Відповідно до пп. 135.5.4. п. 135.5 ст. 135 ПК України інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли з операції надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Підпунктом 14.1.1 п. 14.1 ст. 14 названого Кодексу визначено, що безнадійна заборгованість це заборгованість, що відповідає одній з таких, а саме: заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Підпунктом 14.1.257. згаданого пункту закріплено, що фінансова допомога це допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

Безповоротна фінансова допомога це сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності.

З огляду на те, що позивачем не надано доказів віднесення суми його кредиторської заборгованості, строк позовної давності для стягнення якої сплинув, до складу валового доходу, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що висновок податкового органу щодо збільшення податкового зобов'язання з податку на прибуток, який підлягав сплаті з такої суми, є обгрунтованим.

Також, за змістом акту перевірки податковим органом виявлено отримання позивачем грошових коштів на підставі банківських договорів, кредитних договорів та договорів про надання поворотної фінансової допомоги.

Відповідно до приписів п.п. 14.1.56. п. 14.1. ст. 14 ПК України до складу доходів платника податків включається загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Нарахування умовних процентів на поворотну фінансову допомогу передбачено для платника податку на прибуток, який отримав таку допомогу від платника податку на прибуток. Такі умовні відсотки положеннями п.п. 135.5.4. п. 135.5. ст. 135 ПК України визначено як безповоротну фінансову допомогу і включено до переліку інших доходів, які відносяться до складу валового доходу платника податку.

Перевіркою було встановлено, що позивачем відображено умовно нараховані проценти на поворотну фінансову допомогу у рядку 03 Декларації за 2011 рік та у рядку 03.10.1 додатка ІД до Декларації на загальну суму 8921,00 грн. За розрахунком відповідача сума умовно нарахованих відсотків становить 506571,00 грн. Таким чином, розбіжність між задекларованими у рядку 03.10.1 (умовно нараховані проценти на суму поворотної фінансової допомоги, що залишилась неповернутою на кінець звітного (податкового) періоду) сумами процентів, умовно нарахованих на суми поворотної фінансової допомоги за даними підприємства та даними перевірки становить суму в розмірі 497650,00 грн.

Порядок оподаткування поворотної фінансової допомоги податком на прибуток викладений в підпункті 135.5.5 статті 135 Податкового кодексу.

В залежності від джерела отримання платником податку на прибуток поворотної фінансової допомоги буде залежати порядок визначення доходів для оподаткування цим податком.

Враховуючи, що сума поворотної фінансової допомоги, отримана платником податку на прибуток від особи, що є платником податку на прибуток на загальних підставах (сплачує податок на прибуток за загальною ставкою), то протягом звітного періоду сума такої допомоги не включається до складу доходів для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток.

Проте, у разі якщо платник податку не повертає суму отриманої поворотної фінансової допомоги на кінець звітного періоду такій особі, то до доходів звітного періоду включається сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець такого звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожен день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Під час здійснення розрахунку умовних процентів на суми поворотної фінансової допомоги, отриманої позивачем протягом періоду, що перевірявся контролюючим органом, судом першої інстанції було виявлено, що позивачем допущено помилку, внаслідок чого безпідставно не включено до складу валового доходу суму у розмірі 497650,00 грн.

Отже, податковим органом правомірно збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на суму 564117,95 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивач розраховував умовні проценти на поворотну фінансову допомогу з порушенням встановленого порядку.

Щодо висновку відповідача про те, що правочини між позивачем та ТОВ «Аметист», ТОВ «ВВН», ТОВ «Кітіллар», ТОВ «Сан-Кор Трейд», ПП «Гріфон Сервіс Трейд», ТОВ «Розкішна продукція» укладені без мети настання реальних наслідків, суперечать моральним засадам суспільства, порушують публічний порядок та є нікчемними по ланцюгу до «вигодонабувача», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пп. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Судом першої інстанції було встановлено, що між позивачем та ТОВ «Аметист» укладено договір № 90 від 01.01.2006 року та додаткову угоду до нього № 309/2009 від 01.09.2009 року, у відповідності до умов якого ТОВ «Аметист» зобов'язалось поставити позивачу товар з метою оптово-роздрібної реалізації через мережу магазинів «Фуршет».

ТОВ «Аметист» на виконання договору поставило товар позивачу на підставі видаткових накладних та на суму поставленого товару виписало податкові накладні: № від 08.07.2010 року, № від 15.07.2010 року, № від 29.07.2010 року, № від 07.09.2010 року, № від 16.09.2010 року, № від 17.09.2010 року, № від 23.09.2010 року.

Видані позивачу видаткові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Факт сплати грошових коштів за товар підтверджується виписками банку, копії яких містяться в матеріалах справи.

Позивачем суми ПДВ за вищенаведеними накладними були віднесені до складу податкового кредиту, а суми з податку на прибуток до валових витрат.

Також, між позивачем та ТОВ «ВВН» укладено договір № 694/10 від 01.01.2010 року, у відповідності до умов якого ТОВ «ВВН» зобов'язалось поставити позивачу товар.

ТОВ «ВВН» на виконання договору поставило товар позивачу на підставі видаткових накладних: № ВВ-0015405 від 08.12.2010 року, № ВВ-0015397 від 08.12.2010 року, № ВВ-0015738 від 14.12.2010 року, № ВВ-0015739 від 14.12.2010 року, № ВВ-0016117 від 20.12.2010 року, № ВВ-0016116 від 20.12.2010 року, № ВВ-0016565 від 27.12.2010 року, № ВВ-0016564 від 27.12.2010 року, № 16137 від 27.12.2010 року, № ВВ-0000010 від 11.01.2011 року, № ВВ-0000009 від 11.01.2011 року, № ВВ-0000333 від 18.01.2011 року, № ВВ-0000334 від 18.01.2011 року, № ВВ-0000788 від 25.01.2011 року, № ВВ-0000787 від 25.01.2011 року, № ВВ-0001380 від 02.02.2011 року, № ВВ-0001381 від 02.02.2011 року, № ВВ-0001710 від 09.02.2011 року, № ВВ-0001728 від 09.02.2011 року, № ВВ-0001729 від 09.02.2011 року, № ВВ-0001988 від 15.02.2011 року, № ВВ-0001989 від 15.02.2011 року, № ВВ-0002409 від 22.02.2011 року, № ВВ-0002408 від 22.02.2011 року.

Видані позивачу видаткові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

На суму поставленого товару ТОВ «ВВН» виписано податкові накладні позивачу: № 14916 від 08.12.2010 року, № 14917 від 08.12.2010 року, № 15320 від 14.12.2010 року, № 15319 від 14.12.2010 року, № 15731 від 20.12.2010 року, № 15730 від 20.12.2010 року, № 16138 від 27.12.2010 року, № 69 від 11.01.2011 року, № 68 від 11.01.2011 року, № 398 від 18.01.2011 року, № 399 від 18.01.2011 року, № 839 від 25.01.2011 року, № 840 від 25.01.2011 року, № 1318 від 02.02.2011 року, № 1319 від 02.02.2011 року, № 1681 від 09.02.2011 року, № 1742 від 09.02.2011 року, № 1683 від 09.02.2011 року, № 1935 від 15.02.2011 року, № 1936 від 15.02.2011 року, № 2315 від 22.02.2011 року, № 2313 від 22.02.2011 року.

Факт сплати грошових коштів за товар підтверджується виписками банку, копії яких містяться в матеріалах справи.

Позивачем суми ПДВ за вищенаведеними накладними були віднесені до складу податкового кредиту, а суми з податку на прибуток до валових витрат.

Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що між позивачем та ТОВ «Кітіллар» укладено договір поставки № 1801 від 14.01.2011 року, у відповідності до умов якого ТОВ «Кітіллар» зобов'язалось поставити позивачу товар.

ТОВ «ВВН» на виконання договору поставило товар позивачу на підставі видаткових накладних: від 03.10.2011 року №№ 310/1, 310/2, 310/3, 310/4, 310/5, 310/6, 310/7, 310/8, 310/9; від 25.10.2011 року № 310/2; від 01.11.2011 року №№ 111/1, 111/2, 111/3, 111/4, 111/5, 111/6, 111/7, 111/8, 111/9, 111/10, 111/11, 111/12, 111/13, 111/14; від 01.12.2011 року №№ 112/1, 112/2, 112/3, 112/4, 112/5, 112/6, 112/7, 112/8, 112/9, 112/10, 112/11, 112/12, 112/13, 112/14.

Видані позивачу видаткові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

На суму поставленого товару ТОВ «Кітіллар» виписано податкові накладні: від 03.10.2011 року № 1, № 2, № 3, № 4, № 5, № 6, № 7, № 8, № 9; від 22.10.2011 року № 46; від 01.11.2011 року №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14; від 01.12.2011 року №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14.

Факт сплати грошових коштів за товар підтверджується виписками банку, копії яких містяться в матеріалах справи.

Позивачем суми ПДВ за вищенаведеними накладними були віднесені до складу податкового кредиту, а суми з податку на прибуток до валових витрат.

Судом першої інстанції було встановлено, що між позивачем та ТОВ «Розкішна продукція» укладено договір поставки товару № 62 від 01.04.2010 року, у відповідності до умов якого ТОВ «Розкішна продукція» зобов'язалось виготовити та поставити товар позивачу.

ТОВ «Розкішна продукція» на виконання договору поставило товар позивачу на підставі видаткової накладної РН-04626 від 15.12.2010 року, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

На суму поставленого товару ТОВ «Розкішна продукція» виписано податкову накладну № 4607 від 15.12.2010 року, за даними якої транспортні витрати складають 0,00 грн.

Позивачем суми ПДВ за вищенаведеною накладною були віднесені до складу податкового кредиту, а суми з податку на прибуток до валових витрат.

Також позивачем був укладений договір поставки № 1064 від 05.12.2011 року з ТОВ «Сан-Кор Трейд», у відповідності до умов якого ТОВ «Сан-Кор Трейд» зобов'язалось продати та поставити позивачу товар, горіх волоський врожаю 2011 року.

Як вбачається з актів прийому-передачі товару № 1 від 12.12.2011 року, № 2 від 12.12.2011 року, № 3 від 13.12.2011 року, № 4 від 13.12.2011 року, № 5 від 14.12.2011 року, № 6 від 14.12.2011 року ТОВ «Сан-Кор Трейд» на виконання договору поставило позивачу горіх волоський врожаю 2011 року.

На суму поставленого горіху врожаю 2010 року ТОВ «Сан-Кор Трейд» були виписано і податкові накладні: № 204 від 12.12.2011 року, № 205 від 12.12.2011 року, № 207 від 13.12.2011 року, № 206 від 13.12.2011 року, № 208 від 14.12.2011 року, № 209 від 14.12.2011 року.

Факт сплати грошових коштів за договором поставки № 1064 від 05.12.2011 року, тобто за горіх врожаю 2011 року, підтверджується виписками банку, копії яких містяться в матеріалах справи.

Позивачем суми ПДВ за вищенаведеними накладними були віднесені до складу податкового кредиту, а суми з податку на прибуток до валових витрат.

Між позивачем та ПП «Гріфон Сервіс Трейд» укладено договір експедиторського обслуговування № 04-04-11 від 04.04.2011 року, у відповідності до якого ПП «Гріфон Сервіс Трейд» - експедитор зобов'язується здійснювати організацію доставки вантажів автотранспортом міського, міжміського та міжнародного сполучення, за рахунок замовника (позивача).

Факт надання послуг ПП «Гріфон Сервіс Трейд» підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), що містяться в матеріалах справи (а.с. 123-250, т. 3; а.с. 1-50, т. 4) та товарно-транспортними накладними за період з 01.06.2011 року по 30.06.2011 року.

Товарно-транспортні накладні містять відмітки відправника товару (щодо відвантаження товару) та його отримувача (стосовно фактичного отримання товару).

Згідно виписок з банківського рахунку позивача, на виконання зобов'язань за договором ним сплачувались грошові кошти.

Колегія суддів, вважає, що первинні документи повністю відповідають вимогам, встановлених до первинних документів, які пред'являються п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. 201.6 ст. 206 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що на момент надання податкових накладних контрагенти позивача не були зареєстровані платниками податку на додану вартість, а тому не мали права виписувати податкові накладні.

Отже, позивачем доведено факт здійснення господарських операцій належними первинними документами, що наявні в матеріалах справи, а саме: договорами поставки товару та податковими накладними, які відповідають як за змістом, так і за своєю формою вимогам чинного законодавства, тому, бюджетне відшкодування можливе за наявності належних документів, що підтверджують правомірність формування сум податкового кредиту платника податку.

Таким чином, позов у вказаній частині є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає у вказаній частині доводи апеляційної скарги такими, що знайшли своє підтвердження, а тому постанова суду першої інстанції в цій частині прийнята за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції невірно надана правова оцінка обставинам справи у вказаній частині, оскаржуване судове рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду - частковому скасуванню.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Ф.Формула» - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 квітня 2014 року в частині відмови у задоволенні позову щодо вимог стосовно податкового повідомлення-рішення № від 28.09.2012 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов Дочірнього підприємства «Ф.Формула» до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень в цій частині - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві № від 28.09.2012 року.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 квітня 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

Повний текст виготовлено 27.10.2015 року.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.