Справа № 0670/1890/12
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2012-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________

Головуючий у 1-й інстанції: Романченко Є.Ю.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

іменем України

"27" вересня 2012 р. Справа № 0670/1890/12

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Моніча Б.С.

суддів: Бондарчука І.Ф.

ОСОБА_2,

при секретарі Кошиль О.Ю. ,

за участю представників сторін

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Житомирі Житомирської області Державної податкової служби на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "06" червня 2012 р. у справі за позовом ОСОБА_3 особи-підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у м.Житомирі Житомирської області Державної податкової служби про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання видати свідоцтво платника єдиного податку ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання видати свідоцтво платника єдиного податку. В судовому засіданні 06.06.12 року позивачка позовні вимоги уточнила, просила скасувати рішення Державної податкової інспекції у м. Житомирі Житомирської області Державної податкової служби від 24.02.12 р. №8799/10/17-2 про відмову у видачі свідоцтва платника єдиного податку та зобов'язати ОСОБА_5 податкову інспекцію у м.Житомирі Житомирської області Державної податкової служби видати їй, як фізичній особі - підприємцю свідоцтво платника єдиного податку за КВЕД: 36.22.0, 52.48.2 відповідно до поданої заяви від 11.01.12 р.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 06.06.2012 р. позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з цим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить судове рішення скасувати та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.195 КАС України, колегія суддів приходить до висновків про необхідність задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що пп. 291.5.1. п.291.5. ст.291 Кодексу, не можуть бути платниками єдиного податку суб'єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють, зокрема, видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення.

Разом з тим, суд вважав, що оскільки Кодексом не надано визначення понять "видобуток, виробництво, реалізація дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння", то згідно п.5.3. ст.5 Кодексу, інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними", видобуток дорогоцінних металів - вилучення дорогоцінних металів з надр і відходів гірничо-збагачувального або металургійного виробництва (хвости збагачення, відвали, шлаки, шлами, недогарки) усіма можливими способами; видобуток дорогоцінного каміння та напівдорогоцінного каміння - вилучення дорогоцінного каміння та напівдорогоцінного каміння з гірських порід усіма можливими способами; виробництво дорогоцінних металів - вилучення дорогоцінних металів із комплексних руд, концентратів та інших напівпродуктів, відходів і брухту, що містять ці метали, та афінаж дорогоцінних металів.

Враховуючи вищезазначене, а також інформацію щодо виду діяльності, обраного та зазначеного позивачем у заяві про застосування спрощеної системи оподаткування, суд першої інстанції вважав, що позивач не мав наміру здійснювати видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення.

Крім того, суд першої інстанції посилався на те, що КВЕД ДК 009:2005 не містить такого загального виду діяльності, як "видобуток, виробництво, реалізація дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення", але містить дані види діяльності окремо, а саме:

13.20.0. Добування руд кольорових металів (включає, зокрема, добування дорогоцінних металів: золота, срібла, платини).

14.50.0 Інші галузі добувної промисловості, не віднесені до інших групувань (включає добування підземним та відкритим способом мінералів та матеріалів, не віднесених до інших групувань, зокрема, дорогоцінного каміння).

27.41.0. Виробництво дорогоцінних металів.

51.52.4. Оптова торгівля золотом та іншими дорогоцінними металами, тощо.

На думку суду першої інстанції позивачем у заяві про застосування спрощеної системи оподаткування обрано вид діяльності "52.48.2. Роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами", "36.22.0 виробництво ювелірних виробів" тобто такі види, що не відноситься до видів діяльності, які не можуть здійснювати платники єдиного податку згідно пп.291.5.1. п.291.5. ст.291 Кодексу.

Колегія суддів вважає такі висновки суду помилковими і такими, що ґрунтуються на невірному тлумаченні норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, податковий орган в обґрунтування прийнятого рішення посилається на те, що відповідно до положень Закону України від 04.11.2011 року № 4014 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності» (Закон № 4014), який набрав чинності з 1 січня 2012 року, не можуть бути платниками єдиного податку, зокрема, суб'єкти господарювання, які здійснюють видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення.

Пунктом 2 статті 4 Закону України від 18.11.1997 року № 637/97-ВР «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» (Закон № 167) визначено, що всі суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, що займаються операціями з дорогоцінними металами, дорогоцінним камінням органогенного утворення та напівдорогоцінним камінням, ювелірними виробами з них, проводять їх облік за встановленими формами і подають статистичну звітність. Оперативний облік видобутку, переробки, переміщення дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, ювелірних виробів з них ведеться суб'єктами підприємницької діяльності окремо за кожним видом операції з урахуванням технології, виду утворених відходів та виробничих втрат. Особливості обліку дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогеннного утворення та напівдорогоцінного каміння визначаються Міністерством фінансів України.

Дійсно, у Податковому кодексі України не визначено поняття «дорогоцінні метали і дорогоцінне каміння»і поняття щодо діяльності з їх «видобутку, виробництва та реалізації». З огляду на вимоги статті 5 Податкового кодексу України, застосуванню підлягають норми інших нормативно-правових актів. Спеціальним законом, який здійснює державне регулювання видобутку, виробництва, використання, зберігання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контролю за операціями з ними, є Закон «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними».

В розумінні пунктів 1-2 статті 1 Закону № 637 ювелірні вироби підпадають під визначення «дорогоцінні метали» чи «дорогоцінне каміння». Крім того, статтею 14 Закону №637 врегульовано такий вид діяльності як «торгівля дорогоцінними металами і дорогоцінним камінням та виробами з них». Відповідно до частини 2 зазначеної статті, правила торгівлі дорогоцінними металами (крім банківських металів) і дорогоцінним камінням, дорогоцінним камінням органогенного утворення та напівдорогоцінним камінням у сирому та обробленому вигляді і виробами з них, що належать суб'єктам підприємницької діяльності на праві власності, встановлюються Кабінетом міністрів.

Поняття «вироби із дорогоцінного металу» визначено Інструкцією про здійснення державного експертно-пробірного контролю за якістю ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 року № 244, зареєстрованої в Мін'юсті України за № 3698968 від 25.03.2004 року. Виріб із дорогоцінного металу -це будь-який ювелірний (побутовий) виріб, виготовлений зі сплавів дорогоцінних металів (золота, срібла, платини тощо), який використовується як прикраса або предмет побуту. Відповідно до абзацу 4 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, із змінами та доповненнями не можуть бути платниками єдиного податку фізичні особи -підприємці, які здійснюють видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення. Виходячи із буквального змісту вказаної статті, не можуть бути суб'єктами спрощеної системи оподаткування фізичні особи -підприємці, які здійснюють торгівлю ювелірними виробами, тобто виробами із дорогоцінного металу та дорогоцінного каміння.

При вирішенні спору судом першої інстанції зазначене не було враховане.

У зв'язку з чим колегія суддів при ходить до висновку, що в судом першої інстанції порушено норми права, що призвело до неправильного вирішення спору, і висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову не відповідають обставинам справи.

Крім того, посилання суду на положення Національного класифікатора України ДК 009:2005, (затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 26 грудня 2005 року №375 (в Міністерстві юстиції України не зареєстрований) як на підставу для перебування на спрощеній системі оподаткування колегія суддів апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки згідно листа Державної служби статистики України від 30.12.2011 року № 14/3-12/636, класифікація видів економічної діяльності має статистичне призначення та методологічні основи застосування.

Беручи до уваги викладене, дії податкового органу щодо відмови позивачу у видачі свідоцтва платника єдиного податку на підставі підпункту 291.5.1 пункту 291.5 ст. 291 Податкового кодексу України є правомірними.

Керуючись ст.ст.202, 212, 215, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Житомирі Житомирської області Державної податкової служби задовольнити.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "06" червня 2012 р. скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Б.С. Моніч

судді: ОСОБА_6 ОСОБА_2

Повний текст Постанови (Ухвали) виготовлений "02" жовтня 2012 р.

Роздруковано та надіслано: р.л.п.

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_3 особа-підприємець ОСОБА_4 АДРЕСА_1,10014

3- відповідачу ОСОБА_5 податкова інспекція у м.Житомирі Житомирської області Державної податкової служби м-н Перемоги,2,м.Житомир,10014