Справа № 315/594/15-а
Суддя: Ярош С. О.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 315/594/15-а
Номер провадження № 2-а/315/29/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 рокуГуляйпільський районний суд Запорізької області

у складі головуючого: судді Яроша С.О.

при секретарі: Прістенській Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Гуляйполе Запорізької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

03.06.2015 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління соціального захисту населення Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

В позові позивач посилався на те, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та є безпосереднім учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі невоєнізованого формування Цивільної оборони до м. Чорнобиль, так в 1986 році він, будучи водієм автоколони №3188 Гуляйпільського районного підприємства Райсільгосптехніка, яка була задіяна на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується відповідним посвідченням, маршрутним листом, військовим білетом, довідкою підприємства та рішенням суду, внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, 12.05.2010 року він переніс операцію і став інвалідом 2 групи довічно, що підтверджується відповідною Довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії і відповідно до п.9 частини 2 ст.7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту має право на отримання статусу інваліди війни, 06.05.2015 року він звернувся до відповідача з заявою про встановлення статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни, однак 25.05.2015 року йому було відмовлено в зв`язку з тим, що в документах відсутнє підтвердження залучення його до формувань Цивільної оборони з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, посилається на п.9 ч.2 ст.7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та п.10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, прохав визнати дії відповідача щодо відмови йому у встановленні статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни протиправними та зобовязати відповідача вчинити дії щодо встановлення статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни.

15.06.2015 року до суду звернувся відповідач з письмовими запереченнями на позов, в яких посилався на те, що позов не підлягає задоволенню з тих підстав, що позивач міг би бути віднесений до осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, однак ч.2 п.9 ст.7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту було введено в дію Законом України Про внесення змін до ст.7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 15.06.2004 року №177-IV, не погоджуючись з тим, що позивач посилається як на правові обставини, які регулювали правовідносини, які виникли у нього, на Закон України Про Цивільну оборону України від 03.02.1993 року №2974-XII та Положення про Цивільну оборону, затверджену постановою Кабінету міністрів України від 10.05.1994 року №299, так як останні були прийняті пізніше, посилався на те, що на той час правовідносини позивача регулювалися діючим на той час Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 06.06.1975 року №90, Наказом заступника Міністра оборони СРСР формування ЦО СРСР №90 від 06.06.1978 року, Положенням про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелізації) їх матеріально-технічними засобами №92 від 29.06.1976 року, Постановою по організації та веденню Цивільної оборони в районі (сільському) на сільськогосподарського обєкті народного господарства, зазначеними документами визначалося, що об'єктові невоєнізовані загони цивільної оборони створювалися для вирішення питань безпосередньо на своїх об'єктах, сили цивільної оборони району могли залучатися до виконання інших завдань у відповідності з Планом Цивільної оборони, однак посилаючись на розяснення Міністерства праці та соціальної політики України від 28.03.2006 року №146/15-06/14, яким було розяснено, що так як План Цивільної оборони в період аварії на ЧАЕС не вводився (не було відповідного доручення уряду СРСР) то працівники, які залучалися для ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи від інших міністерств і відомств та стали інвалідами внаслідок повязаних з цим захворювань, не можуть бути віднесені до осіб, які підпадають під дію вимог частини другої п.9 ст.7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, прохав відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, суду пояснивши, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та є безпосереднім учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі невоєнізованого формування Цивільної оборони до м. Чорнобиль, так в 1986 році він, будучи водієм автоколони №3188 Гуляйпільського районного підприємства Райсільгосптехніка, яка була задіяна на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується відповідним посвідченням, маршрутним листом, військовим білетом, довідкою підприємства та рішенням суду, внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, 12.05.2010 року він переніс операцію і став інвалідом 2 групи довічно, що підтверджується відповідною Довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії і відповідно до п.9 частини 2 ст.7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту має право на отримання статусу інваліди війни, 06.05.2015 року він звернувся до відповідача з заявою про встановлення статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни, однак 25.05.2015 року йому було відмовлено в зв`язку з тим, що в документах відсутнє підтвердження залучення його до формувань Цивільної оборони з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, посилається на п.9 ч.2 ст.7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та п.10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, прохав визнати дії відповідача щодо відмови йому у встановленні статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни протиправними та зобовязати відповідача вчинити дії щодо встановлення статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала, суду пояснивши, що з тих підстав, що позивач міг би бути віднесений до осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, однак ч.2 п.9 ст.7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту було введено в дію Законом України Про внесення змін до ст.7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 15.06.2004 року №177-IV, не погоджуючись з тим, що позивач посилається як на правові обставини, які регулювали правовідносини, які виникли у нього, на Закон України Про Цивільну оборону України від 03.02.1993 року №2974-XII та Положення про Цивільну оборону, затверджену постановою Кабінету міністрів України від 10.05.1994 року №299, так як останні були прийняті пізніше, посилався на те, що на той час правовідносини позивача регулювалися діючим на той час Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 06.06.1975 року №90, Наказом заступника Міністра оборони СРСР формування ЦО СРСР №90 від 06.06.1978 року, Положенням про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелізації) їх матеріально-технічними засобами №92 від 29.06.1976 року, Постановою по організації та веденню Цивільної оборони в районі (сільському) на сільськогосподарського обєкті народного господарства, зазначеними документами визначалося, що об'єктові невоєнізовані загони цивільної оборони створювалися для вирішення питань безпосередньо на своїх об'єктах, сили цивільної оборони району могли залучатися до виконання інших завдань у відповідності з Планом Цивільної оборони, однак посилаючись на розяснення Міністерства праці та соціальної політики України від 28.03.2006 року №146/15-06/14, яким було розяснено, що так як План Цивільної оборони в період аварії на ЧАЕС не вводився (не було відповідного доручення уряду СРСР) то працівники, які залучалися для ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи від інших міністерств і відомств та стали інвалідами внаслідок повязаних з цим захворювань, не можуть бути віднесені до осіб, які підпадають під дію вимог частини другої п.9 ст.7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, прохала відмовити у задоволенні позову.

Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, всебічному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини:

В період з 4 по 5 травня 1986 року позивач брав участь у складі тимчасового невоєнізованого формування Цивільного оборони, яке створювалося з числа працюючого населення держави, в колгоспі Дружба Чорнобильського району Київської області по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, виконуючи роботу водія Гуляйпільського районного підприємства Агротехсервіс по вивозу худоби на підставі телетайпограми Облагропрому, що підтверджується рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 18.12.1992 року, поясненнями позивача, товаро-транспортними накладними (а.с.9,10), довідкою від 28.07.2004 року (а.с.11).

Позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії А №438222 (а.с.5).

15.08.2007 року позивачу призначена 2 група інвалідності, котра пов'язана з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС та його віднесено до 1 категорії осіб, котрі постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується копією посвідчення серії А № 01186, виданого 31.09.1996 року, та довідкою МСЕК серії АД 072892 від 15.08.1997 року.

21.04.2015 року випискою з акту медико-соціальною експертною комісією встановлено, що позивачу визначена 2 група інвалідності, котра пов'язана з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.6).

06.05.2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про встановлення статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни (а.с.13).

25.05.2015 року рішенням першого заступника начальника Управління соціального захисту населення Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області ОСОБА_3 позивачу було відмовлено у встановленні статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни в зв`язку з тим, що в документах відсутнє підтвердження залучення його до формувань Цивільної оборони.

Позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, які виникли між позивачем та державою СРСР, регулювалися діючим на той час Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 06.06.1975 року №90, Наказом заступника Міністра оборони СРСР формування ЦО СРСР №90 від 06.06 1978 року, Положенням про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелізації) їх матеріально-технічними засобами №92 від 29.06.1976 року, Постановою по організації та веденню Цивільної оборони в районі (сільському) на сільськогосподарському обєкті народного господарства.

Зазначеними документами визначалося, що об'єктові невоєнізовані загони цивільної оборони створювалися для вирішення питань безпосередньо на своїх об'єктах, сили цивільної оборони району могли залучатися до виконання інших завдань у відповідності з Планом Цивільної оборони.

Відповідач вказує на дані правові документи у своїх запереченнях.

15.06.2004 року набрала чинності частина 2 п.9 ст.7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, відповідно до якої, із числа учасників ліквідації наслідків аварії Чорнобильської катастрофи до інвалідів війни належить особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, яка була внесена Законом України Про внесення змін до статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

В пояснювальній записці до проекту Закону України Про внесення змін до статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту було вказано, що особи, мобілізовані військкоматами, та які виконували роботи по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, не були враховані при розробці та прийняті цього закону.

Слід зауважити, що при розробці і прийнятті цього закону не були враховані і такі особи, як позивач як працівник, який залучався для ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи від інших міністерств і відомств і став інвалідом внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч.3 ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч.1 ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Суд вважає, що при внесенні змін до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту Законом України Про внесення змін до статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту а саме доповнено ч.2 п.9 ст.7, відповідно до якої до учасників війни прирівнюються із числа учасників ліквідації наслідків аварії Чорнобильської катастрофи до інвалідів війни належить особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, було порушено вимоги ч.1 ст.24 Конституції України про рівність конституційного права позивача на отримання пільг інваліда війни та вимог ч.3 ст.22 Конституції України, яким звужено його право.

Судом встановлено, що в період з 4 по 5 травня 1986 року позивач брав участь у складі тимчасового невоєнізованого формування Цивільного оборони, яке створювалося з числа працюючого населення держави, в колгоспі Дружба Чорнобильського району Київської області по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, виконуючи роботу водія Гуляйпільського районного підприємства Агротехсервіс по вивозу худоби на підставі телетайпограми Облагропрому.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо правомірності своїх дій з огляду на те, що позивач не має можливості надати довідку, яка підтвердить факт залучення позивача до формувань Цивільної оборони з ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, з посиланням на заперечення відповідача, в яких він посилається на роз`яснення Міністерства праці та соціальної політики України від 28.03.2006 року №146/15-06/14, яким було роз`яснено, що так як План Цивільної оборони в період аварії на ЧАЕС не вводився (не було відповідного доручення уряду СРСР) то працівники, які залучалися для ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи від інших міністерств і відомств, залучалися не в правовому полі держави.

Керуючись ст.ст. 8-11, 99-100, 159-164, 167 КАС України, ст.7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Законом України Про цивільну оборону України від 03.02.1993 року №3974 X-II, Положенням про Цивільну оборону України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.1994 року №299, п.10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року № 301 суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати відмову першого заступника начальника Управління соціального захисту населення Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області ОСОБА_3 від 25.05.2015 ОСОБА_1 у встановленні статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни неправомірною.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни як особі, залученої до складу формувань Цивільної оборони, яка стала інвалідом внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи та видати йому посвідчення інваліда війни.

З рішенням в повному обсязі особи, які беруть участь у справі, можуть ознайомитися 23.10.2015 року.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Гуляйпільський районний суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_4