Справа № 2а-240/10/0970
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2010-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2010 р. Справа № 2a-240/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого-судді Матуляка Я.П.

Суддів: Кафарського В.В.,

ОСОБА_1,

при секретарі Кузишин Р.М.

за участю:

позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Урядового уповноваженого у справах Європейського Суду з прав людини - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2, вул. Козацька, 27, с. Котиківка, Городенківський район, Івано-Франківська область,78106,

до відповідачів: Урядового уповноваженого у справах Європейського Суду з прав людини, вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001;

заступника голови Верховного Суду України для сприяння ефективному здійсненню заходів щодо забезпечення представництва України в Європейському Суді з прав людини та виконання його рішень, вул. П.Орлика, 4,м. Київ,01024;

заступника Генерального прокурора України для сприяння ефективного здійснення заходів щодо забезпечення представництва України в Європейському Суді з прав людини та виконання його рішень, вул. Різницька, 13/15,м. Київ, 01011;

про зобов'язання до вчинення дій,-

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду із адміністративним позовом до Урядового уповноваженого у справах Європейського Суду з прав людини, заступника голови Верховного суду України, заступника Генерального прокурора України про зобовязання привести судову практику по справі №1-16/2007 Богородчанського районного суду про засудження ОСОБА_2 за ч.1 ст. 377 КК України, до конвенційних зобовязань України перед ОСОБА_4 Європи; забезпечити максимальне відшкодування ОСОБА_2, наслідків порушення конвенційного зобовязання України перед ОСОБА_4 Європи, що зобовязати вчинити на протязі не довше одного місяця часу з дня предявлення цього позову до судового розгляду. Свої вимоги мотивує тим, що із постанови про порушення кримінальної справи від 14.09.2005 року, вбачається, що справа порушена відносно позивача за ч.1 ст. 377 КК України, старшим слідчим СВ прокуратури м. Івано-Франківська А.М. ОСОБА_5. Однак, позивач вважає, що ОСОБА_5 не був і не міг бути компетентною особою на порушення кримінальної справи, також уповноваженим на її розслідування, в порушення вимог статей 46,47 Закону України «Про прокуратуру», а саме: з 19.07.2005 року був призначений на посаду старшого слідчого СВ прокуратури м. Івано-Франківська з встановленим терміном стажування до одного року під керівництвом прокурора м. Івано-Франківська ОСОБА_6 З посиланням на постанову Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування»від 11.02.2005 року, вказує, що кримінальна справа в будь-якому разі не може бути призначена до судового розгляду, якщо вона порушена некомпетентною особою, її розслідування провадила не уповноважена на те особа. Зазначає, що судова практика по кримінальній справі №1-16/2007, містить суцільне порушення ч.1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, тобто суцільне порушення права позивача на справедливий суд. В звязку з чим звернувся з даними позовом до адміністративного суду.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі й суду пояснив, що в звязку з тим, що він був позбавлений права на справедливий суд в Україні, звернувся із заявою до Європейського суду з прав людини. Після звернення з позовом до адміністративного суд, отримав повідомлення Європейського суду з прав людини, пята секція, від 10.11.2009 року, згідно з яким його заяву вирішено визнати неприйнятною, в звязку з недотриманням вимог Конвенції. Вказав, що 23.02.2006 року прийнято Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». А тому Європейський суд з прав людини вважає, що в правовідносинах, які розглядались цим судом щодо системного порушення Україною конвенційних зобовязань, загальні заходи повинен вживати субєкт, що визначений вищевказаним Законом, відповідальним за реалізацію судової практики цього суду, а саме Урядовий уповноважений у справах Європейського Суду з прав людини, а також відповідні посадові особи Верховного суду України та Генеральної прокуратури України. Так як відповідачами не було реалізовано своїх повноважень щодо реалізації судової практики Європейського суду з прав людини, то й позивачу було відмовлено у прийнятті його заяви. А саме, вважає, що підставою неприйняття заяви є недотримання вимог ч.2 ст.35 Конвенції, де зазначено, що суд не розглядає жодної індивідуальної заяви, поданої згідно зі статтею 34 Конвенції, якщо вона за своєю суттю є ідентичною до заяви, що вже була розглянута Судом, і якщо вона не містить нових фактів у справі. В звязку з вищенаведеним, зазначив, що відповідачі по справі зобовязані привести у відповідність судову практику по справі №1-16/2007 місцевого суду Богородчанського району про засудження ОСОБА_2, за ч.1 ст. 377 КК України, до конвенційних зобовязань України перед ОСОБА_4 Європи. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, в судовому засіданні подала письмове заперечення на позов. Просила в задоволенні позову відмовити з підстав викладених у запереченні.

Відповідачі заступник Голови Верховного суду України та заступника Генерального прокурора України, в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Вислухавши позивача, представника відповідача та дослідивши подані докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_2, 09.12.2006 року, звернувся із заявою до Європейського суду з прав людини, з підстав неможливості реалізації свого права на справедливий суд в Україні.

10.11.2009 року, рішенням Європейського суду з прав людини, визнано неприйнятною заяву ОСОБА_2, в звязку із недотриманням вимог Конвенції.

Позивач вважає, що йому було відмовлено у прийнятті даної заяви, в звязку із тим, що ним не були використані всі можливі національні засоби захисту порушеного права. А саме, оскільки Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», визначено особу відповідальну за реалізацію судової практики цього суду - Урядовий уповноважений у справах Європейського Суду з прав людини, то й судова практика по справі №1-16/2007 про обвинувачення ОСОБА_2 за ч.1 ст. 377 КК України, повинна була бути приведена у відповідність до практики Європейського суду з прав людини.

Законом України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року, встановлено, що забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та виконання його рішень покладається на Орган представництва.

На виконання положень вищевказаного Закону, Кабінетом ОСОБА_4 України було прийнято постанову „Про заходи щодо реалізації Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 31 травня 2006 року, відповідно до якої функції органу, відповідального за забезпечення представництва України в Європейському суді та виконання його рішень, здійснює Міністерство юстиції України через Урядового уповноваженого в справах Європейського суду з прав людини. Крім того, даною постановою затверджено Положення про Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини.

Згідно пунктів 4 та 5 вказаного положення, основними завданнями Уповноваженої особи є:

1) забезпечення представництва України в Суді під час розгляду справ про порушення нею Конвенції, справ за заявами України стосовно порушення Конвенції іншими державами - її учасницями, а також як третьої сторони під час розгляду справ за заявами громадян України або юридичних осіб - резидентів України проти інших держав-учасниць Конвенції;

2) координація роботи, пов'язаної з підготовкою матеріалів для розгляду справ у Суді та виконанням його рішень, співпраця з цією метою з іншими органами державної влади та органами місцевого самоврядування;

3) підготовка і внесення на розгляд Суду необхідних матеріалів, участь у слуханні справ, які ним розглядаються;

4) інформування в установленому порядку Комітету ОСОБА_4 Європи про хід виконання Україною рішень Суду;

5) виявлення причин порушення Конвенції, розроблення пропозицій щодо їх усунення та недопущення порушень у майбутньому;

6) організація роботи із створення необхідних умов для проведення Судом розслідування у справі про порушення Конвенції та вжиття заходів відповідно до регламенту Суду;

7) подання необхідної інформації уповноваженим особам, які проводять перевірку дотримання Конвенції.

Уповноважена особа відповідно до покладених на неї завдань:

1) вивчає факти та обставини справи про порушення Конвенції відповідно до запитів Суду;

2) відповідає в установленому порядку на запити Суду, надає докази, надсилає повідомлення та додаткові письмові зауваження, а також іншу інформацію щодо справ про порушення Конвенції;

3) надсилає до державних органів запити стосовно надання матеріалів і пояснень у справах про порушення Конвенції, координує роботу з підготовки пропозицій з організаційно-правових, процедурних та інших питань, пов'язаних із забезпеченням представництва України в Суді та виконанням його рішень;

4) визначає заходи, необхідні для створення умов для проведення Судом розслідування у справах про порушення Конвенції;

5) визначає порядок вжиття заходів відповідно до регламенту Суду;

6) виступає доповідачем під час розгляду в Суді справ щодо порушення Конвенції;

7) проводить переговори із заявником, у разі потреби узгоджує на міжвідомчому рівні умови дружнього врегулювання у справах проти України, укладає у передбаченому законодавством порядку угоду про дружнє врегулювання;

8) готує інформацію про хід розгляду у Суді справ про порушення Конвенції та про виконання його рішень;

9) готує і подає Комітету ОСОБА_4 Європи інформацію та звіти про хід виконання Україною рішень Суду;

10) здійснює аналіз практики Суду, передусім у справах проти України, з метою виявлення причин, що призвели чи можуть призвести до порушення Конвенції, готує відповідні аналітичні огляди та висновки;

11) подає Мін'юсту пропозиції щодо методики проведення експертизи проектів законів та підзаконних актів, а також актів законодавства на відповідність Конвенції та практиці Суду;

12) розробляє пропозиції до навчальних програм з вивчення Конвенції та практики Суду;

13) подає органам державної влади та органам місцевого самоврядування пропозиції щодо можливих шляхів запобігання порушенням прав людини в Україні;

14) вживає необхідних заходів щодо залучення представників органів державної влади за погодженням з їх керівниками для забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та виконання його рішень.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підсумовуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідачі - Урядовий уповноважений у справах Європейського Суду з прав людини, а також відповідні посадові особи Верховного суду України та Генеральної прокуратури України, не наділені повноваженнями, щодо вжиття таких заходів, про зобовязання вчинення яких просить у своїй позовній заяві позивач.

Крім того, слід зазначити, що частиною 1 статті 14 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", передбачено, що орган представництва готує та надсилає до Кабінету ОСОБА_4 України подання щодо вжиття заходів загального характеру.

Стаття 13 вказаного Закону, встановлює, що заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушення яких встановлене рішеннями Європейського суду з прав людини.

Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Європейського суду з прав людини від 10.11.2009 року, визнано неприйнятною заяву ОСОБА_2 В другому абзаці повідомлення про рішення Європейського суду з прав людини від 10.11.2009 року, зазначається: «з огляду на матеріали справи, що надійшли до Суду, а також тією мірою, якою подані скарги відносяться до його компетенції, Суд вирішив, що справа не містить ознак порушень прав і свобод, гарантованих Конвенцією та Протоколами до неї».

Підсумовуючи все вищевикладене, суд констатує, що повноваження відповідача - Урядового уповноваженого у справах Європейського Суду з прав людини можуть бути спрямовані на вчинення заходів як загального так й індивідуального характеру, в частині порушень, встановлених рішеннями Європейського суду з прав людини. Такого рішення відносно позивача Європейським судом з прав людини прийнято не було. Більше того, Європейським судом з прав людини встановлено відсутність ознак порушень прав і свобод, гарантованих Конвенцією та Протоколами до неї, відносно ОСОБА_2

За таких обставин, колегія суддів, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст.ст. 158 - 163, 167 КАС України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_7

Судді: (підпис) ОСОБА_8

(підпис) ОСОБА_1

Постанова складена в повному обсязі 19.02.2010 року.