Справа № 806/5598/14
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року м. Київ К/800/19272/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Карася О.В., Рибченка А.О.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 26 січня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2015 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_4) звернулася до суду першої інстанції з позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області № від 04.12.2014 року, № від 04.12.2014 року, № від 04.12.2014 року.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 26 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2015 року, адміністративний позов задоволено.

Суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що відповідачем не доведено правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень від 04.12.2014 року №, № та №

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про їх скасування, як таких, що постановлені із порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову. У доводах касаційної скарги відповідач зазначає, що позивачем порушено вимоги п.п. 138.1, 138.2, 138.4, 138.8 ст. 138, п. 198.1, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), що призвело до заниження податкових зобов'язань зі сплати податку на додану вартість. Посилається на те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Крім того, податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ), хоч і подавалися своєчасно, однак не у повному обсязі, у зв'язку із чим встановлено розбіжності.

Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні, відповідно до ст. 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

Посадовими особами відповідача на проведено документальну планову виїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року до 31.12.2013 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за період з 01.01.2011 року до 31.12.2013 року (том І, а.с. 15 та а.с.15 зворот).

За результатами перевірки відповідачем було складено акт перевірки від 11.11.2014 року в якому зроблено висновок про порушення позивачем:

- п. 44.1 ст. 44, п. 177.10 ст. 177 та п. 178.6 ст. 178 ПК України, у зв'язку з неналежним веденням книги обліку доходів та витрат від здійснення підприємницької діяльності, яка зареєстрована у податковому органі 30.03.2011 року за №17-2/Т-67;

- пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.4, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 177.4 ст. 177 ПК України, в результаті чого занижено суму чистого оподаткованого доходу за період з 01.01.2013 року до 31.12.2013 року на суму 105753 грн. 00 коп., що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб за період з 01.01.2013 року до 31.12.2013 року на 17978 грн. 01 коп.;

- пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, п. 51.1 ст. 51, та пп. «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України, оскільки за період з 01.01.2011 року до 31.12.2013 року, не у повному обсязі подано «Податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого, з них податку» за формою 1-ДФ;

- п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», оскільки платником занижено єдиний внесок з сум доходу всього у сумі 135000,66 грн., у тому числі за період з 01.01.2012 року до 31.12.2012 року на 70925,07 грн. та у період з 01.01.2013 року до 31.12.2013 року на 64075 грн. 59 коп.;

- п. 186.1, п. 186.2 ст. 186, п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.4, пп. «г» п. 198.5 ст. 198, п. 199.1 ст. 199, п. 200.1, п. 200.2 статті 200 ПК України, у результаті чого занижено податок на додану вартість за період з 01.01.2013 року до 31.12.2013 року на загальну суму 50111 грн., у тому числі: за квітень 2013 року на 1155 грн., за липень 2013 року на 1081 грн., за вересень 2013 року на 117 грн. та за грудень 2013 року на 47758 грн. (том І а.с.15-29).

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем прийнято:

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 04.12.2014 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 75168 грн. 00 коп., з яких 50111 грн. основний платіж та 25057 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 04.12.2014 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 26967 грн. 02 коп., з яких 17978,01 грн. основний платіж та 8989,01 грн. - штрафні (фінансові) санкції,

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 04.12.2014 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 510 грн. 00 коп. штрафних (фінансових) санкцій (Том №1 а.с.9, 11, 13).

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п. 177.2. ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п. 177.4. ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Позивачем на підтвердження здійснення господарських операцій та правомірності включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість та формування валових витрат по господарських операціях з ТОВ «Люцина», ТОВ «Полісся-Продукт» ТОВ «Компанія Житомиравтотранс», ТОВ «Адвентіс», ЗАТ «Ритейлінгова компанія «Євротек» ТОВ «Торговий дім «Аванта», ДП «Фуршет Центр», ТОВ «Приватінвест», ТОВ «ВК «Марк», ПП «Житомир Будкомфорт» подано суду копії: договорів, видаткових та податкових накладних, платіжних доручень, рахунків-фактур, рахунків на оплату, актів введення в експлуатацію, актів на списання одноразової пакувальної тари, реєстри видаткових накладних на підставі яких списано одноразову пакувальну тару.

Вказані документи оформлені належним чином, що встановлено судами попередніх інстанцій.

Позивач здійснював оплату за отримані товари/послуги/виконані роботи шляхом безготівкових розрахунків через банківську установу з урахуванням ПДВ.

Крім того, на момент здійснення господарських операцій ТОВ «Люцина», ТОВ «Полісся-Продукт» ТОВ «Компанія Житомиравтотранс», ТОВ «Адвентіс», ЗАТ «Ритейлінгова компанія «Євротек» ТОВ «Торговий дім «Аванта», ДП «Фуршет Центр», ТОВ «Приватінвест», ТОВ «ВК «Марк», ПП «Житомир Будкомфорт» були включені до Єдиного державного реєстру та перебували на обліку платників податків.

Судами попередніх інстанцій не встановлено порушення позивачем вимог законодавства, яким регламентується порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість чи валових витрат, які б позбавляли позивача права на податковий кредит за наслідками здійснення господарських операцій із зазначеними контрагентами.

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій щодо правомірності формування позивачем податкового кредиту та валових витрат по господарським операціям ТОВ «Люцина», ТОВ «Полісся-Продукт» ТОВ «Компанія Житомиравтотранс», ТОВ «Адвентіс», ЗАТ «Ритейлінгова компанія «Євротек» ТОВ «Торговий дім «Аванта», ДП «Фуршет Центр», ТОВ «Приватінвест», ТОВ «ВК «Марк», ПП «Житомир Будкомфорт», оскільки реальність виконання взятих зобов'язань позивачем за укладеними договорами, підтверджується належно оформленими первинними документами, які у повній мірі відображають зміст господарської операції та її вартісні показники, а також підтверджують факт використання придбаного товару у господарській діяльності позивача.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Оскільки позивачем не завищено витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, і, відповідно, не занижено оподатковуваний дохід за 2012 рік, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про не заниження позивачем внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що вказує на протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 04.12.2014 року № та №.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 04.12.2014 року № суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Згідно з ст. 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов'язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Демецька С.Л. є приватним нотаріусом, послуги якого оплатив позивач. ФОП ОСОБА_4 не є податковим агентом відносно Демецької С.Л., яка самостійно зобов'язана подавати податкову звітність та сплачувати податки.

Відповідно до абз. 1 п. 119.2 ст. 119 ПК України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Тобто, визначальною умовою застосування до платників податків штрафних санкцій, визначених наведеною нормою, у разі подання не у повному обсязі податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, є те, що такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку.

З огляду на зазначене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що позивач не є податковим агентом відносно приватного нотаріуса Демецької С.Л. та не повинен обчислювати, сплачувати за неї податки та подавати звітність, а тому штраф у розмірі 510 грн. застосований протиправно, а податкове повідомлення-рішення від 04.12.2014 року № підлягає скасуванню.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в

адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 220-1, 230, 231 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області відхилити, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 26 січня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2015 року у справі № 806/5598/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає, може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер О.В. Карась

А.О. Рибченко