Справа № 804/6445/15
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2015-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2015 р. Справа № 804/6445/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Павловського Д.П., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративний позов Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський комбінат харчових концентратів» про стягнення заборгованості , -
19 травня 2015 р. до суду надійшов даний адміністративний позов, в якому позивач просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський комбінат харчових концентратів» на користь держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарських санкцій у розмірі 329 131, 81 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано позовною заявою від 19.05.2015 р.
Судом було направлено на адресу відповідача копію ухвали про відкриття скороченого провадження у справі та отримано відповідачем 03.06.2015року.
Відповідачем надані до суду письмові заперечення, в яких зазначено, що підприємством виконані всі необхідні дії для створення робочих місць для трудовлаштування інвалідів , у т.ч. інформування органів та населення про наявності вакантних посад.
Дослідивши матеріали справи, та надані письмові докази, суд доходить висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що протягом 2014 року середньооблікова кількість штатних працівників на підприємстві відповідача склала 446 осіб, що зазначено у звіті про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік форми 10-ПІ.
Відповідно до того ж звіту, з двох штатних працівників, які повинні працювати на підприємстві відповідача, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, в 2014 році працювало 11 осіб.
Матеріалами справи підтверджено, що протягом 2014 року відповідачем подавались до Державної служби зайнятості звіти форми № 3-ПН про наявність на робочі місця для інвалідів.
Отже, як вбачається з вищенаведених доказів, у 2014 році підприємством відповідача створено робочі місця для працевлаштування інваліда з урахуванням вимог встановлених Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» стосовно чотирьохвідсоткового нормативу робочих місць. Протягом 2014 року на підприємстві працювало 11 осіб, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, оскільки, як зазначає відповідач, центром зайнятості для працевлаштування зазначена категорія осіб не направлялась.
Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.
Згідно до ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації.
Так, згідно до статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гаранти, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч.3 ст. 18 цього Закону, державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.
Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, згідно статті 218 Господарського кодексу України, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Відтак, при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.
Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками.
Із матеріалів справи вбачається, що визначені органи влади повідомлялися відповідачем про наявність вакансії для працевлаштування інваліда у визначені Законом строки та спосіб, однак на підприємство відповідача інваліди не направлялися, так само інваліди безпосередньо не зверталися на вказане підприємство для працевлаштування.
Аналіз норм чинного законодавства України щодо соціальної захищеності інвалідів свідчить про те, що на підприємства покладено обов'язок по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а не обов'язок їх безпосереднього працевлаштування.
Таким чином, слід вважати, що відповідач здійснював всі залежні від нього дії для забезпечення необхідної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів.
Отже, якщо роботодавець вживав необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, то застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій у зв'язку з меншою, ніж установлено нормативом, середньообліковою чисельністю працюючих інвалідів, є безпідставним.
На підставі викладеного суд доходить висновку, що відповідачем добросовісно виконані всі вимоги чинного законодавства щодо організації працевлаштування інваліда на підприємстві, отже адміністративно-господарські санкції та пеня позивачем нараховані безпідставно.
З огляду на вище викладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Керуючись ст.158-163, 1832 Кодексу адміністративного судочинства України, -
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі. Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя Д.П. Павловський