Справа № 814/1839/15
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/1839/15

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Федусика А.Г.,

суддів Шевчук О.А. та Зуєвої Л.Є.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 липня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій щодо невиплати грошових коштів за відрядження та стягнення 2400,27 грн..

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 липня 2015 року позовні вимоги задоволено. Суд визнав дії командування військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу витрат на відрядження протиправними та стягнув з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача вказані витрати в сумі 2400,27 грн..

Не погоджуючись з зазначеною постановою суду, військовою частиною НОМЕР_1 подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходить військову службу в військовій частині НОМЕР_1 у військовому званні "старший лейтенант".

11 січня 2013 року на підставі наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України позивача направлено у відрядження до військової частини НОМЕР_2 для теоретичного перенавчання.

Кошти на відрядження позивачу не видавалися. По прибуттю з відрядження позивач здав відповідачу звіт про використання коштів від 18 березня 2013 року №3 на суму 2400,27 грн..

08 травня 2015 року позивач звернувся до відповідача з рапортом виплатити заборгованість. Листом від 18 травня 2015 року відповідач відмовив позивачу, посилаючись на відсутність коштів, що і стало підставою для звернення ОСОБА_1 з позовом до суду.

Вирішуючи справу та задовольняючи вимоги суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог та вважав, що відповідач не мав підстав для відмови у відшкодуванні позивачу витрат на відрядження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком та вважає його правильним з огляду на наступне.

Відповідно до ч.6, 9 ст.14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з відрядженням в інші населені пункти, військовослужбовцям відшкодовуються витрати на відрядження в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Витрати, пов`язані з перевезенням військовослужбовців та членів їх сімей, їх особистого майна залізничним, повітряним, водним і автомобільним (за винятком таксі) транспортом, бронюванням місць у готелях при направленні військовослужбовців у відрядження, відшкодовуються за рахунок коштів Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.1.1 Інструкції про порядок відшкодування військовослужбовцям Збройних Сил України витрат на службові відрядження в межах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 серпня 2011 року № 530 службовим відрядженням (далі - відрядження) вважається поїздка військовослужбовця за розпорядженням командира або начальника на певний строк в іншу місцевість для виконання службового завдання поза пунктом постійного або тимчасового розквартирування військової частини (підрозділу), у якій військовослужбовець проходить службу.

Для покриття особистих витрат під час відрядження військовослужбовцям здійснюються виплата добових та відшкодування витрат на наймання житлового приміщення, а також на проїзд до місця відрядження та назад.

Відрядженому військовослужбовцю відшкодовуються також витрати на оплату податку на додану вартість за придбані проїзні документи та користування в поїздах постільними речами.

Відповідно до п.1.13 Інструкції військовослужбовцю перед вибуттям у відрядження видається аванс у межах сум, передбачених на виплату добових та відшкодування витрат на проїзд та наймання житлового приміщення. Після повернення з відрядження військовослужбовець зобов`язаний до закінчення п`ятого банківського дня, наступного за днем повернення до місця проходження військової служби, подати звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт. Сума надміру витрачених коштів (залишку коштів понад суму, витрачену згідно із звітом про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт) підлягає поверненню військовослужбовцем до каси або зарахуванню на відповідний рахунок військової частини. Разом із цим звітом подаються посвідчення про відрядження, оформлене в установленому порядку, і оригінали документів, що підтверджують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат.

Витрати на відрядження відшкодовуються лише за наявності оригіналів документів, що підтверджують вартість цих витрат, а саме: транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона та документа про сплату за всіма видами транспорту, рахунків, отриманих з готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання відрядженого військовослужбовця, у тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо.

Отже, враховуючи наведені положення, якими зобов`язано керівництво військовослужбовця відшкодовувати останньому витрати на службове відрядження, та приймаючи до уваги доведеність фактичних витрат позивача у відрядженні, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання протиправними дій щодо невиплати грошових котів за відрядження та стягнення коштів у розмірі 2400,27 грн..

Посилання відповідача на відсутність коштів за даною програмою колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відсутність коштів не може бути підставою для не виконання відповідачем обов`язків, передбачених чинним законодавством.

Додатково слід зазначити, що в обґрунтування власної правової позиції по не виплаті коштів відповідачем було зазначено лише про відсутність асигнувань на відповідні витрати, а розмір відшкодувань, порядок пред`явлення позивачем відповідних сум до відшкодування військовою частиною не оскаржувалися.

Положеннями ч.1, 2 та 4 ст.71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов`язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Отже, постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Колегія суддів не може погодитися з посиланням апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки усі процесуальні норми, передбачені адміністративним судочинством, були виконані без порушень прав кожної сторони при розгляді справи.

Доводи, викладені в апеляційній сказі, були предметом дослідження судом першої інстанції та свого підтвердження не знайшли.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.Г. Федусик
Суддя: Суддя: Л.Є Зуєва О.А. Шевчук