Справа № 825/3404/15-а
Суддя: Поліщук Л.О.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року Чернігів Справа № 825/3404/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Поліщук Л.О.,
за участі секретаря Прокіної А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, без фіксації судового процесу, в порядку ч.1 ст. 41 КАС України, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання неправомірною бездіяльність, стягнення грошової компенсації, -
В С Т А Н О В И В:
06.10.2015 ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ), в якому просить суд: визнати неправомірною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 стосовно невиплати позивачу нарахованої, згідно наказів військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошової компенсації замість встановлених норм харчування у сумі 6061,28 грн.; стягнути з в/ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у сумі 6061,28 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 18.03.2014 №10 позивач був призваний на військову службу, у зв`язку з оголошенням мобілізації. Відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 №426 (зі змінами) та наказу Міністра оборони України від 09.12.2002 № 402 (зі змінами) громадяни, які призвані на військову службу у зв`язку з оголошенням мобілізації, з дня прибуття їх до військового комісаріату забезпечуються харчуванням за встановленими нормами за рахунок держави. Однак, позивач зазначає, що його не було зараховано на продовольче забезпечення, в результаті чого він не був забезпечений їжею шляхом надання послуг з харчування суб`єктами господарювання на підставі укладених договорів з Міністерством оборони України. Відповідно до наказів військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачу належить до виплати грошова компенсація замість встановлених норм харчування у сумі 6061,28 грн. Разом з тим, у добровільному порядку, належна позивачу компенсація виплачена не була.
15.10.2015 ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати, занесеною секретарем судового засідання до журналу судового засідання, залучено до участі у справі в якості другого відповідача Чернігівський обласний військовий комісаріат.
Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі та письмові заперечення, в яких просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що з метою приведення власної діяльності до вимог законодавства України та відновлення порушених прав позивача, наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.12.2014 № 575 позивача було зараховано на продовольче забезпечення при в/ч НОМЕР_1 . Враховуючи неможливість забезпечення гарячою їжею позивача, приймаючи до уваги пункт 2.10. Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, було прийнято рішення про виплату позивачу грошової компенсації замість належних норм харчування у розмірі вартості набору продуктів за нормою № 1 - загальновійськова. Вказаний наказ був направлений на адресу в/ч НОМЕР_1 .
Представник в/ч НОМЕР_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, не здійснювалося.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 18.03.2014 № 10 ОСОБА_1 призвано на військову службу, у зв`язку з оголошенням мобілізації, та призначено на посаду начальником служби захисту інформації (а.с.5).
У відповідності до розпорядження начальника центрального управління продовольчого забезпечення Збройних Сил України тилу Збройних Сил України від 07.06.2012 № 905 Чернігівський ОВК перебуває на продовольчому забезпеченні при в/ч НОМЕР_1 з 01.09.2012 (а.с.25-27).
При цьому, судом встановлено, що позивач не був забезпечений їжею шляхом надання послуг з харчування.
Як вбачається з матеріалів справи, наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.12.2014 № 575 (зі змінами відповідно до наказу від 16.04.2015 №275 (а.с.46-47)) ОСОБА_1 зараховано на продовольче забезпечення при в/ч НОМЕР_1 та встановлено грошову компенсацію замість встановлених норм харчування за період з 18.03.2014 по 30.11.2014 включно у сумі 4545,96 грн. (а.с.36-37).
Крім того, як вбачається з акту взаємозвірки вартості компенсації замість встановлених норм харчування військовослужбовців, призваних на військову службу по мобілізації Бобровицько-Носівським об`єднаним районним військовим комісаріатом сума компенсації, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 , становить 4545,96 грн. (а.с.48).
У свою чергу, наказами військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.01.2015 № 2, від 04.02.2015 № 90, від 04.03.2015 № 169, від 06.04.2015 № 244 наказано виплатити військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , призваному у зв`язку з мобілізацією, грошову компенсацію замість встановлених норм харчування у сумі 546,22 грн., 370,02 грн., 493,36 грн., 105,72 грн., відповідно (а.с.38-45).
Згідно з військового квитка серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 проходить військову службу за мобілізацією з 18.03.2014 та з 06.03.2015 був виключений зі списків в/ч (а.с.7-8).
Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.
Закон України, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі Закон № 2011-XII).
Відповідно до статті 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 1 статті 9-1 Закону № 2011-XII визначено, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Тобто, вказаною нормою Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей не передбачено право військовослужбовців на отримання грошової компенсації за неотримане продовольче забезпечення.
29.03.2002 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №426 Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі Постанова №426), якою затверджено нові норми харчування військовослужбовців, однак положення вказаної постанови також не передбачають права військовослужбовців на компенсацію за неотримане продовольче забезпечення.
Відповідно до підпункту н пункту 1 приміток до норми № 1 - загальновійськова Норм харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 № 426 за рахунок держави харчуванням забезпечуються громадяни, які призвані на військову службу у зв`язку з оголошенням мобілізації, - з дня прибуття їх до військового комісаріату.
Пунктом 1.10 Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони України від 09.12.2002 № 402 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.12.2002 за № 992/7280 передбачено, що військовослужбовці, які прибули у військову частину, зараховуються на продовольче забезпечення наказом командира військової частини.
Відповідно до пункту 2.3. вищевказаного Положення у Збройних Силах України забезпечення харчуванням військовослужбовців та інших категорій за встановленими нормами здійснюється за рахунок держави. Уточнення вартості норм харчування проводиться Головним продовольчим управлінням, виходячи із середніх діючих цін на продукти харчування, і доводиться ним до військ (сил) не частіше одного разу на квартал. Військовослужбовцям та іншим категоріям норми харчування видаються через відповідні їдальні або замість установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.
З аналізу вищевикладеного вбачається, що військовослужбовці, при прибутті у військову частину, зараховуються на продовольче забезпечення наказом командира військової частини та останнім видаються через відповідні їдальні норми харчування або замість установлених норм харчування виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.
Крім того, Положенням про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час від 09.12.2002 № 402 передбачено право на отримання грошової компенсації за продовольче забезпечення виключно військовослужбовцям.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звільнено з військової служби 06.03.2015 згідно з наказом військового комісара Бобровицько-Носівського обєднаного районного військового комісаріату №32 (а.с.7-8).
Таким чином, суд зазначає, що на момент звернення ОСОБА_1 щодо отримання грошової компенсації замість продовольчого забезпечення нарахованої згідно наказів ТВО військового. комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 10.12.2014 №575 за період з 18.03.2014 по 30.11.2014, від 02.01.2015 №02 за грудень 2014 року, від 04.02.2015 №90 за січень 2015 року, від 04.03.2015 №169 за лютий 2015 року, від 06.04.2015 №244 за березень 2015 року позивач був звільнений з військової служби, тобто не мав статусу військовослужбовця.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що на момент звернення ОСОБА_1 щодо отримання грошової компенсації замість продовольчого забезпечення, як Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, так і Постанова №426 не передбачали такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, а пункт 2.3. Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час від 09.12.2002 N402 не підлягає застосуванню, оскільки стосується тільки військовослужбовців, а не осіб, звільнених з військової служби, та норми цього Положення (п.2.3) не узгоджується з приписами Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 31 березня 2015 року у справі №21-79а15, в якій Верховним Судом України було висловлено позицію, що відсутність у Законі України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей відповідного права військовослужбовців є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення грошової компенсації.
Згідно із ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.
Також аналогічна правова позиція була висловлена і в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 08.10.2015 справа №825/2480/15-а.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, довели правомірність своїх дій, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання неправомірною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 стосовно невиплати позивачу нарахованої, згідно наказів військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошової компенсації замість встановлених норм харчування у сумі 6061,28 грн. та про стягнення з в/ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації у сумі 6061,28 грн. з підстав, наведених позивачем у позовній заяві, задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.
Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Л.О. Поліщук