Справа № 2а-8661/10/1470
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року м. Київ К/800/16448/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Карася О.В., Рибченка А.О.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи за позовом Комунального підприємства «Теплопостачання та водоканалізаційне господарство» до Южноукраїнської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Южноукраїнської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 9 грудня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2015 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2010 року Комунальне підприємство «Теплопостачання та водоканалізаційне господарство» (далі - позивач, КП «Теплопостачання та водоканалізаційне господарство») звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення Южноукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції у Миколаївській області (далі - відповідач, ДПІ) № /3 від 07.12.2010 року.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 9 грудня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2015 року, адміністративний позов задоволено.

Суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що платник податку не повинен в наступних періодах враховувати відомості актів перевірок, що оскаржуються. Лише після узгодження оскаржуваної суми, за рішенням суду, податковий орган має право прийняти рішення про донарахування податкового зобов'язання або про узгодження суми з платником податків.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про їх скасування, як таких, що постановлені із порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову. У доводах касаційної скарги відповідач зазначає, що право на податковий кредит по придбаних товарах (роботах, послугах) відповідач має лише в розмірі, який відповідає частці використання таких придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях та на підставі належним чином оформлених первинних документів. Однак, розмір податку, зазначеного платником в декларації, є меншим, ніж визначено за результатами документальної невиїзної перевірки, оскільки позивачем при заповненні податкової декларації з ПДВ за квітень 2010 року не враховано акт документальної невиїзної перевірки № 67/1502-126/31948866 від 18.05.2010 року та акти документальної виїзної перевірки № 96/23-01/31948866 від 21.09.2009 року, позапланової виїзної перевірки № 110/23-01/31948866 від 11.12.2009 року, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідає законодавству та є правомірним.

Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні, відповідно до ст. 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

ДПІ проведено документальну невиїзну перевірку податкової декларації з податку на додану вартість позивача, за результатами якої складено акт № 82/1502-126/31948866 від 17.06.2010 року (далі - акт перевірки, а.с. 11-12).

У вказаному акті зазначено, що розмір податку, зазначений платником в декларації, є меншим, ніж визначено за результатами документальної невиїзної перевірки, оскільки при заповненні податкової декларації з ПДВ за квітень 2010 року платником не враховано результати акту документальної невиїзної перевірки № 67/1502-126/31948866 від 18.05.2010 року та результати актів документальної виїзної перевірки № 96/23-01/31948866 від 21.09.2009 року, позапланової виїзної перевірки № 110/23-01/31948866 від 11.12.2009 року (арк. спр. 11), чим порушено п.п. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними цивільними фондами».

На підставі акту перевірки відповідачем було оформлено та надіслано позивачу податкове повідомлення-рішення № /3 від 07.12.2010 року, відповідно до якого позивачу збільшено суму, що за результатами звітних періодів підлягає сплаті платником податків до бюджету, на 143872,00 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 28774,40 грн. (а.с. 13).

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до пп. 5.2.3. п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та п. 6 Положення про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної податкової служби, затвердженого наказом ДПА України № 29 від 11.12.1996 року (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), скарга, подана із дотриманням порядку і строків, визначених п. 4 та пп. 5.1 п. 5 цього Положення, зупиняє виконання платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні, на строк від дня подання такої скарги до органу державної податкової служби до дня закінчення процедури адміністративного оскарження. Протягом зазначеного строку сума податкового зобов'язання, що визначена в податкових повідомленнях-рішеннях, що оскаржуються, вважається неузгодженою. Тобто, платник податку не повинен в наступних періодах враховувати відомості актів перевірок, що оскаржуються. Лише після узгодження оскаржуваної суми, за рішенням суду, податковий орган має право прийняти рішення про донарахування податкового зобов'язання або про узгодження суми з платником податків.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за рахунок отриманої субвенції (в день її отримання), позивачем були перераховані кошти в сумі 9703424,22 грн. для погашення кредиторської заборгованості за отримані послуги від постачальника Відособленого підрозділу «Южно-Української АЕС» Державного підприємства Національної атомної енергогенеруючої компанії «Енергоатом». Після погашення заборгованості перед Відособленим підрозділом «Южно-Української АЕС» Державного підприємства Національної атомної енергогенеруючої компанії «Енергоатом» в липні 2009 року позивач збільшив податковий кредит з податку на додану вартість, застосовуючи відповідний касовий метод згідно положень п.п. 11.11 п. 11 ст. 11 та п. 1.11 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Висновки викладені в актах документальної невиїзної перевірки № 67/1502-126/31948866 від 18.05.2010 року, документальної виїзної перевірки № 96/23-01/31948866 від 21.09.2009 року, позапланової виїзної перевірки № 110/23-01/31948866 від 11.12.2009 року позивача, не були взяті до уваги ним при заповненні податкової декларації з ПДВ за квітень 2010 року, що на думку податкового органу свідчить про протиправність формування податкового кредиту позивача по господарських операціях з Відособленим підрозділом «Южно-Української АЕС» Державного підприємства Національної атомної енергогенеруючої компанії «Енергоатом».

В свою чергу, судами попередніх інстанцій встановлено, що висновки зазначених актів та прийняті на їх підставі податкові повідомлення-рішення, визнані необґрунтованими та протиправними за наслідками їх судового оскарження у справах № 2а-3994/10/1470, № 2а-3686/10/1470, № 2а-8442/10/1470, в яких встановлено правомірність формування позивачем податкового кредиту на підставі податкових накладних виданих Відособленим підрозділом «Южно-Української АЕС» Державного підприємства Національної атомної енергогенеруючої компанії «Енергоатом» за поставлену електроенергію, сплата за яку було проведено за рахунок коштів отриманих в якості субвенції.

З огляду на зазначене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що позивачем не порушено п.п. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними цивільними фондами», а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню, оскільки у позивача був відсутній обов'язок, при заповненні податкової декларації з ПДВ за квітень 2010 року, враховувати висновки раніше складених актів перевірок та рішень, які в судовому порядку було визнано протиправними та скасовано.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в

адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 220-1, 230, 231 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Южноукраїнської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області відхилити, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 9 грудня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2015 року у справі № 2а-8661/10/1470 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає, може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер О.В. Карась

А.О. Рибченко