Справа № 2-а-617/11
Суддя: Петренко Н. О.
Дата ухвалення: 2011-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ун. № 2-а-617/11
пр. №
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2011 року Святошинський районний суд м.Києва

у складі:

головуючого-судді Петренко Н. О.

при секретарі Савченко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва про визнання дій незаконними, зобов»язання здійснити перерахунок пенсії

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва перерахувати та виплатити їй пенсію та додаткову пенсію, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є інвалідом ІІ групи та отримує пенсію, призначену їй у відповідності з Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно ст. 54 Закону призначений розмір пенсії для інвалідів ІІ групи повинен бути не нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ст. 50 Закону інвалідам ІІ групи виплачується додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. Оскільки відповідач виплачує пенсії у меншому розмірі, ніж це передбачено Законом, позивач просить суд перерахувати розмір пенсій та здійснити відповідні виплати.

Позивач просить позов задовольнити зробити перерахунок пенсії з січня 2008 року по грудень 2010 у розмірі 149 879,10 року.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час судового засідання був належним чином повідомлений. Причини неявки суду невідомі. Надав суду заперечення проти адміністративного позову та просить слухати справу у відсутність представника відповідача.

Згідно ч.4 ст. 128 КАС України у разі не прибуття відповідача - субєкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату та час судового засідання, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, позивач належить до І категорії, як особа, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії А № 121710. Згідно вкладки № 092198 до посвідчення № 121710 від 28.08.2001 року позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно довідки МСЕК позивачу встановлена ІІ група інвалідності довічно з 01 жовтня 2001 року повязаної з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно ст.54 ЗУ „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи розмір пенсії для інвалідів ІІ групи, призначеної у відповідності до цього Закону повинна бути не нижча 8 мінімальних пенсій за віком, а у відповідності до ст.50 даного Закону інвалідам ІІ групи виплачується додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком .

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю України є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обовязком держави(ст.3), права і своюбоди людини є невідчужуваними та неплорушними(ст.21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (ст. 22).

За змістом положень ч.2 , ч.3 ст. 22 Конституції України конституційні права гарантуються, а держава повинна утримуватися від прийняття будь-яких актів, які призводили б до скасування чи звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до частини 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно - правового акта Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обовяковість якого надана Верховною Радою України іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. У звязку з цим при визначенні розміру пенсії позивачеві підлягають застосуванню саме ст. ст. 50, 54 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зі ст. ст. 50, 54 ЗУ „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч.1 ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, іншого нормативно- правового акта, який би визначив цей розмір або встановлював інший розмір немає.

Зважаючи на позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої держава не може посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на зобовязання взяті державою, навіть якщо такі зобовязання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії, суд вважає за можливе застосувати саме ч.1 ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування для розрахунку розміру державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю.

Крім того, в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується як розрахункова величина для визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії, передбаченої Законом України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС, оскільки даний Закон передбачає в якості критерію визначення розміру саме із розрахунку мінімальної пенсії за віком, що на думку суду не супечить ч.3 ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування .

За таких підстав бездіяльність Управління пенсійного фонду Святошинського району м. Києва, що полягає у відмові ОСОБА_1 здійснити перерахунок пенсії та додаткової пенсії, привести їх розмір у відповідність із Законом України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС є протиправною.

Як видно з матеріалів справи, позовну заяву подано у грудні 2010 року.

Зважаючи, що позивач звернувся до суду у грудні 2010 року, позовні вимоги про зобов"язання відповідача зробити перерахунок пенсії підлягає задоволенню з 01липня 2010 року по 31 грудня 2010 року.

Суд приходить до висновку про необхідність зобовязати Управління пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01липня 2010 року з підвищенням її до 8 мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Судом встановлено пропуск позивачем строку для звернення до суду за захистом своїх прав.

Частиною 1 ст. 99 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня , коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивачем не надано жодних доказів чи пояснень з приводу пропущення строків звернення до суду.

Відповідно ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Враховуючи викладене, в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за невиплаченими сумами у період з січня 2008 року по липень 2010 року суд відмовляє.

З урахуванням викладеного, а також тих обставин, що обов"язок виплати підвищення пенсії покладається на Органи Пенсійного фонду України, порушення права позивача тривало з липня 2010 року.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про необхідність зобов"язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з 01 липня 2010 року по 31 грудня 2010 року.

Згідно ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Оскільки позивач посилається на неправомірність не нарахування та невиплати відповідачем передбаченої законом пенсії, а відповідач не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обгрунтування правомірності своєї бездіяльності, суд вважає за необхідне з метою повного захисту прав та інтересів позивача визнати бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу підвищення пенсії відповідно до ст.ст.50,54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи протиправною.

Позовні вимоги щодо зобов"язання відповідача нарахувати невиплачену державну пенсію та щомісячну додаткову пенсію у визначеній позивачем конкретній сумі не підлягають задоволенню, оскільки предметом спору є право на отримання позивачем підвищення до пенсії, а не розмір нарахування. Суд не може брати на себе функцію органу, на який покладено такі повноваження.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. 64 Конституції України, ст.ст. 50, 54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС, Законом України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, ст. ст. 7-11, 9, 69-71, 94, 97, 99, 100, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

постановив:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва про визнання дій незаконними, зобов»язання здійснити перерахунок пенсії задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва протиправною.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоровю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком з 01 липня 2010 року по 31 грудня 2010 року за виключеням проведених виплат.

В іншій частині позовних увимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: