Справа № 2а-1970/4209/12
Суддя: Левицька Наталія Георгіївна
Дата ухвалення: 2015-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

2а-1970/4209/12

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2015р. Справа № 876/3922/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Обрізка І.М.,

судді Сапіги В.П.,

за участю секретаря судового засідання Гелецького П.В.,

за участю представників:

апелянта (відповідача у справі): не з’явився

позивача у справі: не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

апеляційну скаргу Тернопільської об’єднаної державної податкової інспекції, м.Тернопіль

на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.01.2013р. у справі №2а-1970/4209/12

за позовом ПАТ “Автотехсервіс”, м.Тернопіль

до Тернопільської об’єднаної державної податкової інспекції, м.Тернопіль

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, апелянт (відповідач у справі): Тернопільська ОДПІ оскаржив її в апеляційному порядку. В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що наявні в позивача документи не є первинними документами в розумінні Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”. Також апелянт стверджує, що контрагент позивача не міг фактично здійснювати операції з урахуванням часу, оперативності, віддаленості, а відтак, операції по придбанню нафтопродуктів не спричинили реального настання правових наслідків. Апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В судове засідання сторони не з’явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому суд вважає можливим розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, колегією суддів встановлено наступне:

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що Тернопільською ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПрАТ “Автотехсервіс” з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2011р. по 30.09.2012р., валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011р. по 30.09.2012р. про результати якої складено акт №5804/22-10/23588912 від 27.11.2012р.

Даною документальною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п.198.1 п.198.6 ст.198 ПК України по взаємовідносинах з ТзОВ “Ространснафтопродукт”, чим завищено суму податкового кредиту і, як наслідок, занижено податок на додану вартість за липень 2011р. на 115455,92грн.

Предметом перевірки був Договір поставки №19/07-1 від 19.07.2011р. укладений між ПрАТ “Автотехсервіс” та постачальником – ТзОВ “Ространснафтопродукт”.

Відповідно до акту ДПІ у Голосіївському районі м. Києва від 17.09.2012р. №164/3/22-80-35234346, ТзОВ “Ространснафтопродукт” за фактичною та юридичною адресами не знаходиться. Від ГВПМ у Голосіївському районі м.Києва відповідачем отримано висновки щодо наявності ознак фіктивності та відсутності факту реального здійснення господарської діяльності ТзОВ “Ространснафтопродукт”.

Правові підстави віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту визначено статтею 198 Податкового кодексу України, пунктом 198.1 якої визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі, в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі, у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктами 198.2. та 198.3 статті 198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно із нормами п.198.6 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11статті 201 цього Кодексу. У разі, коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. У разі, якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Згідно із вимогами ст.1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до положень ч.2 ст.3 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За вимогами частини 1 ст.9 вказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи – це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до п.2.2, первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи.

Згідно з приписами п.2.4 Положення первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Колегією суддів не беруться до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки, такі є безпідставними, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами та носять характер припущень. Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не повно з’ясував обставини справи, а саме, неповно дослідив надані позивачем первинні документи, спростовуються висновками суду першої інстанції, який в повному обсязі дослідив всі наявні матеріали справи та прийшов до висновку, що у позивача наявні всі обов’язкові належним чином оформлені первинні документи на підтвердження здійснених господарських операцій. Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що доводи апелянта про нереальність господарської діяльності контрагента позивача носять характер припущень та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Податковим органом не було здобуто та надано суду належних та допустимих доказів, які б могли вказувати на те, що ТзОВ “Ространснафтопродукт” не може бути реальним учасником господарських відносин. Той факт, що податковим органом було задокументовано відсутність ТзОВ “Ространснафтопродукт” за місцем реєстрації, не може слугувати достатнім доказом для висновків про безтоварність господарських операцій.

Приписами ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись вимогами ст.9 КАС України, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись вимогами ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд, –

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Тернопільської об’єднаної державної податкової інспекції на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.01.2013р. у справі №2а-1970/4209/12 за позовом ПАТ “Автотехсервіс” до Тернопільської об’єднаної державної податкової інспекції про скасування податкового повідомлення-рішення, - залишити без задоволення.

2. Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.01.2013р. у справі №2а-1970/4209/12, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя І.М. Обрізко

Суддя В.П. Сапіга

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 22.10.2015р.