Справа № 1423/13664/2012
Суддя: Гуденко О. А.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.

при секретарі Гудковій Є.С.,

за участі позивача, її представника ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Миколаївської міської ради про захист прав, -

В С Т А Н О В И В :

В червні 2012 року позивачка звернулась до суду із адміністративним позовом з подальшим уточненням позовних вимог 26.02.2013 року до Миколаївської міської ради про захист прав, в якому остаточно просила визнати не чинним повідомлення від 27 грудня 2011 року за номером 2456/07-01-10, де житловий будинок літер А, сарай літер Є, гараж літер К, розташовані за адресою по вулиці Пушкінській, 21 у місті Миколаєві, належать до комунальної власності м.Миколаєва та зобовязати відповідача прийняти рішення щодо визнання за нею право власності на вказані житловий будинок , сарай та гараж.

В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що є власником квартир за №№ 1, 2, 3 у будинку літер «А» по вулиці Пушкінській, 21 у місті Миколаєві; інших житлових чи нежитлових приміщень у цьому будинку немає. Як наслідок, на її думку , вона набула право власності на весь житловий будинок в цілому, а також на сарай літер Є, який розташований у загальному дворі будинку, але до цього належав користувачам цих квартир.

Проте, відповідач не визнає її право власності на вказані приміщення. перешкоджає їй робити перепланування будинку та його ремонт, про що свідчить звернення Миколаївської міської ради до неї з позовами про знесення самовільних споруд, накладення адміністративних штрафів . На її офіційне звернення , вона отримала оскаржуване повідомлення, яке є , на її думку неправомірним . Оскільки відповідач заперечує її право власності на вказану нерухомість , просила зобовязати миколаївську міську раду прийняти рішення про визнання за нею права власності на вказаний будинок та допоміжгні споруди.

Справа розглядалася судами неодноразово, прийнята до провадження суддею Гуденко О.А. 23 квітня 2015 року.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, підтвердили обставини, що були викладені у позові, та просили про його задоволенні. При цьому позивачка не заперечувала, що на теперішній час отримала інше повідомлення на своє чергове звернення, що будинок не перебуває у комунальній власності міста, а з 2011 року жодного разу не зверталася до відповідача у встанволеному законом порядку щодо оформлення свого права власності на спірні споруди.

Представник відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартири за №№ 1,2,3 за адресою вул. Пушкінська, 21 в м.Миколаєві, на підставі договорів купівлі-продажу №2671 від 27.09.1995р., №115 від 24.01.1997р., №004393 від 21.03.2002р. та свідоцтва про право власності за заповітом серії АЕР №325536 від 05.03.2002р. Право власності позивача зареєстровано у КП ММБТІ - відповідно до вимог діючого на момент виникнення права власності законодавства.

Як вбачається з технічних паспортів на вказані квартири та плану земельної ділянки за вказаною адресою та іншх матеріалів справи, ці квартири розташовані в житловому будинку літер А , інших приміщень в цьому будинку немає.ю Також за вказаною адресою розташовані ще два житлових будинки,в яких загалом розташовано одинадцять квартир. Всі квартири мають двір загального користування за вказаною адресою.

Згідно ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як встановлено рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 9 грудня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 03 лютого 2011 року, зазначені квартири ОСОБА_3 самовільно обєднала та перепланувала у дві ізольовані квартири. Протягом 2007 року на території подвіря загального користування за зазначеною адресою , що належить територіальній громаді м. Миколаєва, ОСОБА_3 , не маючи дозволу на виконання будівельних робіт, самочинно прибудувала до своїх квартир нежитлову прибудову літ. А1, розміром 2,5 х 12,6 кв.м., площею 23,3 кв.м., а також з 1995 р без правовстановлюючих документів користується самовільно збудованим гаражем літ. ОСОБА_4 рішеннями також встановлено, що земельна ділянка по вул.. Пушкінська, 21 перебуває у власності територіальної громади м. Миколаєва.

Зобов'язано ОСОБА_3 за власний рахунок знести нежитлову прибудову літ. А1 розміром 2,5 х 12,6 кв.м., площею 23,3 кв.м., яка прибудована до самовільно обєднаних квартир № 1,2,3 та гараж літ. К, збільшений в розмірах на 4 кв.м., які розташовані у дворі загального користування по вул. Пушкінській, 21 та звільнити самовільно зайняту земельну ділянку.

Рішення набуло законної сили, проте , як пояснила позивачка в судовому засіданні, нею до теперішнього часу не виконане, оскільки вона вважає його незаконним.

За такого, вимоги позову про зобов'язання визнати за нею право власності на гараж літер К, який є самовільним будівництвом і щодо якого є рішення суду щодо знесення, взагалі є незрозумілими і задоволенню не підлягають.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, 12 грудня 2011 року позивачка в порядку ЗУ "Про звернення громадян" звернулась до Директора Департаменту Житлово-комунального господарства виконкому ММР із заявою , в якій зазначила, що є власником квартир № 1,2,3 у будинку під літ А. по вул.. Пушкінській, 21, м.Миколаєва, та просила надати відповідь на питання, чи належить до комунальної власності житловий будинок літ. А, гараж під літ. К, сарай під літ Э за вказаною адресою і згідно якого рішення Міської ради.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про звернення громадян», до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Згідно статті 5 Закону України «Про звернення громадян» звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Відповідно до положень статті 15 Закону України «Про звернення громадян», орган місцевого самоврядування та його посадові особи, до повноважень яких належить розгляд цієї заяви, зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, прийняти рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечити їх виконання, а також повідомити заявника про наслідки розгляду заяви.

В порядку розгляду цього звернення (при цьому суд враховує, що позивачкою самою був обраний порядок розгляду цього звернення - відповідно до Закону України «Про звернення громадян») та за результатами його розгляду, ОСОБА_3 наданий лист-відповідь 27 грудня 2011 року за вихідним номером 2456/07-01-10 , в якому викладена інформація щодо усіх поставлених останньою питань , , а саме, що будинок літ. А, гараж під літ. К, сарай під літ Э.Э. належить до комунальної власності міста на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської обласної ради народних депутатів від 09.03.92 р. №62 (а.с.35).

Позивачка стверджує, що інформація, що міститься у наданій відповіді, не відповідає вимогам діючого законодавства. Проте ці посилання не тягнуть за собою висновку про те, що звернення позивачки було розглянуте неналежним чином, адже що у своєму зверненні позивачка просила надати їй відповідь на поставлені нею питання а отже належним розглядом звернення громадянина є сам факт надання відповіді, яка має відповідати позиції органу, що її надав, та наявній у йому інформації.

Посилання ж позивачки на те, що викладена у відповіді інформація не відповідає вимогам діючого законодавства, виходить за межі заявленого адміністративного позову і не свідчить про те, що її звернення було розглянуте неналежним чином.

Предметом розгляду даного адміністративного позову може бути , як свідчить зміст оскаржуваних дій, лише обставини розгляду звернення позивачки, але не правомірність визначення статусу відповідних будинків. Адже, правомірність визначення статусу будинку виходить за межі предмету позовних вимог в межах даного позову, до того ж таке розглядалось в межах інших справ по спору між тими ж сторонами, по яких прийняті судові рішення, що набули чинності.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у серпні 2010 року ОСОБА_3 вже зверталася до суду з адміністративним позовом до Адміністрації Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради, в якому просила: змінити п.1 договору купівлі-продажу за №2671, від 27.09.95р. про купівлю позивачем квартири № 3 , а саме, доповнити його після слів "...купила квартиру АДРЕСА_1 , словами: та 1/12 частки огорожі №1, хвіртки №2, хвіртка №4, 1/4 частка сараю Є, вбиральня, та замощення №1.", зареєструвати в ММБТІ за нею це майно; зобов'язати Миколаївську міську раду, визнати позивача землекористувачем земельної ділянки по зазначеній адресі ; зобов'язати Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації виправити помилки стосовно самочинно зайнятих земель позивачем, а визнати позивача землекористувачем земельної ділянки №21 м. Миколаєва та частини земельної ділянки, площею 23 кв. м, що є проходом до належної їй квартири , виправити помилки стосовно самочинно зайнятих земель позивачем у довідці №1921, виданій ММБТІ; зобов'язати Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації переробити технічний паспорт на квартири , виданий 04.09.09 р. на технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок літер А по вул. Пущкінська, 21 згідно додатків №2; 2.1; 2.2; 2.3; 2.4 "Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна"; з'ясувати у третіх осіб, чи порушує їхні права прибудова позивача під літ. А до квартири №1,2,3 площею 23 кв. м, розміром 2,50х12,60 м. та збільшення загальної площі гаражу під літ. К, на 4 кв. м.; зобов'язати Адміністрацію Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради видати довідку про погодження прийняття, приватної будівлі в експлуатацію згідно "Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт" від 09.09.09 р. за №1035 без переоформлення документів про право користування земельною ділянкою: будинку під літ. А, що складається з двох ізольованих квартир: двокімнатної, загальною площею 61,5 кв. м., житловою площею 27,1 кв. м. та однокімнатної, загальною площею 70,6 кв. м., житловою площею 47,3 кв. м. та гаража під літ. К, загальною площею 24 кв. м; стягнути моральну . При цьому в обґрунтовання позову посилался також саме на те, що у зв'язку з переходом до неї права власності на всі квартири в житловому будинку літер А, отримала у власність житловий будинок за вказаною адресою і, як наслідок, відповідач зобов'язаний видати довідку про погодження прийняття приватної будівлі в експлуатацію згідно "Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт", тобто визнати її право приватної власності на вказаний будинок.

Згідно ст. 380 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 р. житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Відповідно ст. 382 Цивільного кодексу України" квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 7 червня 2011 року, зміненою постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2011 року відмовлено в задоволенні позовних вимог. При цьому, судом встановлено, що будинок позивачки належить саме до багатоквартирних будинків .

Враховуючи вищевикладене, Миколаївська міська рада та начальник управління з використання та розвитку комунальної власності ОСОБА_5 діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Закон України «Про звернення громадян».

При цьому суд враховує, що в червні 2015 року посадовою особою відповідача ОСОБА_3 вже надана інша відповідь щодо неналежності будинку № 21 по вул. Пушкінська та допоміжних приміщень до комунальної власності громади міста Миколаєва.

Що стосується позовних вимог стосовно зобов'язання відповідача прийняти рішення щодо визнання за ОСОБА_3 права власності на житловий будинок літер А-1 та сарай літер Є ( щодо гаражу літер К - позиція суду викладена вище) , то відсутні передбачені законом підстави для їх задоволення саме у обраний позивачем спосіб шляхом спонукання Миколаївської міської ради до прийняття відповідного рішення про визнання права власнсті .

До того ж суд враховує, що по-перше, ці вимоги є неконкретними, адже позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права , оскільки позивачка взагалі не зверталася в установленому законом порядку саме до Миколаївської міської ради за вирішенням визнання за нею права власності на будинок в цілому . По-друге слід зазначити, що згідно матеріалів справи та пояснень самої позивачки, сарай літер Є на теперішній час фактично є напівзруйнованим, а житловий будинок літер А - самочинно перепланований та добудований, що певним чином відповідно до вимог ст. 331, 376 ЦК України виключає можливість визнання права власності на ці об'єкти .

За наведених обставин суд доходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову за безпідставністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 11, 69-87, 158-163, КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Миколаївської міської ради про захист порушених прав - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду відповідно до положень ст.ст.186-187 КАС України .

Суддя Гуденко О.А.