Справа № 804/1700/15
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2015 р. Справа № 804/1700/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Павловського Д. П.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Приватного підприємства "Торгівельно-виробнича фірма "Гетьман" до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 березня 2013 року (суддя Єфанова О.В.), за даним позовом відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 1).
25 квітня 2013 року, враховуючи, що судом було встановлено законість винесених спірних податкових повідомлень - рішень від 22.02.2013 року Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби, тому, постановою суду у задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства "Торгівельно-виробнича фірма "Гетьман" було відмовлено повністю (а.с. 212-215).
Не погодившись з постановою суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду (а.с. 220-233), який своєю ухвалою від 27.03.2014 р. скаргу Приватного підприємства "Торгівельно-виробнича фірма "Гетьман" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2013 року - залишив без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2013 року - без змін (а.с. 253-254).
Не погодившись із ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2014 р., позивач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України (а.с. 258-273), який своєю ухвалою від 08.12.2014 р. касаційну скаргу Приватного підприємства "Торгівельно-виробнича фірма "Гетьман" - задовольнив частково, ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2014 та постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.04.2013 - скасував, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 290-293).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2015 р. адміністративну справу № 804/1700/15 (№ 804/3531/13-а) прийнято до провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 11.02.2015 р. (а.с. 295).
У судове засідання 11.02.2015 р. прибули представники всіх сторін (а.с. 297-298), проти подальшого розгляду адміністративної справи в порядку письмового провадження не заперечували.
Керуючись приписами ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив розглянути справу у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та подані до суду докази, враховуючи позицію сторін, викладену у адміністративному позові та письмових запереченнях, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, розглянувши справу з урахуванням висновків ухвали Вищого адміністративного суду України від 08.12.2014 року, та норм законодавства, чинним на час виникнення спору, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до пунктів 1-4 ч. 1 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є верховенство права, законність, рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.
Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.
За висновками, викладеними в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 08.12.2014 року, колегією суддів зазначено, що суду першої інстанції необхідно дослідити обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самих господарських операцій між позивачем та ПП "Універсал Н", а саме: можливостей контрагента позивача щодо виконання укладеного з позивачем договору, дослідити умови самого договору та первині документи, зокрема, наявність технічних та технологічних можливостей; питання щодо фактичної оплати позивачем податку на додану вартість в ціні отриманого товару (робіт, послуг) такому контрагенту, та дослідити рух активів у процесі здійснення господарських операцій. Також, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 08.12.2014 року зазначено, що судами попередніх інстанцій не досліджено питання щодо правомірності формування валових витрат позивача в спірному періоді в розрізі із понесеними витратами на виконання господарських операцій із вищевказаним контрагентом, та їх зв'язку з господарською діяльністю позивача.
Так, в ході розгляду адміністративної справи судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Приватне підприємство "Торгівельно-виробнича фірма "Гетьман" зареєстрована 14.04.2005 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради (а.с. 29).
З матеріалів справи вбачається, що у період з 16.01.2013 року по 22.01.2013 року посадовими особами Державної податкової інспекції в Жовтневому районі м. Дніпропетровська ДПС проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПП ТВФ "Гетьман" з питань дотримання вимог податкового законодавства України, правильності, повноти нарахування та сплати податків до бюджету при фінансово-господарських взаємовідносинах з ПП "Універсал Н" за період з 01.12.2009 року по 30.06.2010 року.
За результатами перевірки складено акт від 29.01.2013 року № 282/22-5/33517392 (а.с. 39-54), в якому зафіксовано порушення:
Судом встановлено, що позивач звернувся до Державної податкової інспекції в Жовтневому районі м. Дніпропетровська ДПС із запереченнями до акту перевірки від 29.01.2013 року № 282/22-5/33517392, проте, рішенням від 19.02.2013 року № 7545/10/22-518 «Про результати розгляду заперечень до акту перевірки ПП «ТВФ «Гетьман» від 29.01.2013 року № 282/22-5/33517392» скарга булла залишена без задоволення (а.с. 111-123).
Також, судом встановлено, що в ході проведення перевірки, посадовими особами Державної податкової інспекції в Жовтневому районі м. Дніпропетровська ДПС було використано постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2011 року по справі № 1-301/11 ПП "Універсал Н", яка набрала законної сили 13.08.2011 року (а.с. 133-146).
Відповідно до ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.
Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2011 року при розгляді справи встановлено та доведено, що ПП "Універсал Н" було створено без наміру займатися підприємницькою діяльністю, та лише оформлювало документи фінансово-господарської діяльності, які містять недостовірні дані, тобто, ПП "Універсал Н" не мало можливості здійснювати поставку товарів (робіт/послуг). Третім абзацом постанови Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2011 року встановлено факт, що офіційні документи фінансово-господарської діяльності підприємства ПП "Універсал Н" мають завідомо неправдиву інформацію про не проведені в дійсності угоди. Також, постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2011 при розгляді справи встановлено та доведено, що ОСОБА_2 який був організатором організованої групи, діяв умисно з членами групи (ОСОБА_3, ОСОБА_4 и ОСОБА_5 ) та здійснив зловживання службовим положенням та службовий підлог (підробка документів), про що зізнався у судовому засіданні та визнав свою вину в повному обсязі. Платниками податків ПП "Універсал Н" додаток К1/1 до Декларації з податку на прибуток до податкового органу не надавався, таким чином, у підприємства відсутні власні основні засоби, складські приміщення, транспортне та торгівельне обладнання для здійснення господарської діяльності.
В ході розгляду даної адміністративної справи судом досліджені письмові докази, які долучені до матеріалів адміністративної справи, а саме:
Проте, матеріалами справи підтверджується нереальність здійснення самих господарських операцій між позивачем та ПП "Універсал Н", а саме: можливостей контрагента позивача щодо виконання укладеного з позивачем договору, а також, відсутність самого договору та первинних документів, зокрема на підтвердження наявності технічних та технологічних можливостей, а також, щодо фактичної оплати позивачем податку на додану вартість в ціні отриманого товару (робіт, послуг) такому контрагенту, з матеріалів справи не вбачається руху активів у процесі здійснення господарських операцій.
Вищенаведені факти дають підстави стверджувати про неможливість здійснення Приватним підприємство "Торгівельно-виробнича фірма "Гетьман" операцій з придбання товарів (робіт/послуг) по взаємовідносинам з ПП "Універсал Н", враховуючи відсутність у останього технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів тощо. Таким чином, суд робить висновок про відсутність трудових та матеріальних ресурсів, виробничої бази, складських приміщень, та автотранспорту, що унеможливлює здійснення господарської діяльності ПП "Універсал Н" з ПП ТВФ "Гетьман".
Згідно із підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 Податкового кодексу України, станом на час виникнення спірних справовідносин, податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно із пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, або іншими документами, передбаченими пунктом 201.11статті 201 цього Кодексу.
При цьому, пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
На підставі викладеного, суд робить висновок, що у Податковому кодексі України передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме, наявність у платника податку - покупця, належним чином оформленої податкової накладної або митної декларації.
Згідно статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Вищий адміністративний суд України у листі від 02.06.2012 року звернув увагу адміністративних судів на те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
При вирішенні питання щодо реальності господарської операції судам слід перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності. Необхідно також перевірити наявність спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, а також встановити зв'язок між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
Отже, судом встановлено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів реальності господарських операцій, з огляду на наведені критерії.
Також, слід зауважити, що при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні, перш за все, відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
Угоди (господарські операції), які мають ознаки фіктивності та в результаті яких створюється можливість відшкодування ПДВ з бюджету та заниження податкових зобов'язань, завідомо суперечать інтересам держави і суспільства (ст.207 ГК України) та є такими, що порушують публічний порядок (ст.229 ЦК України).
За змістом ч. 1 ст. 228 Цивільного кодексу України, правочин спрямований на незаконне заволодіння майном держави, вважається таким, що порушує публічний порядок, а тому згідно ч.2 цієї статті є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тим, що пов'язані з його недійсністю. Отже, формування валових витрат та податкового кредиту за нікчемними правочинами не може відбуватись за правилами податкового законодавства.
Судом встановлено, що висновки викладені у вироку Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 1-301/11 від 05.08.2011 року стосуються обставин даної адміністративної справи, та враховуючи, що вироком районного суду встановлено факт фіктивного підприємництва ПП "Універсал Н", суд робить висновок, що операції між позивачем та ПП "Універсал Н" були нікчемними.
Отже, позивач неправомірно включив до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по вищезазначеним податковим накладним, а також, неправомірно сформував витрати.
Згідно з пунктом 21.1 статті 21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції Українита діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами та забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій.
Частиною 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Враховуючи, що судове рішення ухвалене не на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд не присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 10, 11, 17, 69 - 72, 86, 94, 122, 158 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства "Торгівельно-виробнича фірма "Гетьман" до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити повністю.
Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, в порядку та у строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, та набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Д.П. Павловський