Справа № 2а-4137/12/1370
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2012-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2012 р. Справа № 125550/12

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Кузьмича С.М., Матковської З.М.

при секретарі судового засідання: Сютик Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20.06.2012 року у справі № 2а-4137/12/1370 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стек-Компютер» до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

15.05.2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Стек-Компютер» звернулося в Львівський окружний адміністративний суд з позовом до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № /2414 від 20.04.2012 року, яким позивачу збільшено грошове зобовязання з податку на додану вартість на 3278642 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 1639321 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки органу державної податкової служби, які наведені в акті перевірки ґрунтуються виключно на власних нічим не обґрунтованих припущеннях про те, що господарські операції щодо придбання товарів позивачем не могли відбутись, а також ґрунтуються на не правильному застосуванні норм податкового і цивільного законодавства, що є підставою для скасування спірного податкового повідомлення-рішення. Факт придбання та отримання позивачем товарів, з вартості яких сформовано податковий кредит в грудні 2011 року, підтверджений належними доказами, товари в подальшому реалізовані, а суми отримані від їх продажу включені до обєкту оподаткування податком на додану вартість.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20.06.2012 року позов задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Личаківському районі м. Львова № /2414 від 20.04.2012 року.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ДПІ у Личаківському районі м.Львова Львівської області Державної податкової служби оскаржило її, подавши апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду в якій покликаючись на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що поставка товарів позивачу не підтверджена товарно-транспортними накладними, тому в ході перевірки не встановлено факту передачі товару від покупця до продавця, тобто операції не можна вважати товарними. Апелянт вказує, що операції позивача з його контрагентом ОСОБА_1 «Ді рект енерджі» слід вважати нікчемними та такими, що не створили позивачу права на податковий кредит.

В судовому засіданні представник апелянта (відповідача у справі) надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

Представник ОСОБА_1 «Стек-Компютер» в судовому засіданні заперечив проти апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувану постанову слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів Державною податковою інспекцією у Личаківському районі м. Львова Львівській області Державної податкової служби проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Стек-Компютер» з питань взаєморозрахунків з ОСОБА_1 «Ді рект енерджі» за період з 01.12.2011 року по 31.12.2011 року. За результатами перевірки органом державної податкової служби складено Акт № 22/23-2/30538300 від 28.03.2012 року,

За результатами перевірки органом державної податкової служби зроблено висновок про порушення позивачем вимог п.198.1, п.198.3 ПК України щодо неправомірного включення до складу податкового кредиту суми ПДВ за операціями з ОСОБА_1 «Ді рект енерджі» з огляду на те, що згідно з податковою звітністю у вказаного контрагента відсутні основні засоби та числиться 1 працівник, у податковій звітності ОСОБА_1 «Ді рект енерджі» містилися розбіжності та інші недоліки при декларуванні податкових зобовязань за операціями з позивачем, до перевірки позивачем не надано товарно-транспортні накладні на перевезення придбаних у вказаного контрагента товарів.

На підставі даного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № /2414 від 20.04.2012 року про збільшення грошового зобовязання ОСОБА_1 «Стек-Компютер» по податку на додану вартість на 3278642 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 1639321 грн.

Застосувавши норми цивільного та податкового законодавства, відповідач дійшов висновку, що за перевіреними господарськими операціями позивач безпідставно сформував податковий кредит з ПДВ за грудень 2012 року в сумі 3278642 грн.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при проведенні перевірки позивача відповідачем не дотримано вимог п.п.78.1.1 та п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України, оскільки при проведенні перевірки не враховано відомостей первинних документів позивача, які стали підставою для формування податкового кредиту. При формуванні висновків акту перевірки відповідач виходив з відомостей, які не мають відношення безпосередньо до господарських операцій.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем укладено Договір № 111035 від 01.10.2011 року з ОСОБА_1 «Ді рект енерджі» на поставку компютерної техніки, оргтехніки, комплектуючих та витратних матеріалів до неї, ліцензованого програмного забезпечення та інших супутніх технічних товарів. Поставка, згідно з умовами договору, мала здійснюватись транспортом або за рахунок продавця. Місцем поставки за ОСОБА_2 сторонами обрано склад ОСОБА_1 «Стек-Компютер» у м.Львові по вул.Промислова, 51.

На виконання умов ОСОБА_2 в листопаді-грудні 2011 року позивачем від ОСОБА_1 «Ді рект енерджі» отримано товари на загальну суму 15016714 грн., в т.ч. ПДВ 2502785 грн. За результатами поставок товарів сторонами оформлено видаткові накладні, реквізити яких зафіксовано актом перевірки (сторінки Акту 3-4), а їх копії містяться в матеріалах справи. ОСОБА_1 «Ді рект енерджі» за результатами відповідних поставок виписано податкові накладні, ПДВ за якими позивачем відображене у складі податкового кредиту в грудні 2011 року в сумі 3278642 грн.

Із акту перевірки вбачається, що висновок відповідача про неправомірність відображення у складі податкового кредиту сум ПДВ за податковими накладними виписаними ОСОБА_1 «Ді рект енерджі» ґрунтується виключно на тому, що згідно з інформаційними базами даних ДПС України, вказаним контрагентом у додатку № 5 Декларації з ПДВ за грудень 2011 року не відображено операції з ОСОБА_1 «Стек-Компютер». Натомість, в тому ж акті відповідачем вказано, що шляхом подання уточнюючих податкових декларацій з ПДВ ОСОБА_1 «Ді рект енерджі» збільшено податкові зобовязання за операціями з позивачем, станом на період здійснення операцій з позивачем ОСОБА_1 «Ді рект енерджі» був належним чином зареєстрованим платником ПДВ.

Відповідно до п.185.1 ст.185 ПК України, обєктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт); г) вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорт); ґ) з метою оподаткування цим податком до експорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг), які перебувають у вільному обігу на території України, до митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України; д) з метою оподаткування цим податком до імпорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг) з-під митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України, для їх подальшого вільного обігу на території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пункт 198.1 ст.198ПК України встановив, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно із п.198.2 ст.198ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст.198 вищенаведеного Кодексу, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, згідно з вимогами ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік», є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинний документ, згідно визначення наведеного в ст.1 зазначеного Закону, це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Судом першої інстанції правомірно як доказ реальності господарських операцій взято до уваги долучені позивачем до матеріалів справи копії первинних документів, а саме: договір поставки, видаткові накладні та податкові накладні видані позивачу ОСОБА_1 «Ді рект енерджі», платіжні доручення, журнал обліку виданих довіреностей, з якого вбачається факт видачі довіреностей на отримання товарів від ОСОБА_1 «Ді рект енерджі», Журнал складського обліку позивача, з якого вбачається факт оприбуткування позивачем на складі у м. Львові по вул.Промислова, 21 товарів, які отримані від ОСОБА_1 «Ді рект енерджі».

Місцевим адміністративним судом при постановленні рішення по справі правильно враховано той факт, що перевіркою не встановлено факту отримання позивачем відповідних товарів від будь-яких інших осіб окрім ОСОБА_1 «Ді рект енерджі», а також підтверджено факт проведення розрахунків за отриманий товар саме з ОСОБА_1 «Ді рект енерджі». Крім того, з Журналу складського обліку та інших первинних документів долучених до матеріалів справи позивачем вбачається факт подальшої реалізації позивачем придбаних у ОСОБА_1 «Ді рект енерджі» товарів. При цьому, Актом перевірки № 22/23-2/30538300 від 28.03.2012 року чи будь-яким іншим актом відповідача не встановлено факту не відображення позивачем сум від реалізації вказаних товарів у складі податкових зобовязань відповідного податкового періоду чи використання їх не у господарській діяльності.

Щодо доводів апелянта про ненадання до перевірки товарно-транспортних накладних на поставку товарів, то відповідно до п.11.5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

ОСОБА_2 поставки вбачається, що поставки здійснювалась продавцем на склад позивача у м.Львові по вул.Промислова, 21. Як випливає із доводів позивача, екземпляри товарно-транспортних накладних за такими поставками позивачу не надавались. Тому суд першої інстанції правильно виходив із того, що якщо позивачу, як вантажоотримувачу товарно-транспортні накладні при поставці товарів не надавались, то до перевірки вони і не могли бути надані.

Крім того слід зазначити, що форма товарно-транспортної накладної встановлена наказом Міністерства транспорту України, Міністерства статистики України від 29 грудня 1995 року №488/346 «Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля». Однак слід взяти до уваги те, що даний документ не було внесено до Державного реєстру нормативно-правових актів, у звязку з чим його норми носять рекомендаційний характер.

Щодо доводів апелянта про відсутність у ОСОБА_1 «Ді рект енерджі» великого штату працівників, то така обставина не може бути достатнім підтвердженням його висновків про неможливість ведення підприємницької діяльності контрагентом позивача, оскільки вказані ресурси можуть залучатися на підставі інших правочинів. Крім того, акт перевірки не можна вважати обґрунтованим в цій частині, оскільки він не містить відомостей та аналізу щодо необхідної кількості працівників для здійснення господарських операцій ОСОБА_1 «Ді рект енерджі», не містить вимог щодо такої кількості і чинне господарське законодавство.

Аналізуючи відомості акту перевірки щодо декларування податкових зобовязань ОСОБА_1 «Ді рект енерджі», слід зазначити, що відповідно до п.180.1 ст.180 ПК України, для цілей оподаткування платником податку є: 1) будь-яка особа, що провадить господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу; 2) будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Тому обставини щодо декларування контрагентом позивача усіх належних сум зобовязання з податку на додану вартість та несплата таких сум при фактичному здійсненні господарських операцій не впливає на податковий кредит позивача. Дана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду України викладеною у постанові від 26.09.2006 року, а також Вищого адміністративного суду України в ухвалі від 22.06.2011 року у справі № К-10512/08, ухвалі від 06.07.2011 року у справі № К-25786/08, ухвалі від 12.07.2011 року у справі К-40582/09 та інших.

Більше того, декларування ОСОБА_1 «Ді рект енерджі» сум податкових зобовязань за операціями з позивачем актом перевірки підтверджене.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного адміністративного суду вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про задоволення позову, а відтак апеляційну скаргу ДПІ у Личаківському районі м. Львова Львівської області ДПС слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду без змін.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20.06.2012 року у справі № 2а-4137/12/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 13.08.2012 року.

Головуючий суддя І.І. Запотічний

Судді С.М.Кузьмич

ОСОБА_3