Справа № 826/20115/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2015 року м. Київ справа № 826/20115/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Погрібніченка І.М., суддів Іщука І.О., Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності

до Державної виконавчої служби України

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Трансмаш»

про визнання незаконними дій в частині та зобов'язання вчинити певні дії, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

31 серпня 2015 року до Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Дніпропетровське обласне відділення Фонду, позивач) з адміністративним позовом про:

- визнання дій Державної виконавчої служби України (далі - ДВС України, відповідач) незаконними в частині накладення арешту на окремий поточний рахунок по коштах Фонду № 4096, що відкритий в Публічному акціонерному товаристві «ВТБ Банк», код фінансової установи 321767, код валюти рахунку 980;

- зобов'язання відповідача скасувати постанову про арешт коштів боржника від 19.05.2015 ВП № 47292128 в частині накладання арешту на окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів № 4096, що відкритий ТОВ «Трансмаш» в ПАТ «ВТБ Банк», код фінансової установи 321767, код валюти рахунку 980.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва про відкриття провадження в адміністративній справі від 03 вересня 2015 року до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Трансмаш» (далі - ТОВ «Трансмаш», третя особа).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказаний рахунок відкрито для зарахування страхових коштів на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам, а тому дані страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

21 вересня 2015 року на адресу суду від позивача надійшла заява, в якій він просив розглядати справу без участі його представника.

Відповідач та третя особа своїми правами на подання заперечень проти адміністративного позову, пояснень, передбаченими статтею 49 Кодексу адміністративного судочинства України, не скористалися.

В судове засідання їх представники не з'явилися.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв'язку з неявкою в судове засідання 22.09.2015 представників всіх осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

На виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ВПВР ДДВС МЮУ) перебуває виконавче провадження ВП № 47292128 з примусового виконання наказу № 904/10244/14, виданого 06.03.2015 Господарським судом Дніпропетровської області про стягнення з ТОВ «Трансмаш» на користь ТОВ «Прем'єр лізинг» заборгованості в сумі 30 162 041,60 грн. та судового збору - 73 080,00 грн.

Постановою старшого державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ про арешт коштів боржника від 19.05.2015 накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках ТОВ «Трансмаш», у тому числі на окремий поточний рахунок по коштах Фонду № 4096, що відкритий в ПАТ «ВТБ Банк», код фінансової установи 321767, код валюти рахунку 980.

Як встановлено під час розгляду справи, на адресу Жовтневої районної виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності надійшли заяви-розрахунки страхувальника: ТОВ «Трансмаш» від 02.04.2015, від 10.07.2015 № 10-07/15/1 та від 10.07.2015 № 10-07/15/2, копії яких міститься в матеріалах справи, на здійснення фінансування для надання матеріального забезпечення застрахованим особам ТОВ «Трансмаш» за рахунок коштів Фонду на загальну суму 5 440,83 грн.

Жовтневою районною виконавчою дирекцією Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності здійснено фінансування в повному обсязі в сумі 5 440,83 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 2666 від 10.04.2015 на суму 2 869,17 грн., № 5474 та № 5456 від 17.07.2015 на суми відповідно 1 443,26 грн. та 1 128,40 грн., але вказані суми матеріального забезпечення застрахованими особами так і не були отримані, в зв'язку з накладеним арештом на спеціальний рахунок по коштах Фонду.

При цьому позивач підтверджує, що станом на дату звернення до суду з даним позовом, відповідачем арешт з рахунку зі спеціальним режимом використання № 4096 по коштах Фонду, ВПВР ДДВС МЮУ не знятий.

Вважаючи дії ДВС України в частині накладення арешту на окремий поточний рахунок по коштах Фонду № 4096, що відкритий в ПАТ «ВТБ Банк», код фінансової установи 321767, код валюти рахунку 980 незаконними, позивач звернувся до суду.

Одночасно з вимогою про визнання незаконними дій відповідача, позивач заявив вимогу про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані позивачем докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів погоджується з доводами Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР (далі - Закон № 202/98-ВР), Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV), Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28 грудня 2014 року № 77-VIII (далі - Закон № 1105-ХІV), Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року № 2121-III (далі - Закон № 2121-III).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом № 606-XIV.

У відповідності до статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Основною функцією державної виконавчої служби є задоволення вимог виконавчого документа, забезпечення дотримання при цьому прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб, сприяння їм у реалізації своїх процесуальних прав.

Відповідно до статті 5 Закону № 606-XIV вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Приписами п. 6 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 25 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначено статтею 52 Закону № 606-XIV.

Так, приписами ч. ч. 1, 2, 3 та 4 ст. 52 Закону № 606-XIV визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих на виконання статей 191 та 261 Закону України «Про теплопостачання», статті 151 Закону України «Про електроенергетику», та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки».

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня з моменту їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Частинами 1 та 2 ст. 57 Закону № 606-XIV визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах.

Звернення стягнення на кошти боржника - юридичної особи визначено статтею 65 Закону № 606-XIV.

Так, згідно з ч. ч. 3, 4 та 5 ст. 65 Закону № 606-XIV державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки і вклади державний виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших органах державної влади, підприємствах, установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Державний виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що знаходяться на його рахунках, а також на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

Не підлягають стягненню в порядку, встановленому цим Законом, кошти:

- що перебувають на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки»;

- що знаходяться на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих на виконання статей 191 та 261 Закону України «Про теплопостачання» та статті 151 Закону України «Про електроенергетику».

З аналізу вказаних норм вбачається, що інформацію про наявні у боржника рахунки державний виконавець отримує в податкових органах, які зобов'язані надати йому інформацію у триденний строк.

Колегія суддів враховує той факт, що при наданні податковим органом інформації про наявні у юридичної особи рахунки, здебільшого останнім ці рахунки не деталізуються, і державний виконавець звертає стягнення на всі кошти такої юридичної особи, що перебувають у банках та знаходяться на всіх його рахунках. Виключенням є лише кошти, визначені в ч. 5 ст. 65 Закону № 606-XIV.

Колегія суддів також враховує той факт, що перелік вказаних вище коштів, визначених в ч. 5 ст. 65 Закону № 606-XIV, є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

У той же час, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що статтею 73 Закону № 606-XIV визначено перелік коштів, на які не може бути звернено стягнення.

Зокрема, за приписами п. п. 6 та 9 ч. 1 ст. 73 Закону № 606-XIV, стягнення не може бути звернено на такі виплати, як: допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами; допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною-інвалідом, по тимчасовій непрацездатності у зв'язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на положення ст. 4 Закону № 1105-ХІV, згідно яких, Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Фонд, якщо інше не передбачено законами України, не може займатися іншою діяльністю, крім тієї, для якої його створено, та використовувати свої кошти на цілі, не пов'язані з цією діяльністю.

Кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються тільки за цільовим призначенням.

До коштів Фонду застосовується казначейська форма обслуговування в порядку, передбаченому для обслуговування Державного бюджету України.

Бюджет Фонду затверджує Кабінет Міністрів України.

Фонд є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, символіку, яка затверджується його правлінням.

Фонд набуває прав юридичної особи з дня реєстрації статуту в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері реєстрації (легалізації) статутів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 6 розділу VII прикінцевих та перехідних положень Закону № 1105-ХІV до завершення заходів, пов'язаних з утворенням Фонду соціального страхування України та його робочих органів, виконання функцій та завдань, передбачених цим Законом, забезпечують у межах компетенції відповідні виконавчі дирекції та їх робочі органи Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Приписами абз. четвертого ч. 2 ст. 34 Закону № 1105-ХІV визначено, що страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Колегія суддів виходить з того, що накладаючи арешт на кошти боржника, в тому числі на ті, що знаходяться на окремому рахунку № 4096, що відкритий в ПАТ «ВТБ Банк», код фінансової установи 321767, код валюти рахунку 980, відповідачем помилково не прийнято до уваги положень ст. 34 Закону № 1105-ХІV, а відтак у зв'язку з цим, його дії є протиправними.

В зв'язку з цим, колегія суддів приходить до висновку, що накладення арешту на кошти постановою старшого державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ від 19.05.2015, що містяться на окремому поточному рахунку по коштах Фонду № 4096, що відкритий в ПАТ «ВТБ Банк», код фінансової установи 321767, код валюти рахунку 980, винесеної на підставі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», виключає правомірність оскаржуваної постанови старшого державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ від 19.05.2015 у виконавчому провадженні ВП № 47292128 про арешт коштів боржника у вказаній частині.

Відповідно до ст. 59 Закону № 2121-III (в редакції чинній в момент виникнення спірних правовідносин) арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця або за рішенням суду.

Так, за приписами ч. 5 ст. 60 Закону № 606-XIV, у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Виходячи з приписів ч. 7 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України та ст. 60 Закону № 606-XIV, колегія суддів вважає, що для повного захисту прав та інтересів позивача необхідно ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги про зобов'язання Державної виконавчої служби України скасувати постанову про арешт коштів боржника від 19.05.2015 ВП № 47292128 в частині накладання арешту на окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів № 4096, що відкритий ТОВ «Трансмаш» в ПАТ «ВТБ Банк», код фінансової установи 321767, код валюти рахунку 980, у спосіб зняття арешту з рахунку із спеціальним режимом використання № 4096, код фінансової установи 321767, код валюти рахунку 980, що відкритий Товариством з обмеженою відповідальністю «Трансмаш» в Публічному акціонерному товаристві «ВТБ Банк», накладеному постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт коштів боржника від 19 травня 2015 року ВП № 47292128.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають до задоволення.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог і на підставі п. 1 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідне адміністративний позов Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності задовольнити повністю.

Оскільки органи Фонду соціального страхування України, відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI (в редакції норм, що були чинними станом на день подання позову), були звільнені від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат не вирішувалось.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 181, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Адміністративний позов Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Державної виконавчої служби України в частині накладення арешту на окремий поточний рахунок по коштах Фонду № 4096, код фінансової установи 321767, код валюти рахунку 980, що відкритий Товариством з обмеженою відповідальністю «Трансмаш» в Публічному акціонерному товаристві «ВТБ Банк».

3. Зняти арешт з рахунку із спеціальним режимом використання № 4096, код фінансової установи 321767, код валюти рахунку 980, що відкритий Товариством з обмеженою відповідальністю «Трансмаш» в Публічному акціонерному товаристві «ВТБ Банк», що накладений постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт коштів боржника від 19 травня 2015 року ВП № 47292128.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий Суддя І.М. Погрібніченко

Судді І.О. Іщук

В.П. Шулежко