Справа № 825/3374/15-а
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року Чернігів Справа № 825/3374/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лобана Д.В.,
за участю секретаря Новик Н.С.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Огородник Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві про визнання неправомірним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання неправомірним та скасування наказу Управління патрульної служби у м. Києві Міністерства внутрішніх справ України від 03.09.2015 № 30 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 , лейтенанта міліції з посади старшого інспектора патрульної служби № 4 батальону 3 з органів внутрішніх справ на підставі пп. ж пункту 64 Положення про проходження рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ; поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора патрульної служби роти № 4 батальону 3, Управління патрульної служби у м. Києві Міністерства внутрішніх справ України з 03.09.2015; стягнення з Управління патрульної служби у м. Києві Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 03.09.2015 по день винесення постанови суду.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що підставою для подання ним рапорту про звільнення зі служби за власним бажанням став інцидент (пошкодження службового автомобіля 30.08.2015 під час патрулювання території обслуговування) та подальшим наполяганням з боку керівництва про необхідність написання рапорту про звільнення за власним бажанням у зв`язку з даним випадком. Однак, поважних причин, які б перешкоджали продовженню виконанню службових обов`язків в нього не було. Натомість, він має бажання служити в органах внутрішніх справ та виконувати обов`язки правоохоронця в системі патрульної служби. Вважає, що його було звільнено в супереч вимогам положення «Про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України», а отже наказ про звільнення підлягає скасуванню.
Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позові.
Представники відповідачів у судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до суду не повідомили, заперечень на позов не надали.
Заслухавши пояснення позивача та його представника, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 16.03.2015 наказом Головного управління міністерства внутрішніх справ України в м. Києві № 187 ОСОБА_1 прийнятий на службу в органи внутрішніх справ.
Наказом Управління патрульної служби у м. Києві МВС України від 03.09.2015 № 30 о/с позивача звільнено з посади старшого інспектора патрульної служби роти 4 батальйону № 3 з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України (з постановкою на військовий облік) згідно з пп. «ж» (за власним бажанням) п. 64 відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Підставою послужив його рапорт від 03.09.2015.
04.09.2015 ОСОБА_1 подав рапорт з проханням не розглядати попередній рапорт від 03.09.2105 про звільнення, у зв`язку з не бажанням звільнятися з органів внутрішніх справ.
Позивач зазначає, що підставою для подання рапорту про звільнення зі служби за власним бажанням став інцидент (пошкодження службового автомобіля 30.08.2015 під час патрулювання території обслуговування) та подальшим наполяганням з боку керівництва про необхідність написання рапорту про звільнення за власним бажанням у зв`язку з даним випадком.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Правовідносини, пов`язані з проходженням та звільненням з посад публічної служби ОВС, регулюються зокрема Законом України "Про міліцію", Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (зі змінами та доповненнями).
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про міліцію" порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права та обов`язки визначаються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114.
Згідно пункту 10 Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією України та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.
Згідно підпункту «ж» пункту 64 Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.
Пунктом 68 Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх визначено, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 03.09.2015 позивач подавав рапорт про звільнення за власним бажанням, а 04.09.2015 повідомив керівництво, що відкликає цей рапорт, та зі змісту такого чітко зрозуміло, що у позивача немає як бажання звільнятися з органів внутрішніх справ, так і поважних причин, що перешкоджають виконанню ним службових обов`язків, проте 03.09.2015 Управлінням патрульної служби у м. Києві Міністерства внутрішніх справ України видано наказ № 30 о/с про звільнення ОСОБА_1 . Зазначені обставини відповідачами не заперечуються.
Отже, за умови дотримання відповідачем встановленого п. 68 Положення тримісячного строку для звільнення особи за власним бажанням, він міг та повинен був дослідити вище перелічені рапорти від 03.09.2015 та 04.09.2015, та встановити як відсутність бажання позивача звільнятися зі служби, так і відсутність поважних причин, що перешкоджають виконанню ОСОБА_1 службових обов`язків.
Натомість, відповідачем 03.09.2015, тобто у день подання позивачем рапорту про звільнення, безпідставно видано наказ № 30 о/с про звільнення ОСОБА_1 , лейтенанта міліції з посади старшого інспектора патрульної служби № 4 батальону 3 з органів внутрішніх справ на підставі пп. ж пункту 64 Положення про проходження рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.
Управлінням патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві не надано суду належних доказів того, що при винесенні 03.09.2015 спірного наказу ним встановлювалося бажання позивача звільнятися зі служби та наявність поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.
Розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника, в тому числі за власним бажанням, врегульовано також статтею 38 Кодексу законів про працю України.
Положеннями вказаної правової норми передбачено, зокрема, що у разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.
Аналіз змісту наведених норм свідчить на користь висновку, що у низці випадків закон зобов`язав власників звільняти працівників у такий строк, у який вони просять, який є менш тривалим ніж строк попередження про звільнення. Скорочення встановленого законом загального строку обумовлюється неможливістю продовжувати роботу у зв`язку з наведеними в нормі закону істотними обставинами чи іншими поважними причинами.
Отже, як приписами Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, так і приписами статті 38 Кодексу законів про працю України на власника або уповноваженого ним органу покладено обов`язок розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник, у разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням обґрунтована неможливістю продовжувати роботу через наявність істотних перешкод у її виконанні. Інакше, власнику чи уповноваженому ним органу слід дотримуватись вищезазначеного терміну перед вирішенням питання про звільнення працівника.
Наведений порядок звільнення працівника з його ініціативи дозволяє забезпечити дотримання встановленого частиною 2 вказаної норми права працівника залишитись на роботі й продовжувати таку, за умови, якщо на його місце не запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.
Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові Пленуму «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992. Так, згідно пункту 12 цієї постанови, працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації.
Доказів того, що на місце позивача запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору, відповідачами суду не надано.
Згідно частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, не довели правомірність оскаржуваного рішення.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві про визнання неправомірним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Пунктами 2 та 3 частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що негайно виконуються постанови суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167, 256, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати неправомірним та скасувати наказ Управління патрульної служби у м. Києві Міністерства внутрішніх справ від 03.09.2015 № 30 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 , лейтенанта міліції з посади старшого інспектора патрульної служби роти № 4 батальону 3 з органів внутрішніх справ на підставі пп. «ж» пункту 64 «Положення про проходження рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ».
Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора патрульної служби роти № 4 батальону 3, Управління патрульної служби у м. Києві Міністерства внутрішніх справ з 03.09.2015.
Стягнути з Управління патрульної служби у м. Києві Міністерства внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 03.09.2015 по 21.10.2015.
Зобов`язати Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві постанову в частині поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць виконати негайно.
Встановити Управлінню патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві строк один місяць з моменту набрання постановою законної сили на подання звіту про виконня цієї постанови.
Відповідно до ст. ст. 186, 254 КАС України апеляційна скарга подається через Чернігівський окружний адміністративний суд, а її копія надсилається апелянтом до суду апеляційної інстанції, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, або її подано з пропуском строку, у поновленні якого було відмовлено, а у разі вчасного подання апеляційної скарги, з набранням законної сили рішенням апеляційної інстанції, якщо оскаржувану постанову не скасовано.

Суддя Д.В. Лобан