Справа № 2а-3138/10/0370
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"22" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/32601/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя-доповідач Кочан В.М., судді Пасічник С.С., Черпак Ю.К.,

секретар Борілло Ю.В., за участю позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 01.02.2013р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2013р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, Волинської митниці Державної фіскальної служби про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної митної служби України (правонаступник - Державна фіскальна служба України; далі - ДМСУ), Ягодинської митниці (правонаступник - Волинська митниця Державної фіскальної служби) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі.

В обґрунтування позову посилався на те, що постановою Волинського окружного адміністративного суду від 21.12.2010р. яка набрала законної сили, його поновлено на посаді старшого інспектора сектору митного оформлення № 1 відділу митного оформлення № 1 митного поста «Ягодин» Ягодинської митниці з 29.10.2010р. та стягнуто на його користь суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме з моменту звільнення - 28.10.2010р. до моменту поновлення на посаді. Однак, фактично його поновлено на роботі лише 02.10.2012р., тому відповідно до вимог ст. 236 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) у зв'язку з затримкою виконання судового рішення про поновлення на роботі він має право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі, а саме з 21.12.2010р. по 02.10.2012р.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 01.02.2013р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2013р., у задоволенні позову про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.10.2014р. вказані судові рішення залишено без зміни.

Постановою Верховного Суду України від 23.06.2015р. скасовано ухвалу Вищого адміністративного суду України від 28.10.2014р. та справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

У касаційній скарзі позивач з посиланням на порушення норм матеріального і процесуального права, допущених судами, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення касаційної скарги з урахуванням наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач не вчинив необхідних дій, спрямованих на примусове виконання постанови Волинського окружного адміністративного суду від 21.12.2010р., що, зокрема, мало наслідком несвоєчасне виконання судового рішення.

Колегія суддів погодитись з таким висновком судів попередніх інстанцій не може з наступних підстав.

Відповідно до статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини другої статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Вказана стаття КЗпП не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред'явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною другою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Частиною четвертою статті 257 КАС законодавець обумовив питання примусового виконання судових рішень у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 606-ХІV). Цим підкреслюється винятковість саме примусового виконання рішення адміністративного суду.

Відповідно до статті 2 Закону № 606-ХІV примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Отже, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не залежить від того, подала особа, яку поновлено на роботі, заяву чи виконавчий лист. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 06.11.1992р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Враховуючи те, що постанова Волинського окружного адміністративного суду від 21.12.2010р. в частині поновлення позивача на державній службі добровільно виконана ДМСУ шляхом прийняття наказу лише від 02.10.2012р. № 1967-к «По особовому складу митних органів», колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Разом з тим, суд касаційної інстанції в силу вимог ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України не може встановлювати фактичні обставини справи та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, зокрема щодо визначення середнього заробітку, а також обставини щодо того, чи був позивач за період з 21.12.2010р. по 02.10.2012р. працевлаштований. Від встановлення вказаних обставин залежить правильність визначення розміру суми, яка підлягає виплаті позивачу за час затримки виконання рішення суду.

За правилами ч.2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 01.02.2013р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2013р. скасувати.

Справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановлених статтями 237-244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Кочан В.М.

судді Пасічник С.С.

Черпак Ю.К.