Справа № 808/9025/14(ДО/808/1247/14)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"12" жовтня 2015 р. справа № 808/9025/14(ДО/808/1247/14)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Чередниченко В.Є.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача-1 Борисенка А.О.,

представника відповідача-2 Віціної О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційними скаргами Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23.04.2015 р. у справі №808/9025/14(ДО/808/1247/14)

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач-1), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - відповідач-2), Дружківського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - відповідач-3),

про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення, -

встановив:

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- скасувати накази відповідача-1 №865 від 07.08.2014р. та №1680 о/с від 27.08.2014р. в частині звільнення позивача;

- скасувати наказ відповідача-2 від 07.10.2014р. № 361 о/с в частині звільнення позивача;

- поновити позивача на посаді заступника начальника Дружківського MB ГУМВС України в Донецькій області з 27.08.2014р.;

- стягнути з відповідача-3 грошове забезпечення (заробітну плату) за фактично відпрацьований час з 28.08.2014р. по 04.11.2014р. в сумі 15435,88 грн.;

- стягнути з відповідача-3 середній заробіток за час вимушеного прогулу по день подання позову до суду у сумі 7538 грн. 37 коп.;

- стягнути з відповідача-3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.12.2014 р. - дня подання адміністративного позову по день винесення судового рішення.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 23.04.2015 р. позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним та скасовано наказ відповідача-1 №865 від 07.08.2014 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського MB, Дружківського MB, Краматорського MB, УБОЗ, УКР, УДАІ ГУМВС України в Донецькій області" в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України;

- визнано протиправним та скасовано наказ відповідача-1 в Донецькій області від 27.08.2014р. №1680 "По особовому складу" в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ;

- визнано протиправним та скасовано наказ відповідача-2 від 07.10.2014р. №361 "По особовому складу" в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ;

- зобов'язано відповідача-2 поновити позивача на посаді заступника начальника Дружківського Міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з 28.08.2014р.;

- стягнуто з відповідача-3 на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 28.08.2014р. по 23.04.2015р. в розмірі 54 852,89 грн.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Також судом зазначено, що постанова суду в частині поновлення позивача на посаді та в частині стягнення з відповідача-3 на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць - 7 000,00 грн. підлягає негайному виконанню.

Постанова суду в частині задоволення позовних вимог мотивована тим, що оскаржені накази в частині, що стосуються позивача, є необґрунтованими, відповідачі не довели суду правомірність цих рішень, тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в частині скасування оскаржених рішень щодо позивача, а позивача слід поновити на посаді із стягненням з відповідача-3 грошового забезпечення з часу звільнення позивача по дату прийняття рішення по справі.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач-1 та відповідач-2 оскаржили її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач-1 посилається порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Зокрема, відповідач-1 зазначив, що службовим розслідуванням встановлені обставини втрати озброєння Дружківського MB, які не заперечуються позивачем. Під час чергування 12.04.2014р. позивача, відповідального від керівництва, автоматична зброя, яка знаходилась у кімнаті озброєння Дружківського MB, була поміщена разом з боєприпасами у мішки та винесена у двір. У подальшому мішки зі зброєю водієм начальника MB ОСОБА_5 були вивезені у невідомому напрямку. Того ж дня, близько 16:00, коли стало відомо про захоплення Краматорського MB, від начальника MB ОСОБА_6 надійшов наказ здати та вивезти зброю яка перебувала у працівників MB. Вказану зброю та боєприпаси було складено в мішки, які були передані заступникові начальника Дружківського MB. Зазначена зброя до кімнати озброєння повернута не була та за цим фактом 16.07.2014р. слідчим відділом Дружківського MB відкрито кримінальне провадження. Отже, позивач вчинив діяння, що не відповідає Присязі співробітника органів внутрішніх справ України, а також Закону України "Про міліцію".

Позивача було звільнено з органів внутрішніх справ за п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення №144), за вчинення вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, що є окремою підставою звільнення і не є видом дисциплінарного стягнення, передбаченого ст.12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22 лютого 2006 року №3460-IV.

Відповідно до положень п.1.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом від 31.12.2007 № 499 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", виплата грошового забезпечення працівникам Дружківського MB ГУМВС України в Донецькій області здійснюється цим міськвідділом.

Отже, вимога позивача про стягнення з МВС України грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу не ґрунтується на нормах права.

Також відповідач-1 зазначив, що оскільки позивач не проходив службу на посадах в Центральному апараті МВС України, а перебував на посаді, яка знаходиться в штаті Дружківського MB ГУМВС України в Донецькій області, та призначався на посаду не наказом МВС України, а наказом ГУМВС України в Донецькій області (згідно пункту 40 Положення №144 та пункту 2.1.1 наказу МВС України від 30.06.2011р. № 378 "Про затвердження номенклатури посад щодо призначення, переміщення, звільнення осіб рядового і начальницького складу та працівників органів внутрішніх справ"), тому поновлювати позивача, у разі прийняття даного рішення, на посаді повинно ГУМВС України в Донецькій області, а не МВС України.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі відповідач-2 посилається порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідач-2, зокрема, зазначив, що судом необґрунтовано зроблено висновок про наявність обставин, що дають підстави для визнання протиправним та скасування наказу ГУМВС України в Донецькій області від 07.10.2014р. № 361 о/с, яким ОСОБА_7 оголошено вислугу років на день його звільнення зі служби, а не звільнено з органів внутрішніх справ.

Наказом МВС України від 27.08.2014р. № 1680 о/с ОСОБА_7 звільнено з органів внутрішніх справ за п. 66 Положення №144 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового та начальницького складу).

На виконання вказаного наказу та відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України під 17.07.1992р. №393 позивачу обчислено та оголошено наказом ГУ МВС України в Донецькій області від 07.10.2014р. № 361 о/с вислугу років на день його звільнення зі служби.

Незважаючи на те, що права та інтереси ОСОБА_7 при виданні вказаного наказу посадовими особами ГУ МВС в області порушені не були, судом безпідставно скасовано наказ в частині оголошення позивачу вислуги років.

Також відповідач-2 зазначив, що оскільки рішення про звільнення позивача з ОВС приймалося Міністром внутрішніх справ України, то зобов'язання начальника ГУ МВС України в Донецькій області, який не приймав такого рішення, поновити ОСОБА_1 на посаді суперечить законодавству.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

Відповідача-3 надіслав суду письмові пояснення, в яких просив розглянути справу без участі представника.

В судовому засіданні представник відповідача-1 та представник відповідача-2 в режимі відеоконференції апеляційні скарги підтримали, просили скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову позивачу у задоволенні позову.

Позивач у судовому засіданні проти задоволення апеляційних скарг відповідача-1 та відповідача-2 заперечував, просив залишити постанову суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача-3 належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційних скарг дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційних скарг, що з 17.08.1993р. позивача було прийнято на службу в МВС України в якості курсанта Донецького інституту внутрішніх справ МВС України. По закінченню учбового закладу 02.09.1997р. позивача призначено на посаду оперуповноваженого ВДСБЕЗ Дружківського MB УМВС України в Донецькій області. В подальшому позивач проходив службу в Дружківському MB на різних посадах. З 14.08.2013р. та по день звільнення - 27.08.2014р. позивач займав посаду заступника начальника міськвідділу Дружківського MB ГУМВС України в Донецькій області.

Відповідно до "Висновку службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області та УМВС України" 07.08.2014р., затвердженого Міністром Внутрішніх справ України Аваковим А.Б., за результатами службового розслідування комісія дійшла висновку, що за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст.65 Конституції України, ч.3 ст.3, ч.1 ст.5 Закону України "Про міліцію" та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991р. №382, позивача слід звільнити з органів внутрішніх справ України за п.66 Положення №144.

Наказом МВС України №865 від 07.08.2014р. "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського MB, Дружківського MB, Краматорського MB, УБОЗ, УКР, УДАІ ГУМВС України в Донецькій області" та наказом МВС від 27.08.2014 року №1680 о/с "По особовому складу" позивача було звільнено органів внутрішніх справ у запас (із поставленням на військовий облік) за п.66 Положення №144 (за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу).

Відповідно до наказу відповідача-2 "По особовому складу" №361о/с від 07.10.2014р. позивачу на підставі наказу МВС України від 27.08.2014р. №1680 о/с та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. №393 визначено вислугу років: у календарному обчисленні - 21 рік 00 місяців 12 днів, у пільговому обчисленні - 25 року 00 місяців 12 днів;

У зв'язку з тим, що оскаржені позивачем накази ґрунтуються на обставинах, що не були доведені суду відповідачами, суд першої інстанції дійшов до висновку про неправомірність оскаржених рішень в частині, що стосуються позивача, та стягнення з відповідача-3 грошового забезпечення з часу звільнення позивача по дату прийняття рішення по справі.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України №865 від 07.08.2014р. "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського MB, Дружківського MB, Краматорського MB, УБОЗ, УКР, УДАІ ГУМВС України в Донецькій області" на підставі ст.ст.2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ позивача звільнено з органів внутрішніх справ України притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за п.66 Положення №144 за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу - порушення статті 65 Конституції України, ч.3 ст.3, ч.1 ст.5 Закону України "Про міліцію" та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991р. №382.

Відповідно до витягу з наказу Міністерства внутрішніх справ України "По особовому складу" від 27.08.2014 року №1680 о/с позивача звільнено у запас (із поставленням на військовий облік) за п.66 Положення №144.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

За приписами ч.3 ст.3 Закону України "Про міліцію" у підрозділах міліції не допускається діяльність політичних партій. При виконанні службових обов'язків працівники міліції незалежні від впливу політичних партій та інших об'єднань громадян.

Частиною 1 статті 5 зазначеного Закону визначено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

З тексту присяги працівника внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991р. №382, вбачається, що кожний працівник органів внутрішніх справ України, який склав таку присягу, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України: поклявся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю; присягнув з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, поклявся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Отже, недодержання працівником органів внутрішніх справ України наведених вище норм є безумовною підставою вважати цю особу такою, яка вчинила правопорушення.

Разом з тим, наявність такого правопорушення повинна бути доведена певними доказами, отриманими із дотриманням певної процедури, при цьому обов'язок доведення такого факту покладається на орган внутрішніх справ, який приймає рішення щодо притягнення працівника до відповідальності, визначеної законом.

Відповідно до "Висновку службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівниками ГУМВС України в Донецькій області та УМВС України", затвердженого Міністром внутрішніх справ України 07.08.2014р., "ОСОБА_1 у своєму поясненні підтвердив обставини втрати озброєння, що 12.04.2014р. о 9:00 год. працівники дізналися про захоплення Слов'янського MB невідомими озброєними особами, в результаті чого особовий склад Дружківського MB був піднятий по сигналу "Тривога" та озброєний. Після цього, від керівника ГУМВС ОСОБА_6 надійшла вказівка вивезти зброю з кімнати зберігання зброї у безпечне місце. У наслідок цього надійшла команда всьому особовому складу здати табельну зброю, яку у подальшому було виконано. Під час цього, у кімнаті озброєння знаходився оперативний черговий, ОСОБА_6 та інші працівники, які розбирали зброю на частини, складали у синтетичні мішки та разом із боєприпасами виносили на задній двір MB. Вказані мішки завантажили в автомобіль ВАЗ 2110, закріплений за водієм начальника міліції. Після чого водій на вказаному автомобілі вивіз основну частину зброї у невідомому напрямку, а інша частина залишилася у працівників. Того ж дня, близько 16:00, коли стало відомо про захоплення Краматорського MB, від ОСОБА_6 надійшов наказ здати та вивести іншу частину зброї. Вказану зброю та боєприпаси було складено в мішки, після чого оперуповноважений СКР майор міліції ОСОБА_10 та старший інспектор СК Дружківського MB винесли зброю у двір, де передали її заступникам начальника MB".

Таким чином, з тексту висновку вбачається, що зафіксовані лише пояснення позивача, які підтверджують певні обставини, а не встановлено скоєння позивачем особисто протиправного вчинку.

Під час розгляду справи суду першої та апеляційної інстанції відповідачами не надано доказів, що підтверджують факти вчинення позивачем правопорушень, викладених у Висновку службового розслідування.

Під час розгляду за клопотанням відповідача-1 справи судом першої інстанції було витребувано від Генеральної прокуратури України матеріали службової перевірки, проведеної за фактами неправомірних дій окремих працівників Дружківського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області, що стосується ОСОБА_1 та стали підставою для його звільнення з органів внутрішніх справ України. Генеральна прокуратура України листом повідомила, що МВС України надсилало до Генеральної прокуратури України лише копію матеріалів службової перевірки, проведеної за фактами неправомірних дій окремих працівників ГУМВС України в Донецькій області. Зазначені документи направлено за належністю до прокуратури Донецької області.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів (ч.6 ст. 71 КАС України).

Як підставу для застосування до позивача дисциплінарного стягнення відповідачем-1 визначене вчинення позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, проте, якого саме вчинку не вказано.

Судом першої інстанції було вжито всіх необхідних заходів щодо збору доказів, проте, ані від відповідачів, ані від Генеральної прокуратури України на адресу суду не надходило витребуваних судом копій матеріалів службової перевірки щодо позивача.

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості, що свідчать про порушення щодо позивача кримінального провадження, за фактами, які викладені у висновку службового розслідування.

Відповідно до ч.6 ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут), про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу (ч.8 ст.14 Дисциплінарного статуту).

Судом встановлено, що позивачу у спосіб, встановлений ч.8 ст.14 Дисциплінарного статуту, не доведений зміст наказу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Відповідачами не надано суду доказів ознайомлення позивача із таким наказом під підпис.

За приписами ст.2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Пунктом 66 Положення №114, визначено, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

При цьому пунктом 70 зазначеного Положення визначено, що звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас і відставку провадиться:

- до полковника міліції, полковника внутрішньої служби включно - начальниками головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, м Києві та Севастополі і рівними їм начальниками, яким таке право надано Міністром внутрішніх справ;

- осіб вищого начальницького складу - відповідно до законодавства.

Статтею 13 Дисциплінарного статуту визначено, що Міністрові внутрішніх справ України належить право накладати дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, на всіх осіб рядового і начальницького складу.

Інші начальники накладають дисциплінарні стягнення в межах прав, наданих їм Міністром внутрішніх справ України.

Отже, наявні в матеріалах справи докази спростовують викладену у висновку службового розслідування інформацію щодо вчинення позивачем правопорушення, а відтак висновок щодо наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є необґрунтованим та таким, що спростовується наявними у матеріалах справи доказами.

Крім того, у матеріалах справи містяться докази, які свідчать про той факт, що незважаючи на фактичне звільнення позивача із ОВС та з займаної ним посади 27.08.2014р. позивач фактично виходив на службу та виконував покладені на нього обов'язки до листопада 2014 року.

Доводи відповідача-1, що до позивача застосовано звільнення з підстав, передбачених п.66 Положення №144, як самостійну підставу для звільнення, а не як вид дисциплінарного стягнення, передбаченого Дисциплінарним статутом, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ці доводи суперечать змісту наказу МВС України №865 від 07.08.2014р.

Колегія судів погоджується з висновками суду першої інстанції, що грошове забезпечення підлягає стягненню з саме з відповідача-3, а поновлювати на його на посаді має відповідач-2, на підставі наступного.

Так, відповідно до положень п.1.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом від 31.12.2007р. № 499 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", виплата грошового забезпечення працівникам Дружківського MB ГУМВС України в Донецькій області здійснюється цим міськвідділом.

Відповідно до матеріалів справи, позивач не проходив службу на посадах в Центральному апараті МВС України, а перебував на посаді, яка знаходиться в штаті Дружківського MB ГУМВС України в Донецькій області, та призначався на посаду не наказом МВС України, а наказом ГУМВС України в Донецькій області (згідно пункту 40 Положення №144 та пункту 2.1.1 наказу МВС України від 30.06.2011р. № 378 "Про затвердження номенклатури посад щодо призначення, переміщення, звільнення осіб рядового і начальницького складу та працівників органів внутрішніх справ"), тому поновлювати позивача, на посаді повинен саме відповідач-2, а не відповідач-1, що і було враховано судом першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, що оскаржується відповідачем-1 та відповідачем-2.

Доводи відповідача-2, що наказом відповідача-2 від 07.10.2014р. №361 о/с не порушено права позивача є необґрунтованими, оскільки цей наказ в частині, що стосується позивача, є похідним від наказу відповідача-1 №1680 о/с від 27.08.2014р., який було прийнято відповідачем-1 неправомірно, тому обрахунок вислуги років на час незаконного звільнення не має сенсу.

Доводи відповідача-2, що позивача може поновити на посаді лише та особа, яка його звільнила, колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Оскільки висновки суду щодо стягнення з відповідача-3 на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 28.08.2014р. по 23.04.2015р. в розмірі 54 852,89 грн. не заперечуються заявниками апеляційних скарг, то постанова суду першої інстанції в цій частині перегляду не підлягає.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову слід залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційні скарги Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23.04.2015 р. у справі № 808/9025/14(ДО/808/1247/14) залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: В.Є. Чередниченко