Справа № 2а/0470/1548/12
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2012-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2012 р. Справа № 2а/0470/1548/12
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
за участю:
представника позивача ОСОБА_3 представника відповідача ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 до Північної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі Дніпропетровської області про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 08.02.2007 року № та рішення про застосування фінансових санкцій від 08.02.2007 року

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду з Вищого адміністративного суду України для нового судового розгляду надійшла справа №2а/0470/1548/12 за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_5 до Північної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в якому з урахуванням заяви про часткову відмови від позову, позивач просить суд скасувати рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 08.02.2007 року у розмірі 25 458,75 грн. та рішення про застосування фінансових санкцій № від 08.02.2007 року у розмірі 1 700,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що на підставі акту перевірки від 01.02.2007 року відповідачем були прийняті рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій на загальну суму 27 158,75 грн., які є необґрунтованими та безпідставними, оскільки перевірка була проведена з порушенням вимог чинного законодавства, а висновки, викладені в акті перевірки, не відповідають фактичним обставинам, що підтверджується постановою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 28.04.2007 року по справі № 3-923/2007р, а тому рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 08.02.2007 року на суму 25 458,75 грн. та № від 08.02.2007 року на суму 1 700,00 грн. підлягають скасуванню.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 12.07.2007 року по справі № А38/352-07 вказані позовні вимоги були задоволені та рішення Північної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі Дніпропетровської області від 08.02.2007 року за № НОМЕР_1 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 25 458,75 грн. та рішення № НОМЕР_2 від 08.02.2007 року про застосування фінансових санкцій у розмірі 1 700,00 грн. скасовані.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.10.2009 року апеляційна скарга Північної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі Дніпропетровської області була залишена без задоволення, а постанова господарського суду Дніпропетровської області від 12.07.2007 року без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.12.2011 року постанову господарського суду Дніпропетровської області від 12.07.2007 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.10.2009 року скасовано, а дану справу направлено на новий розгляд. Суду першої інстанції рекомендовано під час нового розгляду справи всебічно і повно зясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, обєктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Крім того, Вищій адміністративний суд України в своїх ухвалі зазначив, що недотримання податковим органом вимог законодавства під час проведення перевірки фінансово-господарської діяльності платника не звільняє останнього від передбаченої чинним законодавством відповідальності за допущені ним порушення вимог податкового та іншого законодавства.

Таким чином, для правильного вирішення справи суду необхідно з'ясувати чи мали місце з боку позивача порушення норм чинного законодавства та у випадку їх допущення чи вірно застосовані відповідні санкції.

В судовому засіданні представник позивача надав пояснення аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві, та просив їх задовольнити в повному обсязі. Зазначав, що додаткових доказів, крім тих, що містяться у матеріалах справи, у нього та його довірителя не має та по їх існування йому не відомо.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та пояснив, що перевірка здійснювалася у відповідності до чинного законодавства України. Під час перевірки були виявлені порушення п.п 1, 2, 9, 13 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», ст. 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва та торгівлі спиртом етиловим, коньячним та плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами», п.2 ст.7 Закону України «Про акцизний збір та алкогольні напої та тютюнові вироби». Відповідач вважає, посилання позивача на протиправність прийнятих, на підставі виявлених порушень, рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій необґрунтованими та такими, що не спростовують факт вчинення ним порушень вимог чинного законодавства України.

Суд, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, та вивчивши письмові докази в ній, встановив.

01.02.2007 року працівниками Північної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі Дніпропетровської області була проведена перевірка щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу господарської одиниці - магазину, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Доватора, 2, в якому фізична особа підприємець ОСОБА_5 здійснював господарську діяльність.

В ході перевірки були виявлені порушення вимог чинного законодавства України, а саме: 1) п.п. 1, 2, 9, 13 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»: проведення розрахункових операцій без застосування реєстраторів розрахункових операцій та без видачі розрахункового документа у сумі 19,30 грн.; невідповідність суми готівкових коштів на місці розрахунків з даними поточного «Х» звіту РРО у розмірі 5 023,75 грн.; не роздрукування на РРО та незбереження у КОРО денного «Z» звіту за 05.12.2006 року;

2) ст. 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва та торгівлі спиртом етиловим, коньячним та плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами»: реалізація алкогольних напоїв без марок акцизного збору, а саме коньяку «Клінков» на суму 15,20 грн. та вино «Тамай Домашнє» на суму 26,00 грн.;

3) п.2 ст.7 Закону України «Про акцизний збір та алкогольні напої та тютюнові вироби»;

Зазначені порушення відображені в акті перевірки №33 від 01.02.2007 року, на підставі якого прийняті рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 08.02.2007 року на суму 25 458,75 грн. та № від 08.02.2007 року на суму 1 700,00 грн.

Вказані рішення були оскаржені позивачем у порядку адміністративного оскарження, але за наслідками розгляду скарг позивача вони залишені без змін.

01.01.2011р. набрав чинності Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VІ, який встановлює перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Проте, оскільки дані спірні правовідносини, виникли до набрання чинності Податковим кодексом України від 02.12.2010р. № 2755-VІ, суд приходить до висновку, що, в даному випадку, при розгляді справи, слід застосовувати норми раніше діючого законодавства.

Спеціальними законами, які визначали статус державної податкової служби в Україні, її функції, а також обовязки платників податків щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів) є Закон України «Про державну податкову службу в Україні», та Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Закон України «Про державне регулювання виробництва та торгівлі спиртом етиловим, коньячним та плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами», Закон України «Про акцизний збір на алкогольні напої та тютюнові вироби» тощо, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» контроль за додержанням суб'єктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи державної податкової служби України шляхом проведення планових або позапланових перевірок згідно із законодавством України.

У відповідності до ст.16 зазначеного Закону, контролюючі органи мають право відповідно до законодавства здійснювати планові або позапланові перевірки осіб, які підпадають під дію цього Закону.

Планова перевірка здійснюється органами, уповноваженими законом нараховувати або стягувати податки і збори (обов'язкові платежі) з осіб, що використовують спрощену систему оподаткування згідно з пунктами 5-9 статті 9 цього Закону. Така перевірка здійснюється не частіше одного разу за наслідками звітного календарного року, але не раніше строків, визначених законодавством для подання річного податкового звіту (декларації) такими особами з такого податку. Будь-яке податкове або адміністративне нарахування, здійснене з порушенням цього правила, вважається незаконним та не підлягає виконанню.

Позапланова перевірка, що провадиться уповноваженими контролюючими органами стосовно осіб, визначених у частині другій цієї статті, може здійснюватися виключно на підставі постанови слідчого, органу дізнання або відповідно до рішення суду.

Планові або позапланові перевірки осіб, що використовують реєстратори розрахункових операцій, розрахункові книжки або книги обліку розрахункових операцій, здійснюються у порядку, передбаченому законодавством України.

Згідно із ст.2 Указу Президента України «Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності» плановою виїзною перевіркою вважається перевірка фінансово-господарської діяльності суб'єкта підприємницької діяльності, яка передбачена у плані роботи контролюючого органу і проводиться за місцезнаходженням такого суб'єкта чи за місцем розташування об'єкта власності, стосовно якого проводиться така планова виїзна перевірка. Планова виїзна перевірка проводиться за сукупними показниками фінансово-господарської діяльності суб'єкта підприємницької діяльності за письмовим рішенням керівника відповідного контролюючого органу не частіше одного разу на календарний рік у межах компетенції відповідного контролюючого органу.

Право на проведення планової виїзної перевірки суб'єкта підприємницької діяльності надається лише у тому разі, коли йому не пізніше ніж за десять календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано письмове повідомлення з зазначенням дати її проведення.

Аналогічні положення містяться у статті 11-1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні».

Як вбачається із матеріалів справи, а саме: копії направлення на проведення перевірки щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій в сфері готівкового та безготівкового обігу фізичною особою підприємцем ОСОБА_5, податковим органом було проведено планову перевірку, проте, до суду не надані докази про повідомлення позивача у десятиденний термін щодо проведення перевірки із зазначенням дати початку та закінчення її проведення.

Статтею 3 вказаного Указу визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких можливе проведення позапланових перевірок. Проте, судом встановлено, що жодна із зазначених у вказаній нормі підстав, не є підставою проведення даної перевірки.

Відповідно до ч.1, 2 ст.11-2 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» посадові особи органу державної податкової служби вправі приступити до проведення планової або позапланової виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим та іншими законами України, та за умови надання платнику податків під розписку: 1) направлення на перевірку, в якому зазначаються дата його видачі, назва органу державної податкової служби, мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та дата закінчення перевірки, посади, звання та прізвища посадових осіб органу державної податкової служби, які проводитимуть перевірку. Направлення на перевірку є дійсним за умови наявності підпису керівника органу державної податкової служби, скріпленого печаткою органу державної податкової служби; 2) копії наказу керівника податкового органу про проведення позапланової виїзної перевірки, в якому зазначаються підстави проведення позапланової виїзної перевірки, дата її початку та дата закінчення.

Ненадання цих документів платнику податків або їх надання з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, є підставою для недопущення посадових осіб органу державної податкової служби до проведення планової або позапланової виїзної перевірки.

З огляду на викладене та дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивач фізична особа підприємець ОСОБА_5 не скористався своїм законним правом, у разі недотримання працівниками контролюючого органу вимог чинного на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, не допустити таких працівників до перевірки.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що власне порушення податковим органом вимог законодавства під час здійснення такої перевірки не звільняє субєкта господарювання від передбаченої чинним законодавством відповідальності за допущені ним порушення вимог податкового та іншого законодавства, оскільки перевищення працівниками податкового органу своїх повноважень тягне за собою застосування до посадових осіб субєкта владних повноважень відповідних заходів примусу в розрізі адміністративної, кримінальної відповідальності тощо.

Як зазначалось вище під час перевірки були встановлені порушення, на підставі яких до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції у відповідності до п.1,4 ст.17 та 22 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового»:

- за не проведення розрахункової операції без застосування РРО та без видачі розрахункового документа на суму 19,30 грн. нараховано - 96,50 грн. (19,30 грн.х5);

- за невідповідність суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті 25 022, 25 грн. ((5 023,75 грн.-19,30)х5);

- за незбереження в КОРО фіскальних звітів звітних чеків звіту за 05.12.2006 року 340,00 грн.;

- за реалізацію алкогольних напоїв без марок акцизного збору (знаходився коньяк «Клінков» на суму 15,20 грн. та вино «Тамай Домашнє» на 26,00 грн.) 1 700,00 грн.

Щодо порушень за не проведення розрахункової операції без застосування РРО та без видачі розрахункового документа на суму 19,30 грн., за незбереження в КОРО фіскальних звітів звітних чеків звіту за 05.12.2006 року, за реалізацію алкогольних напоїв без марок акцизного збору, суд встановив наступне.

Відповідно до п.1, 4 ст.17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» за порушення вимог цього Закону до суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів (наданих послуг), на які виявлено невідповідність - у разі проведення розрахункових операцій на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг), у разі непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій, у разі нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки; двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку або його незберігання в книзі обліку розрахункових операцій.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем не надано жодного доказу, які б спростовували факт вчинення зазначених порушень та жодним чином не заперечував проти виявлених порушень.

Таким чином, суд вважає, що нарахування штрафних (фінансових) санкцій за не проведення розрахункової операції без застосування РРО та без видачі розрахункового документа на суму 19,30 грн. в розмірі 96,50 грн. та за незбереження в КОРО фіскальних звітів звітних чеків звіту за 05.12.2006 року в розмірі 340,00 грн. (рішення № від 08.02.2007 року); за реалізацію алкогольних напоїв без марок акцизного збору в розмірі 1 700,00 грн. (рішення № від 08.02.2007 року) є обґрунтованими.

Щодо нарахування Північною міжрайонною державною податковою інспекцією у м. Кривому Розі Дніпропетровської області штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 25 022,25 грн. (рішення № від 08.02.2007 року) за невідповідність суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків суми коштів, яка зазначена в денному звіті, суд зазначає наступне.

Підпунктом 1.2 пункту 1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою правління Національного банку України №637 від 15.12.2004 року, який визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), встановлено, що каса - це приміщення або місце здійснення готівкових розрахунків, а також приймання, видачі, зберігання готівкових коштів, інших цінностей, касових документів.

Порядок та правила загальних умов провадження торговельної діяльності, основні вимоги до торговельної мережі, мережі закладів ресторанного господарства і торговельного обслуговування громадян, які придбавають товари для власних побутових потреб у підприємств, установ, організацій незалежно від організаційно-правової форми і форм власності визначені Порядком провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України №833 від 15.06.2006 року (далі Порядок).

Відповідно до п. 23 Порядку встановлено, що забороняється зберігання на місці проведення розрахунку (в касі, грошовому ящику, сейфі тощо) готівки, що не належить суб'єкту господарювання, а також особистих речей касира чи інших працівників.

Матеріалами справи підтверджено та не спростовується представником позивача, що на місці проведення розрахунків в магазині, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Доватора, 2, та в якому фізична особа підприємець ОСОБА_5 здійснював господарську діяльність, знаходилися готівкові кошти у розмірі 5 023,75 грн., в тому числі 19,30 грн., що були сплачені перевіряючими під час перевірки.

У відповідності до ст. 22 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено, що у разі невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня, до суб'єктів підприємницької діяльності застосовується фінансова санкція у п'ятикратному розмірі суми, на яку виявлено невідповідність.

Суд не враховує обставини, встановлені постановою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.04.2007 року по справі №3-923/2007р., з наступних підстав.

Дійсно статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В той же час, відповідно до статті 86 цього Кодексу встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Здійснивши безпосереднє, всебічне, повне та об'єктивне дослідженні постанови Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.04.2007 року по справі №3-923/2007р. суд встановив в ньому певні розбіжності, які не були спростовані позивачем у судовому засіданні. Так, у вказаній постанові з посиланням на акт перевірки було зазначено, що під час перевірки працівниками податкового органу було встановлено на місці проведення розрахунків не обліковані в касі готівкові кошти у сумі 5 023,75 грн., з яких 19,30 грн. були коштами, що сплатили перевіряючи під час перевірки. Крім того, в постанові суду було зазначено, що касир ОСОБА_6 пояснила, що грошові кошти, що були виявлені перевіряючими, у розмірі 5 000,00 грн. належіть їй особисто, а в мотивувальній частині постанови Тернівський районний суд м. Кривого Рогу прийшов до висновку, що грошові кошти у розмірі 5 023,75 грн. є особистими коштами продавця касира з посиланням на товарний чек СПД ОСОБА_7 від 01.02.2007 року щодо замовлення кухонного гарнітуру, проте жодних обставин, за наявності яких він прийшов до таких висновків, в судовому рішенні наведено не було.

Таким чином, незрозуміло з яких мотивів суд прийшов до висновку, що касиру належить 5 023,75 грн., так як в касі виявлено 5 023,75 грн., з яких 19,30 грн. є коштами перевіряючих, касир заявила, що їй належить 5 000.00 грн. Вимогу суду надати для огляду товарний чек СПД ОСОБА_7 від 01.02.2007 року щодо замовлення кухонного гарнітуру представник позивача не виконав.

Крім того, позивачем або його представником до суду не було надано жодного іншого, додаткового доказу, що спростовує факт порушення ним вимог чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства України.

Згідно ч. 6 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Отже, суд вважає прийняті Північною міжрайонною державною податковою інспекцією у м. Кривому Розі Дніпропетровської області рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 08.02.2007 року в розмірі 25 458, 75 грн. та № від 08.02.2007 року в розмірі 1 700,00 грн. правомірними.

За змістом частин 4, 5 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; зясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку відмовити у задоволені позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 11, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи підприємця ОСОБА_5 до Північної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі Дніпропетровської області про скасування рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій відмовити.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова складена в повному обсязі 12.03.2012 року

Суддя ОСОБА_1