Справа № 716/1431/14-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 716/1431/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Угриновська Л.Я.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

22 жовтня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Загороднюка А.Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Тарасенко А.М.,

Позивача: ОСОБА_2

Представника позивача: ОСОБА_3

Третя особа: ОСОБА_4

Представника третьої особи: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Заставнівського районного суду Чернівецької області від 05 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Репужинецької сільської ради Заставнівського районну Чернівецької області, третя особа ОСОБА_4 про визнання протиправними та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Репужинецької сільської ради Заставнівського районну Чернівецької області, третя особа ОСОБА_4 про визнання протиправними та скасування рішення.

Відповідно до постанови Заставнівського районного суду Чернівецької області від 05 червня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити.

Третя особа та її представник проти апеляційної скарги заперечили та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не зявився . Про причини своєї неявки суд не повідомив .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи та підтвердилось при апеляційному розгляді, звертаючись до суду першої інстанції ОСОБА_6 та в подальшому його правонаступник ОСОБА_2 просили визнати протиправним та скасувати рішення виконкому № 8/3 Репужинської сільської ради Заставнівського району від 15.08. 2008 року, яким вирішено оформити право власності на житловий будинок №64, розміщений в с. Репужинці Заставнівського р-ну по вул.Центральній та видати свідоцтво про право власності на ОСОБА_7, зобов'язавши останню зареєструвати свідоцтво в Заставнівському РБТІ.

В обґрунтування вимог посилався на те, ОСОБА_8 згідно договору купівлі і- продажу належав житловий будинок , що знаходився за вище вказаною адресою. Куплений будинок був знесений і на його місці із побудований новий. 06.08.1973 року ОСОБА_9 помер, і він є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька. Також ОСОБА_6 зазначив, що на час смерті батька разом із ним проживала ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу. Натомість, із заяви, яку він отримав в липні 2014 року із сільської ради, копії рішення виконкому він довідався, що право власності на будинок №64, розміщений в с. Репужинці Заставнівського р-ну по вул.Центральній оформлено за ОСОБА_7, а відтак ОСОБА_6 вважав, що зазначене рішення порушує його спадкові права.

ОСОБА_2, як правонаступник ОСОБА_6, вказала, що вона є його онукою та спадкоємицею належного йому майна за заповітом від 04.04. 2013 року, оскільки ОСОБА_6 помер та зокрема зазначила, що вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після його смерті, в зв'язку із чим нотаріусом заведена спадкова справа.

Повністю підтримуючи позовні вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_2 зокрема ще зазначила, що записи в по господарських книгах сільської ради за період 1964 -1989 років містять розбіжності щодо реєстрації та проживання у спірному будинку ОСОБА_7, а саме є розбіжності в зазначенні її імені, року народження. На час прийняття рішення виконкомом відсутні відомості, що господарство відносилось до типу колгоспного двору, а відтак, просила захисти її право, як спадкоємниці.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 дотрималась визначеного порядку, а саме виготовила технічний паспорт на житловий будинок, вирішила питання щодо земельної ділянки, а також те, що сільська рада, маючи в своєму розпорядженні відомості із по господарських книг, які визнавались в якості актів органів влади ( публічних актів) , що підтверджують право приватної власності, суд вважає, що виконком сільської ради мав підстави для прийняття рішення про оформлення права власності на будинок №64, розміщений в с. Репужинці Заставнівського р-ну по вул.Центральній за ОСОБА_7

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_6 не належить право вимоги щодо оскарження вказаного рішення, оскільки відомостей про те, що останній в установленому порядку ( ст.ст.548, 549 ЦК України в ред..1963 р.) прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_9 не представлено. Факт прийняття спадщини не встановлений в судовому порядку, строк на прийняття спадщини не продовжений в судовому порядку, а відтак, оскаржуване рішення виконкому прийнято в межах повноважень та в спосіб, визначений законодавством. На час прийняття рішення порушення прав та інтересів ОСОБА_6 не було

Судова колегія апеляційної інстанції повністю погоджується з даним висновком суду першої інстанції та надаючи правову оцінку публічно - правовому спору в межах апеляційної скарги, зазначає наступне.

Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає обов'язковій реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01.07. 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 цього Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої Законом за таких умов: якщо реєстрація була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення діяло законодавство , що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

За змістом п.62 Інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської депутатів трудящих які видавались в тому числі і на підставі записів у по господарських книгах. За змістом вказаного нормативного акту виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права, до уваги приймались записи в господарських книгах місцевих рад .

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у господарські книги місцевих рад.

Господарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні із 1979 року. В по-господарських книгах при визначенні року побудови зазначається рік введення в експлуатацію. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11. 03. 1985 року у 1985 -1988 роках сільськими селищними , районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків в бюро технічної інвентаризації за даними господарських книг сільських рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтвердилось при апеляційному розгляді, ОСОБА_7 звернулась із заявою до сільської ради про оформлення за нею права власності на житловий будинок №64, розміщений в с. Репужинці Заставнівського р-ну по вул.Центральній, крім того, як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, ОСОБА_7 користувалась житловим будинком, проживала в ньому, а будинок збудований до 05.08. 1992 року і вказана особа не оформила своє право власності на нього, то для цього їй необхідно було до свого звернення виготовити технічний паспорт із висновком БТІ про стан будинку та документи про право власності на земельну ділянку.

Крім того, ОСОБА_7 виготовила технічний паспорт на житловий будинок до звернення в сільську раду, рішенням сесії від 22.01. 1997 року їй передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,40 га, із них 0,10 га для обслуговування житлового будинку, 0, 30 га для ведення підсобного господарства.

А відтак, посилання апелянта не неправомірність прийняття оскаржуваного рішення виконкому, оскільки воно прийнято в межах повноважень та в спосіб, визначений законодавством, більше того, як вірно зазначив суд першої інстанції та підтвердилось при апеляційному розгляді, на час прийняття рішення порушення прав та інтересів ОСОБА_6 не було .

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 159 КАС України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм адміністративного процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 та статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Заставнівського районного суду Чернівецької області від 05 червня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі протягом п'яти днів.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О.

ОСОБА_10