Справа № 2а1538/2011
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2012-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________

Головуючий у 1-й інстанції: Шульга О.М.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"06" вересня 2012 р. Справа № 2а1538/2011

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Моніча Б.С.

суддів: Бондарчука І.Ф.

ОСОБА_2,

при секретарі Кошиль О.Ю. ,

за участю представників сторін,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_3 кар"єр" на постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від "18" квітня 2012 р. у справі за позовом Закритого акціонерного товариства "Західукрвибухпром" до ОСОБА_3 міської ради Житомирської області, Виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради, Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_3 кар"єр" про скасування рішення та зобов"язання вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2009 року ЗАТ "Західукрвибухпром" звернулось з позовом до ОСОБА_3 міської ради та виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради, в якому просило:

- скасувати рішення виконкому ОСОБА_3 міської ради народних депутатів від 24.07.1996 р. в частині надання в постійне користування ВАТ "ОСОБА_3 кар'єр" земельної ділянки площею 88,0 га. за адресою: м.Коростень, вул.Сосновського, 67;

- зобов'язати відповідача - ОСОБА_3 міську раду анулювати державний акт на право постійного користування від 15.01.2007 р. (ІІ-ЖТ №002554), виданий ВАТ "ОСОБА_3 карєр" (м.Коростень);

- зобовязати виконком ОСОБА_3 міської ради виконати рішення ОСОБА_3 міської ради 28 сесії V скликання від 18.12.2008 р. №36 та вчинити необхідні дії щодо укладання із ОСОБА_4 акціонерним товариством "Західукрвибухпром" (м.Житомир) договору оренди земельної ділянки за адресою: м.Коростень, вул.Сосновського, 67.

В обґрунтування позову ЗАТ "Західукрвибухпром" зазначало, що у 2008 році йому стало відомо про те, що земельна ділянка, на якій розташовувалась частина майнового комплексу Державного підприємства буровибухових робіт "Захудукрвибухпром" за адресою м.Коростень, вул.Сосновського, 67, була передана з липня 1996 року в складі інших земель загальною площею 88,0 га. у постійне користування ВАТ "ОСОБА_3 карєр", про що останньому було видано державний акт на право постійного користування від 15.01.2007 р.

На думку позивача, передача земельної ділянки в постійне користування ВАТ "ОСОБА_3 карєр" відбулася з порушенням норм чинного на той час земельного законодавства, оскільки на частині цієї земельної ділянки, площею 0,6769 га. розташовувалася виробнича дільниця, що входила до складу майнового комплексу іншого державного підприємства ДП буровибухових робіт "Західукрвибухпром", яка використовувалася для обслуговування його майнового комплексу.

До участі в розгляді справи залучено ВАТ "ОСОБА_3 карєр" (а.с.175).

Постановою Коростенського міськрайонного суду від 18.04.2012 р. позов задоволено частково.

Допущена судом першої інстанції описка в оскаржуваній постанові, а саме : вказівка на визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку замість державного акту на право постійного користування, є очевидною і не перешкоджає апеляційному розгляду. Питання про її виправлення суд першої інстанції спроможний вирішити після цього.

Визнано частково недійсним та скасований п.2 рішення виконкому ОСОБА_3 міської ради народних депутатів від 24.07.1996 р. №184 "Про припинення права користування, виділення, встановлення фактичних границь та затвердження площ земельних ділянок в користуванні підприємств міста" в частині затвердження контрольних обмірів, встановлення границь та фактичних площ земельних ділянок, які знаходяться в користуванні підприємства ОСОБА_3 карєр, площею 88,0 га.

Визнано недійсним державний акт на право постійного користування серії ІІ-ЖТ №002554 від 15.01.1997 р., виданий ВАТ "ОСОБА_3 карєр" на земельну ділянку площею 88,0 га., зареєстрований у книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №57.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати дану постанову та ухвалити нову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.195 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції керувався тим, що справа, яка розглядається, є адміністративною. Проте цей висновок обґрунтованим визнати не можна.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

На момент прийняття спірного рішення, а також видачі акту на право постійного користування земельною ділянкою (а.с.50-53) був чинний Земельний Кодекс України №561-ХІІ від 18.12.1990 р. (в редакції Закону №2196-XII від 13.03.1992 р., із змінами, внесеними згідно з Декретом №15-92 від 26.12.1992 та законом України №3179-XII від 05.05.1993 р.) далі ЗК України.

Відповідно до ст.3 ЗК України власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними. Розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх.

Носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування (частина друга статті 5 Конституції України).

Відповідно до частини третьої статті 140, частини першої статті 144 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обовязковими до виконання на відповідній території.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР Про місцеве самоврядування в Україні).

За змістом ст.4 ЗК України в державній власності перебувають всі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність. Суб'єктами права державної власності на землю виступають: Верховна Рада України - на землі загальнодержавної власності України; Верховна Рада ОСОБА_5 Крим - на землі в межах території ОСОБА_5, за винятком земель загальнодержавної власності; обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів - на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС до компетенції адміністративних судів віднесено спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Ужитий у цій процесуальній нормі термін субєкт владних повноважень означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС). Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

За змістом ч.5 ст.7 ЗК у постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності: промисловим, транспортним та іншим несільськогосподарським підприємствам, установам і організаціям.

Статтею 10 ЗК визначено, що до відання міських Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить: передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу; реєстрація права власності, права користування землею і договорів на оренду землі; вилучення (викуп) земель відповідно до статті 31 цього Кодексу; справляння плати за землю тощо.

За змістом ст.23 ЗК право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Земельні відносини поділяються на публічні та приватні. Відповідно і спори в таких відносинах можуть бути як публічно-правовими, так і приватноправовими (цивільними, господарськими).

Згідно ст.2 ГК України учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Згідно з частиною другою статті 2 Цивільного кодексу України (далі ЦК) учасниками цивільних відносин є: держава Україна, ОСОБА_5 Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші субєкти публічного права.

Територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обовязки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 172 ЦК).

Міська рада, яка розглядається, є субєктом цивільних правовідносин і має такий самий правовий статус, що й інші учасники цих відносин. Реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, вона відповідно до статті 10 ЗК має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Тобто, при здійсненні повноважень власника землі відповідач є рівноправним субєктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію права розпоряджатися землею. У цьому випадку відсутня підпорядкованість одного учасника земельних правовідносин (позивач) іншому (міська рада), яка має місце під час здійснення органом місцевого самоврядування владних управлінських функцій.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з частиною четвертою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право постійного користування земельною ділянкою є похідним від права власності речовим правом, а тому як і право власності є непорушним.

Ці положення Основного Закону кореспондуються з пунктом в статті 5 Земельного Кодексу України в чинній редакції, згідно з яким земельне законодавство базується на принципі невтручання держави у здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Попередня редакція ЗК теж гарантувала права постійних землекористувачів. Так, статтею 43 ЗК було визначено, що права власників земельних ділянок і землекористувачів охороняються законом. Припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою чи її частиною може мати місце лише у випадках, передбачених статтями 27 і 28 цього Кодексу. Втручання в діяльність власників земельних ділянок і землекористувачів, пов'язану з використанням землі, з боку державних, господарських та інших органів і організацій забороняється, за винятком випадків порушення власниками землі та землекористувачами земельного законодавства.

Відповідно до частини шостої статті 319 ЦК держава не втручається у здійснення власником права власності. Тобто пряме адміністрування з боку органів влади є неприпустимим.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що правовідносини, які склалися між сторонами, стосуються права та підстав набуття права постійного користування на спірну земельну ділянку. Міська рада як уповноважений орган власника землі була вільна у виборі субєкта щодо надання йому цього права в порядку, встановленому законом. При цьому владних управлінських функцій відповідач не здійснював і субєктом владних повноважень у цих відносинах не був.

З позовної заяви вбачається, що позивач наполягає на тому, що при оформленні права постійного користування земельною ділянкою були порушені його права, тобто він оспорює право ВАТ "ОСОБА_3 карєр" на постійне користування цією земельною ділянкою.

Таким чином позивач в судовому порядку намагається захистити своє право в сфері земельних відносин, яке не визнається іншим господарюючим субєктом.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільного права можуть бути визнання права, відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної ОСОБА_5 Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб тощо.

Фактично зазначений спір виник між двома субєктами господарської діяльності: ЗАТ "Західукрвибухпром" та ЗАТ "ОСОБА_3 карєр", а тому визнання оспорюваних рішень ОСОБА_3 міської ради незаконими може мати місце лише у разі визнання недійсним акту про право постійного користування земельною ділянкою.

Згідно п.6 ч.1 ст.12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

З цих підстав колегія суддів вважає, що позивач має захищати своє невизнане право в господарському порядку. Захист цього права в порядку адміністративного судочинства не передбачений законодавством.

Аналогічна позиція з цього приводу висловлена в п.1.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 р. "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", згідно якої у порядку господарського судочинства вирішенню підлягають такі категорії спорів, засновані на положеннях статті 319 ЦК України, глав 27, 29, 33, 34 ЦК України та глави 15 ГК України, розділів III - V ЗК України:

- щодо набуття, здійснення та припинення прав юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, територіальних громад та держави на земельні ділянки (крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності");

- пов'язані із захистом права на земельні ділянки (в тому числі відновлення порушеного права третьої особи, яка на підставі рішень державних органів або органів місцевого самоврядування претендує на спірну земельну ділянку);

- про визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування з питань передачі земельних ділянок у власність чи надання їх у користування, припинення права власності на земельні ділянки, вилучення цих ділянок з користування і про зобов'язання названих органів залежно від характеру спору виконати певні дії, як цього вимагають приписи чинного законодавства;

- про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок;

- про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою;

- пов'язані з набуттям, зміною та припиненням права користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), для сільськогосподарських потреб (емфітевзис);

- про встановлення, зміну та припинення земельного сервітуту;

- що виникають з укладення, зміни, розірвання, виконання договору оренди земельних ділянок, інших договорів користування земельними ділянками, в тому числі спори про стягнення заборгованості з орендної плати за договорами на користування земельною ділянкою;

- про стягнення шкоди, у тому числі упущеної вигоди, завданої порушеннями прав власників, у тому числі держави та територіальних громад, і користувачам земельних ділянок;

- інші спори, пов'язані з правами і охоронюваними законом інтересами суб'єктів господарювання та інших юридичних осіб на земельні ділянки.

Така ж правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 14.02.2012 р. у справі № 21-1041во10, яка прийнята за результатами перегляду судових рішень з мотивів неоднакового застосування норм права.

Згідно ч.1 ст.244-2 рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних відносинах є обовязковими для всіх судів України.

Також колегія суддів вважає за необхідне вказати на те, що позивач ВАТ "Західукрвибухпром" не є власником господарських приміщень, які розташовані на спірній земельній ділянці. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20069754 від 01.09.2008 р. власником цих нежитлових будівель є Держава Україна в сфері управління регіонального відділення Фонду Державного майна України по Житомирській області (а.с.69).

Згідно договорів оренди цілісного майнового комплексу №54 від 02.02.2004 р. (з додатками) ці приміщення даним підприємством орендуються до 02.02.2014 р. (а.с.55-67) Відтак, позивач може порушувати лише питання захисту своїх прав, що прямо виникають з цих договорів оренди.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 157 КАС суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Розгляд даної справи, на думку колегії суддів, слід проводити в порядку господарського судочинства.

Керуючись ст.ст.157, 203, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_3 кар"єр" задовольнити частково.

Постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від "18" квітня 2012 р. скасувати.

Провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Б.С. Моніч

судді: ОСОБА_6 ОСОБА_2

Повний текст ухвали складено 11.09.2012 р.

Роздруковано та надіслано: р.л.п.

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_4 акціонерне товариство "Західукрвибухпром" вул.Л.Українки,17,м.Житомир,10003

3- відповідачу ОСОБА_3 міська рада Житомирської області вул. Грушевського, 22,м.Коростень,Житомирська область,11503 Виконавчий комітет ОСОБА_3 міської ради вул.Грушевського,22,м.Коростень,Коростенський район, Житомирська область,11500 Публічне акціонерне товариство "ОСОБА_3 кар"єр" вул.Сосновського,67,м.Коростень,Коростенський район, Житомирська область,11503