Справа № 2а-5831/10/1370
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2015-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2015 року Справа № 2а-5831/10/1370

14 год. 24 хв. Зал судових засідань № 6

Львівський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді Карп'як О.О. ,

судді Гавдику З.В.,

судді Мартинюку В.Я.,

при секретарі судового засідання Дорош Х.Р.,

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1

від відповідачів - Краснопольська Ю.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Львівської митниці ДФС, Державної фіскальної служби України про визнання дій протиправними, скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної митної служби України про скасування наказу від 07.05.2010 року №782-к в частині припинення його перебування на державній службі, поновлення на державній службі в митних органах на посаді інспектора відділу митного оформлення №1 Львівської митниці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою від 01.07.2010 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою від 10.09.2010 року залучено до участі у справі в якості тертьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Львівську митницю.

Ухвалою від 22.09.2010 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

За клопотанням позивача, ухвалою від 15.12.2010 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішення у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 Кримінального кодексу України.

Ухвалою від 14.05.2015 року поновлено провадження у справі, оскільки відпали обставини, що були підставою для зупинення провадження у справі. Зокрема, постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 01.12.2014 року кримінальну справу відносно ОСОБА_3 по обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.367КК України, закрито.

Ухвалою від 16.09.2015 року прийнято до розгляду подану позивачем заяву про уточнення позовних вимог.

Відповідно до поданої позивачем заяви про уточнення позовних вимог, та з врахуванням проведеної реорганізація державних органів, що брали участь у розгляді справи, позивачем заявлено позовні вимоги до Львівської митниці ДФС України та Державної фіскальної служби України, просить:

- визнати дії Львівської митниці ДФС України неправомірними в частині внесення подання про припинення його перебування на державній службі в митних органах від 28.04.2010 року №№29/31-5489-ЕП, 29/31-5490-ЕП;

- скасувати наказ Держмитсужби України «По особовому складу митних органів» від 07.05.2010 року №72-к в частині припинення його перебування на державній службі;

- поновити його на роботі в митних органах ДФС починаючи з 07 травня 2010 року;

- стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

У заяві про уточнення позовних вимог позивач вказує, що Державна митна служба України - це колишній спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади України в галузі митної справи, який був утворений в 1996 році та був реорганізований у Міністерство доходів і зборів України у грудні 2012 року. В подальшому, відповідно до Постанови КМ України від 01.03.2014 року №67, діяльність Держмитслужби відновлена. На даний час на підставі постанови КМ України від 21.05.2014 року №160 на базі Міндоходів була утворена Державна фіскальна служба України, яка повинна бути залучена до участі у справі в якості співвідповідачів разом з Львівською митницею ДФС України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на момент винесення оскаржуваного наказу у відповідачів були відсутні достатні, обґрунтовані дані, які б вказували на вчинення ним будь - якого проступку чи вчинення будь - яких дій, які б давали підстави вважати, що ним було порушено присягу. З врахуванням наведених пояснень та долучених документів, позивач вважає, що з підстав сумніватись в тому, що новий автомобіль марки «LEXUS LS 460», короткої бази кузова, який переміщувався гр. ОСОБА_4 через митний кордон, не є таким, а є автомобілем марки «LEXUS LS 460L», подовженої бази кузова та таким, що був у використанні у нього не було, та він не міг це встановити за допомогою наявної у нього бази та технічних засобів. Крім того вказує, що з 2.04.2010 року по 16.06.2010 року він перебував на лікарняному, а отже в силу вимог ст.40 КЗпП України та ст.26 Закону України «Про Дисциплінарний статут митної служби України», його не вправі були звільняти із займаної посади під час його тимчасової непрацездатності та перебування на лікарняному. Проте, незважаючи на вказані обставини та всупереч вимогам чинного законодавства його протиправно було звільнено з роботи. Приводом вважати, що ним було порушено Присягу державного службовця в частині сумлінного виконання службових обов'язків було зроблено з постанови про порушення відносно нього кримінальної справи. Вважає, що при звільненні його з цієї підстави грубо порушено вимоги Конституції України, згідно положень якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (ст.62 Конституції України). Крім того, при винесенні оскаржуваного наказу порушено п.2 ст.28 Закону України «Про Дисциплінарний статут митної служби України», оскільки обвинувального вироку по кримінальній справі про визнання його винним у вчиненні будь - якого із злочинів на даний час немає, а отже і відсутні підстави вважати, що ним вчинено злочин. Підставами для звільнення з митної служби з підстав, визначених в п.6 ч.1 ст.30 Закону України «Про державну службу» та п.1 ст.28 Закону України «Про Дисциплінарний статут митної служби України» є порушення вимог законів та інших нормативно - правових актів України з питань митної справи, що призвело до заподіяння матеріальних збитків державі, територіальній громаді, юридичним та фізичним особам. В оскаржуваному наказі не вказано, які саме вимоги чинного законодавства, Конституції України та Присяги державного службовця ним порушено та в чому це дістало прояв. Також і не зазначено серед підстав припинення його перебування на службі в митних органах наявності будь - якої шкоди та її розміру. В порушення ст.31 Закону України «Про Дисциплінарний статут митної служби України», жодного службового розслідування не проводилось. Згідно постанов про порушення кримінальної справи, його обвинувачено у вчинені злочину, який мав місце у липні 2008 року. Тому, позивач вважає, якщо припустити те, що ним було вчинено будь - які неправомірні дії, які підпадають під ознаки дисциплінарного порушення, то стягнення за таке могло бути застосовано лише до січня 2009 року, а на момент прийняття оскаржуваного наказу пройшло вже близько 2-х років, що виключає можливість застосування дисциплінарного стягнення. Тому, просить позов задоволити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з врахуванням поданої позивачем заяви про уточнення позовних вимог та письмових пояснень, просить позов задоволити у повному обсязі.

Позиція відповідачів викладена у письмових запереченнях на позов та обґрунтовується тим, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу стало подання Львівської митниці від 28.04.2010 року №29/31-5490 відповідно до якого, УСБУ у Львівській області листом від 28.04.2010 року №62/6/2-973 повідомило Львівську митницю про порушення кримінальної справи відносно інспектора відділу митного оформлення №1 Львівської митниці ОСОБА_3 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України. Запобіжний захід щодо нього на дату направлення листа обрано не було. При винесенні оскаржуваного наказу відповідач керувався нормами Закону України «Про державну службу», зокрема ст.10,17. При прийнятті оскаржуваного рішення відповідач дійшов до переконання, що позивач не виконав основні обов'язки державного службовця, встановлені вищенаведеними нормами, що вказує на порушення з його боку Присяги державного службовця. Крім того, розглядаючи подання Львівської митниці відповідачем враховано те, що порушення відносно інспектора відділу митного оформлення №1 Львівської митниці ОСОБА_3 кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ст.367 КК України свідчить про такі моральні якості ОСОБА_3, які є перешкодою для подальшого його перебування на державній службі. Вказує, що припинення державної служби у зв'язку з порушенням Присяги державного службовця не є дисциплінарним стягненням, а є додатковою підставою для припинення державної служби, визначеною Законом України «Про державну службу». Щодо тверджень позивача про обов'язковість проведення службового розслідування, такі спростовують положеннями Закон України «Про державну службу», на підставі якого прийнято оскаржуваний наказ. Нормами вказаного Закону не передбачено обов'язковості проведення службового розслідування в таких випадках та не містить обмежень щодо неможливості припинення державної служби службовій особі в період її тимчасової непрацездатності. Тому, просять відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, наведених у письмових запереченнях, просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, безпосередньо та об'єктивно дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, давши їм оцінку, суд встановив наступне.

07.05.2010 року Державною митною службою України прийнято наказ № 782-к (далі - Наказ), яким за порушення Присяги державних службовців припинено з 07.05.2010 року перебування на державній службі в митних органах відповідно до пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу», інспектора відділу митного оформлення № 1 Львівської митниці ОСОБА_3.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи запереченнях на позов та доказів, підставою для прийняття вказаного наказу стало наступне.

28 квітня 2010 року до Львівської митниці надійшов лист Управління Служби безпеки України у Львівській області від 28.04.10 № 62/6/2-973, яким керівництво митниці інформовано про порушення кримінальної справи відносно інспектора відділу митного оформлення №1 Львівської митниці ОСОБА_3 за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст.367 КК України. Запобіжний захід щодо нього на даний час не обрано.

Як вказує відповідач, оскільки слідчим Управлінням Служби безпеки України у Львівській області 27.04.2010 року було порушено кримінальну справу відносно інспектора відділу митного оформлення №1 Львівської митниці ОСОБА_3 та притягнено його як обвинуваченого, в наявності слідчого, з врахуванням вищенаведених норм КПК України, були в наявності достатні докази, які вказують на вчинення злочину.

В оскаржуваному наказі зазначено, що згідно з вимогами Закону України «Про державну службу» визначено, що одним з основних обов'язків державних службовців є додержання Конституції України та інших актів законодавства України (стаття 10), державні службовці зобов'язані суворо дотримуватись Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи та законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки (стаття 17). Ураховуючи наведене вище, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 порушено Присягу державного службовця в частині сумлінного виконання службових обов'язків. Оскаржуваний наказ прийнятий на підставі подання Львівської митниці від 28.04.2010 року №№29/31-5489-ЕП, 29/31-5490-ЕП, акта про відмову від надання пояснень ОСОБА_3 В тексті оскаржуваного наказу вказано, що такий винесений відповідно до вимог п.6 ч1 ст.30 Закону України «Про державну службу».

28.04.2010 року начальником Львівської митниці скеровано подання Голові ДМС України №29/31-5490, в якому вказано: «На виконання вимог наказів Держмитслужби України від 23.01.2008 року №35 «Про призначення на посади та звільнення з посад» та від 29.12.08 №1485 «Про встановлення форм подань» направляємо Вам на розгляд подання про припинення перебування на державній службі інспектора відділу митного оформлення №1 ОСОБА_3 відповідно до п.6 ч.1 ст.30 Закону України від 16.12.93 №3723-ХІІ «Про державну службу». Додаток на 11 аркушах.»

У поданні вказано, що в митних органах позивач працює з 01.08.2005 року, спеціальне звання інспектор митної служби 3 рангу, діючих стягнень немає, заохочень немає, дата скоєння порушення 27.04.2010 року, дата виявлення порушення 28.04.2010 року, аналіз особистих пояснень особи - ОСОБА_3 від дачі пояснень відмовився, пропозиції щодо виду дисциплінарного стягнення - припинити державної служби відповідно до п.6 ч.1 ст.30 Закону України «Про державну службу».

В матеріалах справи наявний лист УСБУ у Львівській області від 28.04.2010 року №62/6/2 973, скерований начальнику Львівської митниці, в якому вказано: «повідомляємо, що слідчим відділом УСБУ у Львівській області 27 квітня 2010 року порушено кримінальну справу відносно інспектора ВМО №1 Львівської митниці ОСОБА_3 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України. Запобіжний захід щодо нього на даний час не обрано.».

В матеріалах справи наявний акт від 28.04.2010 року про відмову від надання пояснень ОСОБА_3 з приводу обставин, порушення стосовно нього кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, обґрунтувавши поганим самопочуттям.

До матеріалів справи відповідачами долучено докази, зокрема наявний в справі наказ від 18.02.2009 року №94-к по притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани за неналежне виконання службових обов'язків.

Окрім того, постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 01.12.2014 року у справі №1-54/11 кримінальну справу в частині обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України провадженням закрито у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності згідно ст. 49 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 3) п'ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості;

Таким чином, зазначена норма застосовується у випадку вчинення злочину особою та закінчення, передбачених нею строків, а тому звільнення від кримінальної відповідальності саме за цією підставою підтверджує факт вчинення порушення позивачем.

Згідно з пунктом 6 статті 30 Закону України «Про державну службу» (далі - Закон), крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі порушення державним службовцем Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону.

Відповідно до статті 17 Закону позивачем була прийнята Присяга державного службовця, в якій він присягнув вірно служити народові України, суворо дотримуватися Конституції та законів України, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, а також сумлінно виконувати свої обов'язки.

Статтею 10 Закону встановлено основні обов'язки державних службовців, серед яких, зокрема, додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; сумлінне виконання своїх службових обов'язків.

Відповідно до ст.5 Закону державний службовець повинен не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця.

Таким чином, Львівська митниця прийшла до переконання, що ОСОБА_3 допустив дії і вчинки, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця, тобто не виконав основні обов'язки державного службовця в частині дотримання норм Закону, тобто порушив Присягу державного службовця.

Разом з тим, ОСОБА_3 припинено перебування на державній службі в митних органах Наказом не у зв'язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду щодо нього, а у зв'язку із порушенням присяги державних службовців відповідно до п. 6, ч. 1, ст. 30 Закону України «Про державну службу».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ряд нормативно-правових актів, які на його думку порушили відповідачі при його звільненні. Проте дані посилання є безпідставними зважаючи на наступне:

- ст. 62 Конституції України не була порушена відповідачами, оскільки приймаючи Наказ відповідачі не піддавали позивача кримінальному покаранню.

- норми Закону України «Про дисциплінарний статут митної служби України» та КЗпП України не підлягають застосуванню, оскільки позивач не притягувався до дисциплінарної відповідальності, а припинено перебування на державній службі за порушення Присяги державного службовця на підставі ст.30 Закону України «Про державну службу».

Порушення Присяги державного службовця не кваліфікується як дисциплінарне правопорушення, адже перелік дисциплінарних правопорушень чітко визначений дисциплінарним статутом митної служби України, серед яких немає порушення Присяги державного службовця.

Відповідачі вказують, що порушення Присяги державного службовця, в якій закріплені загальні морально-правові принципи державної служби, свідчить про такі моральні якості позивача, які є перешкодою для подальшого його перебування на державній службі.

Норми Закону України «Про державну службу» щодо Присяги не створюють безпосередньо права та обов'язки, а їх головне призначення у формуванні відповідних моральних засад діяльності державного службовця. Особа, яка приймає Присягу, урочисто присягає дотримуватись встановлених правил поведінки.

Порушення Присяги та конкретні порушення трудової дисципліни знаходяться у різних площинах діяльності державного службовця. За своїм змістом припинення державної служби на підставі п. 6 ч. І ст.30 Закону України «Про державну службу» аналогічно припиненню трудового договору за п. 2 ч. І ст. 40 КЗпП України (невідповідність займаній посаді) та п. 3 ч.1 ст. 41 КЗпП України (вчинення аморального проступку), що згідно Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.92 № 9 не є дисциплінарними стягненнями.

Таким чином, припинення державної служби у зв'язку із порушенням Присяги державного службовця не є дисциплінарним стягненням, а є додатковою підставою, визначеною Законом України «Про державну службу» для припинення державної служби.

При цьому, стаття 408 Митного кодексу України зазначає, що правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов'язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України "Про державну службу". Тобто посадові особи митниці є державними службовцями.

Порядок проходження державної служби та її припинення регулюється спеціальним законом - Законом України "Про державну службу", яким встановлено, що, крім загальних підстав, передбачених КЗпП України, державна служба припиняється також з підстав, визначених у ст. 30 цього Закону, і в таких випадках норми КЗпП України та не підлягають застосуванню, позаяк припинення державної служби не можна кваліфікувати як звільнення з ініціативи адміністрації. Аналогічне твердження можна застосувати і до Дисциплінарного статуту митної служби України.

Аналогічну позицію викладено в ухвалі Верховного Суду України від 24.02.05 № 6-11750во04, та ухвалі Вищого адміністративного суду України в ухвалі від 04.11.07 року. При цьому, суд в ухвалі зазначає, що за таких обставин висновок суду про порушення відповідачем норм ч. 3 ст. 40 КЗпП України як безумовної підстави поновлення позивача на державній службі є безпідставним, оскільки зазначена норма у випадку припинення державної служби з підстав, передбачених нормами законів України "Про державну службу" на правовідносини сторін не поширюються, як і норми ст. ст. 148 - 149 КЗпП України щодо порядку і строків застосування дисциплінарного стягнення.

За таких обставин, безпідставними є твердження позивача про порушення відповідачами ч.3.ст 40 КЗпП України (щодо звільнення в період тимчасової непрацездатності), ст. 148, 149 КЗпП України (щодо спливу строків встановлених для застосування дисциплінарних стягнень).

Також судом не беруться до уваги твердження позивача про те, що відповідачі порушили ст. 26 ЗУ «Про Дисциплінарний статут митної служби України» та ст. 40 КЗпП України звільнивши його в період тимчасової непрацездатності. Проте, позивач не був звільнений в порядку Дисциплінарного статуту митної служби України, а йому припинено перебування на державній службі відповідно до ЗУ «Про державну службу», а даний закон не містить заборони на звільнення в період тимчасової непрацездатності.

Позивач вказує, що відповідачі порушили ч.2. ст. 31 ЗУ «Про Дисциплінарний статут митної служби України» не провівши службового розслідування, оскільки звільненню з митних органів обов'язково повинно передувати службове розслідування. Проте, як вже зазначалось, позивач не був звільнений в порядку Дисциплінарного статуту митної служби України, а йому припинено перебування на державній службі відповідно до ЗУ «Про державну службу», а даний закон не передбачає обов'язковості проведення службового розслідування в таких випадках. Більше того, Порядок проведення службових розслідувань стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави та органів місцевого самоврядування, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000р. №950 не поширюється на посадових осіб митних органів, про що зазначено в даному Порядку.

У разі звільнення працівників із публічної служби на підставі Закону України «Про державну службу» обов'язку щодо проведення службового розслідування у працедавця відсутній, оскільки такий і не передбачений даним законом. Закон України «Про державну службу» містить обов'язковість службового розслідування лише при відстороненні державного службовця від займаної посади та на вимогу самого службовця з метою зняття безпідставних, на думку державного службовця, звинувачень або підозри.

Позивач вказує, що відповідачі порушили ч.2. ст. 25 ЗУ «Про Дисциплінарний статут митної служби України» в частині спливу шестимісячного строку з дня вчинення дисциплінарного правопорушення, що виключає можливість застосування дисциплінарних стягнень. Проте, такі твердження позивача спростовуються наступним: до позивача не застосовувались дисциплінарні стягнення; позивач не був звільнений в порядку Дисциплінарного статуту митної служби України, а йому припинено перебування на державній службі відповідно до ЗУ «Про державну службу», а даний закон не передбачає строків давності, на відміну від КЗпП України чи ЗУ «Про Дисциплінарний статут митної служби України». Звільнення за порушення Присяги державного службовця є самостійною підставою припинення державної служби.

Аналогічні висновки викладені в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16.02.2012 р. № К-1685/10.

Подані позивачем висновки експерта судом не беруться до уваги, оскільки не спростовують факту вчинення кримінально караного діяння, , що підтверджується Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 91.12.2014 року з врахуванням положень ст.72 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів належними та допустимими доказами правомірність своїх рішень про звільнення позивача з органів внутрішніх справ.

Водночас, докази подані позивачем, не підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог та були спростовані доводами відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Водночас, п. 8 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушуються, створено або створюють перешкоди для реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Щодо позовних вимог про визнання дій Львівської митниці ДФС України неправомірними в частині внесення подання про припинення перебування ОСОБА_3 на державній службі від 28.04.2010 року №№29/31-5489-ЕП, 29/31-5490-ЕП, то такі до задоволення не підлягають оскільки не порушують трудових прав позивача. Зазначені дії виявились саме у прийнятті спірного наказу, відтак такі вимоги позивача є належним способом захисту порушеного права.

Враховуючи Постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 91.12.2014 року та наявні в матеріалах справи документи, суд дійшов до висновку, що факт скоєння позивачем діяння щодо несумлінного виконання службових обов'язків, яке суперечить покладеним на особу обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків беззаперечно доведений вищенаведеними доказами, а тому ОСОБА_3 обґрунтовано звільнений за порушення Присяги державного службовця.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а його вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, а доказів понесення ним інших витрат, пов'язаних з розглядом справи суду не надано, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись статтями 17 - 19, 94, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлений і підписаний 27.10.2015 року.

Головуючий - суддя Карп'як О.О.

Суддя Гавдик З.В.

Суддя Мартинюк В.Я.