Справа № 814/3294/14
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

15 жовтня 2015 року Справа № 814/3294/14

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Техно-Дизель", вул. 1 Слобідська, 37, м. Миколаїв, 54055

доДПІ у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області, вул. Г. Петрової, 2-а, м. Миколаїв, 54029

провизнання дій незаконними,
ВСТАНОВИВ:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Техно-Дизель", звернувся з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (далі відповідач) про визнання незаконними дій щодо оформлення акта про результати документальної позапланової невиїзної перевірки.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що наказ про призначення перевірки прийнято безпідставно та необґрунтовано. Товариство не порушувало податкового законодавства при нарахуванні та сплаті ПДВ.

Відповідач проти позову заперечує, зазначає, що акт перевірки не є рішенням субєкта владних повноважень та не породжує для позивача правових наслідків. Крім того, наказ про призначення перевірки судом не скасовано.

Представники сторін подали клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд дійшов висновку, що позов не належить задоволенню, виходячи з наступного:

Наказом в. о. начальника ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 04.09.2014 р. № 812 призначено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні правових відносин з ТОВ "Сота-Плюс", ТОВ "Номєй", ТОВ "Тес Юг Бункер".

Законність наказу перевірялася судом і постановою від 10.11.2014 р. по справі № 814/2835/14 Миколаївський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні позовних вимог.

З 04.09.2014 р. по 10.09.2014 р. головним державним ревізором-інспектором ОСОБА_1 проведено перевірку, за результатами якої складено акт від 17.09.2014 р. № 2229/14-04-22-02/37206551. Перевіряючим зроблено висновок про те, що позивачем порушено вимоги ст. 185 Податкового кодексу України в частині відсутності обєкта оподаткування ПДВ по ланцюгу постачання товарів, а також не підтверджено реальність здійснення господарських операцій з контрагентами-постачальниками на загальну суму ПДВ 261298,00 грн.

Позивач вважає, що дії посадової особи відповідача щодо оформлення акта перевірки порушують його права.

Поняття акта перевірки наведено в п. 3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 р. № 984, згідно з яким акт це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства.

Таким чином, акт перевірки, в якому відображено узагальнений опис виявлених перевіркою порушень законодавства, що в свою чергу відповідає встановленим правилам складання акта перевірки, не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб'єкта господарювання та, відповідно, не є актом індивідуальної дії в розумінні ч. 1 ст. 17 КАС України.

На підставі п.п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Податкового кодексу України платник податків має право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб).

Однак дії посадової особи щодо включення до акта перевірки певних висновків не можуть бути предметом розгляду в суді, оскільки за аналогією закону відповідно до п. 3 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 р. № 550 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід'ємною частиною акта. Це свідчить про те, що дії, пов'язані з включенням до акта висновків, є обов'язковими, тоді як самі висновки такими не є.

Обов'язковою ознакою дій суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер. Висновки, викладені в акті, не породжують обов'язкових юридичних наслідків. Водночас судження контролюючого органу про нікчемність окремих угод є висновками тільки контролюючого органу, зазначення яких в акті перевірки не суперечить чинному законодавству. Такі твердження акта можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність податкових повідомлень-рішень, в основу яких покладені згадувані висновки акта.

Отже, предметом оскарження платника податків можуть бути дії чи бездіяльність посадових осіб, якщо вони обмежують чи порушують права, свободи чи законні інтереси особи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні ст. 17 КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту (ч. 1 ст. 2 КАС України). Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, у тому числі й оцінка дій посадових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення в ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 10.09.2013 р. по справі № 21-237а13, рішення якого мають враховуватися судами загальної юрисдикції на підставі ч. 1 ст. 244 КАС України.

З огляду на викладене, суд розглядає позовні вимоги як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, ч.3 ст. 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає чинності з моменту закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя Н. В. Лісовська