Справа № 2-а-171/2010
Суддя: Голік Г. К.
Дата ухвалення: 2010-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Березанський міський суд Київської області
Справа №2-а-171/2010 року
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2010 року Березанський міський суд Київської області

в складі головуючого судді Голік Г.К.

при секретарі Бейгул Л.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Березань справа за позовом ОСОБА_1 до управління пенсійного фонду України в м.Березань Київської області про зобов"язання здійснити перерахунок розміру пенсії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до відповідача з позовом про зобов"язання здійснити перерахунок розміру основної та додаткової пенсії з 01.01.2005 року, посилаючись при цьому на те,що вона є інвалідом 2 групи, категорії 1 внаслідок захворювання, пов"язаного з ЛНА на ЧАЄС.

Позивач звернулася до відповідача з заявою про встановлення та перерахунок їй основної та додаткової пенсії у розмірах, передбачених ст.50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ". Відповідач їй відмовив.

Позивач вважає дії відповідача такими, що порушують її права і свободи, оскільки зазначеними вище статтями Закону визначено розмір основної та додаткової пенсії з розрахунку мінімальної пенсії за віком, тому виплату у менших розмірах вважають незаконною.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та пояснив суду,що позивач являється учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС 1 категорії, інвалід 2 групи захворювання, яке пов"язане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЄС. На даний час позивач отримує пенсію в розмірі визначеному Постановами Кабінету Міністрів України і вважає що даний розмір пенсії не відповідає вимогам положень ст.50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", чим порушені конституційні права позивача на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров"ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст.ст. 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Управління пенсійного фонду України в м.Березань направило до суду заперечення проти позову, просить справу слухати без представника відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача,дослідивши письмові матеріали справи суд вважає позов обґрунтованим і таким,що підлягає до часткового задоволення.

В судовому засіданні встановлено,що позивач ОСОБА_1В.є учасником ЛНА на ЧАЄС, потерпілим 1 категорії , інвалідом 2 групи, що підтверджено відповідними посвідченнями (а.с.5-8).Позивач проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1,перебуває на обліку в УПФ м.Березань і отримує нараховану відповідачем пенсію за ст.50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ", розмір якої обчислений у відповідності до постанов Кабінету Міністрів України . Позивач звернулася до відповідача із заявою про нарахування пенсії у розмірах , встановлених ст.ст. 50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", але в перерахунку пенсій було відмовлено(а.с.3,4).

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров"я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"

Відповідно до чинної на час правовідносин ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами другої групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров"ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів другої групи, щодо яких встановлено зв"язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Позивач має право на призначення пенсії у розмірі не нижчому від 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду , заподіяну здоров"ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України(ч.2ст.46 Конституції України).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов"язані діяти лише на підставі , в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 КАС України, у разі невідповідності нормативно - правового акта конституції України,закону України, міжнародному договору, згода на обов"язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру пенсії позивачеві застосуванню підлягають ст.ст. 50 та 54 Закону України ""Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанови Кабінету Міністрів України, зокрема Постанови від 28.05.2008 року №530, від 16.07.2008 року №654, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Також суд не приймає до уваги посилання відповідача у запереченні на ч.5 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв"язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок не порушуючи положень цього Закону.

За змістом положень ч.2 та 3 ст.22 Конституції України конституційні права гарантуються, а держава повинна утримуватися від прийняття будь-яких актів, які призводили б до скасування чи звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи "вбачається, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров"ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

Згідно чинного законодавства розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування, іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, суд не приймає до уваги положень ч.3 ст.28 Закону України" Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров"ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст.ст. 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Крім того, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов"язань, які встановлені ст.46 Конституції України та ст.ст. 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ",щодо визначення розміру та виплати пенсій.

Згідно з ч.3 ст.67 зазначеного Закону, яка набрала чинності 31.10.2006 р., у разі збільшення визначеного законом розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність , підвищується розмір пенсії визначений відповідно до ст.54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров"ю, особам,віднесеним до категорії 1,2,3,4 розмір щомісячної компенсації сім"ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить , що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму і цей перерахунок проводиться з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до ч.1 ст.28 закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового прожиткового мінімуму.

Оскільки пенсія позивача має визначатись виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність , то у разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачем повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб"єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.Відповідно до цього судовому захисту підлягають лише порушені права,не можуть бути задоволені позовні вимоги щодо захисту права, яке може бути порушено у майбутньому. Судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання.Воно не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому здійснювати правове регулювання суспільних відносин.

В зв"язку з наведеним вимоги позивача про зобов"язання відповідача здійснювати нарахування з послідуючим перерахуванням у відповідності до змін діючого законодавства та встановлення нових розмірів мінімальної заробітної плати та встановлення нового розміру прожиткового мінімуму не підлягають задоволенню.

Відповідно до чинного на час розгляду справи процесуального законодавства суд розглядає справу за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк. Згідно ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Позивач звернулася до суду 22 .11.2010 року і пропустила шестимісячний строк звернення до адміністративного суду за захистом свого права по виплатам за період з 01.01. 2005 року по 22.05. 2010 року.

Позивач не надав доказів наявності поважних причин пропуску цього строку, які б позбавляли позивача пред"явити позов до суду.

Відповідач у своїх запереченнях наполягав на застосуванні строку звернення до суду та відмові у позові з цих підстав.

На підставі викладеного,керуючись ст. ст.ст.19, 152 Конституції України,

ст.ст. 9,99,100,158,159,161-163 КАС України, ст. 50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України "Про Державне мито", суд-

П О С Т А Н О В И В:

Визнати відмову відповідача- управління Пенсійного Фонду України в м.Березань щодо перерахунку та виплати ОСОБА_1 призначеної пенсії відповідно до ст.50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи",виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком , встановленої ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування",неправомірною.

Зобов"язати управління Пенсійного фонду України в м.Березань здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії,відповідно до ст.50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи",виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком визначеного ст.28 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування": а саме основної пенсії у розмірів 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров"ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 50 зазначеного закону з 22 травня по 22 листопада 2010 року із врахуванням уже проведених виплат.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Судові витрати по даній справі віднести за рахунок Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржено в Київський апеляційний адміністративний суд через Березанський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Голік Г.К.