Справа № 815/1996/15
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 р. Справа № 815/1996/15

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Стас Л.В.

- Косцової І.П.

при секретарі - Аврамовій О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "БІТІЕС-ГРУП" на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІТІЕС-ГРУП" до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.12.2014р. № в частині щодо збільшення суми податкового зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 87852грн., № в частині щодо збільшення суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість у загальному розмірі 85034грн.,-

В С Т А Н О В И Л А :

ТОВ "БІТІЕС-ГРУП" звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень від 29.12.2014 р.:

- № в частині щодо збільшення суми податкового зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 87852 грн.,

- № в частині щодо збільшення суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість у загальному розмірі 85034 грн..

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ "БІТІЕС-ГРУП"ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом першої інстанції не було досліджено обставини справи, що мають значення для справи, наслідком чого стало постановлення необґрунтованого та неправомірного рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 14.11.2014 р. по 04.12.2014 р. проведено планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "БІТІЕС-ГРУП" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2013 р.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ "БІТІЕС-ГРУП" , а саме: занижено податок на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету у загальному розмірі 735 460 грн., внаслідок чого порушено вимоги п.135.1, п.п.135.5.4 п.135.4 ст.135, п.п.138.2, 138.8 ст.138, п.п.139.1.11 п.139.1 ст.139, п.п.153.1.3 п.153.1 ст.153 Податкового кодексу України; занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у загальному розмірі 355 308 грн., у зв'язку з чим порушено вимоги п.187.1 ст.187, п.п.192.1.1 п.192.1ст.192, п.194.1 ст.194, п.п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198, п.п.201.4, 201.10 ст.201 Податкового кодексу України , про що було складено акт № №4935/15-54-22-01/36343856 від 11.12.2014 р.

На підставі акту перевірки, 29.12.2014 р. винесені податкові повідомлення-рішення № та №.

Не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями від 29.12.2014р. № та № ТОВ «БІТІЕС-ГРУП» оскаржило їх до ГУ ДФС в Одеській області.

За результатами розгляду якої, залишено без змін податкові повідомлення-рішення ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 29.12.2014 р. № та №, а первинну скаргу генерального директора ТОВ "БІТІЕС-ГРУП" Рибальченко О.О. без задоволення.

19.03.2015 р. ТОВ "БІТІЕС-ГРУП" звернулось до ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області із заявою про застосування податкового компромісу на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість ТОВ "БІТІЕС-ГРУП", визначених у податкових повідомленнях-рішеннях від 29.12.2014р. № та №.

У зв'язку з чим, 26.03.2015р. рішенням №6/15-54 щодо погодження застосування процедури податкового компромісу, до ТОВ "БІТІЕС-ГРУП" застосовано податковий компроміс щодо податкового зобов'язання по податку на додану вартість на суму 270274 грн., та штрафної (фінансової) санкції на суму 67568 грн., що є часткою нарахованої суми за податковим повідомленням-рішенням від 29.12.2014 р. №, та щодо податкового зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств на суму 647608 грн., та штрафної (фінансової) санкції на суму 161902 грн., що є часткою нарахованої суми за податковим повідомленням-рішенням від 29.12.2014р. №, у зв'язку з чим підлягає сплаті сума податку на додану вартість у розмірі 13513,70 грн., та сума податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 32380,40 грн .

26.03.2015р. ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області на адресу ТОВ "БІТІЕС-ГРУП" надіслано лист №4345/10/15-54-22-05/21, у якому зазначено, що досягнення податкового компромісу по податковим повідомленням-рішенням ТОВ "БІТІЕС-ГРУП" можливо лише у частині завищення податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування з податку на прибуток.

Не погодившись із податковими повідомленнями-рішеннями ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 29.12.2014р. № в частині щодо збільшення суми податкового зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 87 852 грн., № в частині щодо збільшення суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість у загальному розмірі 85 034 грн., позивач звернувся до з даною позовною заявою.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення від 29.12.2014 р. №1 в частині збільшення суми податкового зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 87852 грн., та № в частині збільшення суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість у загальному розмірі 85034 грн., винесено контролюючим органом цілком правомірно, ґрунтовно, та в межах приписів чинного, на час виникнення спірних правовідносин, податкового законодавства.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно з п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до п.п.153.1.3 п.153.1 ст.153 цього Кодексу; суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому ст.159 цього Кодексу; суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна; інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; інші витрати, передбачені цим розділом.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 4 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, в якій зазначаються в окремих рядках певні обов'язкові реквізити.

Згідно з пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі, якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Згідно висновків акта перевірки, суми, які визначені податковим органом в спірних повідомленнях-рішеннях ґрунтуються на висновках щодо незаконності формування витрат при обрахуванні податку на прибуток, що утворились внаслідок списання ТМЦ по рахунку 281 «Товари» на користь невизначених осіб. У бухгалтерському обліку операції відображено по Дт рах.00 «допоміжний рахунок» Кр.рах 281 «Товари»; наявності кредиторської заборгованості по ТОВ «Норвіг-юг» станом на 31.03.2012 р., державну реєстрацію якого скасовано, зокрема, 12.02.2012 р.; наявність кредиторської заборгованості по ВАТ «Одеса-Авто», щодо якої минув строк позовної давності (дата виникнення 16.08.2010), яка рахується по Кт 631 «розрахунки з вітчизняними постачальниками»; витрат операційної курсової різниці, та податку на додану вартість у результаті списання ТМЦ по рахунку 281 «Товари» на користь невизначених осіб. У бухгалтерському обліку операції відображено по Дт рах.00 «допоміжний рахунок» Кр.рах 281 «Товари», внаслідок чого до складу податкових зобов'язань не включено суму ПДВ на вартість наданих ТМЦ на користь невизначених осіб на суму 85 034 грн.

Колегія суддів з такими твердження податкового органу не погоджується, виходячи із наступного.

Призначення і порядок ведення рахунків бухгалтерського обліку для узагальнення методом подвійного запису інформації про наявність і рух активів, капіталу, зобов'язань та факти фінансово-господарської діяльності підприємств, організацій та інших юридичних осіб (крім банків, бюджетних установ та підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності) незалежно від форм власності, організаційно-правових форм і видів діяльності, а також виділених на окремий баланс філій, відділень та інших відособлених підрозділів юридичних осіб (далі - підприємства). Ведення позабалансових рахунків здійснюється за простою системою (без застосування методу подвійного запису) встановлено Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 № 291.

У відповідності абз. 4 вказаної інструкції субрахунки використовуються підприємствами, виходячи з потреб управління, контролю, аналізу й звітності та можуть ними доповнюватися введенням нових субрахунків (рахунків другого, третього порядків) із збереженням кодів (номерів) субрахунків цього Плану рахунків. Порядок ведення аналітичного обліку та кореспонденції рахунків, що не наведена в Інструкції, встановлюється підприємством, виходячи з норм цієї Інструкції, положень (стандартів) бухгалтерського обліку, інших нормативно-правових актів з бухгалтерського обліку та управлінських потреб.

Ретельно перевіривши докази надані позивачем колегією суддів з'ясовано, що на підставі наказів ТОВ «Бітіес -груп» від 04.01.2010 року №3 «Про комплектацію продукції» , №4 від 04.01.2010 р. «Про разукомплектацію продукції» та згідно наказу ТОВ «Бітіес - груп» №5 від 04.01.2010 року «Стосовно плану рахунків бухгалтерського обліку», встановлено та застосовано в бухгалтерському обліку допоміжний субрахунок. Надано допоміжному субрахунку нумерацію 00. Відображати на допоміжному субрахунку 00: - товари, матеріали, устаткування, комплектуючи та інші запчастини, які після придбання їх ТОВ «Бітіес - груп» для ведення господарської діяльності, потребують разу комплектації (доукомплектації) для подальшої поставки покупцям; матеріальні цінності на відповідальному зберіганні; арендовані необоротні активи; інші матеріали та матеріальні цінності , по яких виникають заборгованості (до з'ясування).

Станом на 31.12.2013 року, всі ТМЦ знаходяться у залишках на допоміжному рахунку 00, що підтверджується первинними документами, зокрема: даними про обороти рахунку 00 за січень 2012 року - грудень 2013 року; завіреними копіями накладних про поставку ТМЦ; завіреними копіями контрактів та ВМД до них, укладеними з іноземними постачальниками; завіреними копіями наказів «Про оренду транспортних засобів»; договорів найму (оренди) транспортних засобів та актами прийому - передачі транспортних засобів.

Внутрішнє переміщення матеріальних цінностей, як було зазначено раніше, здійснювалося на підставі первинних документів.

Отже, протягом 2012-2013 року на допоміжний рахунок 00 надійшли матеріали для подальшої комплектації на загальну суму 425 166,44 грн. Станом на 31.12.2013 року сальдо допоміжного рахунку становить 425 166,44 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить до вмотивованого висновку, що апелянт при створенні допоміжного рахунку 00 діяв у відповідності норм діючого законодавства, а ТМЦ (запчастини та комплектуючі) на загальну суму 425 166,44 грн. були списані не «на користь невизначених осіб», а відображені на допоміжному рахунку підприємства 00 для комплектації у готові вироби та подальшого продажу кінцевим споживачам.

Більш того, податковий орган не заперечує, про наявність на допоміжному рахунку 00 суми у розмірі 425166,44 грн.

Натомість, вказані обставини судом першої інстанції досліджені не були, внаслідок чого помилкового висновку дійшов суд першої інстанції, що позивачем у порушення вимог п. 135.1 ст. 135 ПК України до складу доходів не включено вартість ТМЦ, переміщених з рахунку 281 "Товари" на допоміжний рахунок 00, оскільки спростований доказами дослідженими у ході апеляційного розгляду справи.

Посилання податкового органу щодо наявності кредиторської заборгованості по ВАТ «Одеса-Авто», щодо якої минув строк позовної давності (дата виникнення 16.08.2010), яка рахується по Кт 631 «розрахунки з вітчизняними постачальниками», не знайшли свого підтвердження у суді апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п.п.14.1.11 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України безнадійна заборгованість це заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Згідно з п.п.14.1.257 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Безповоротна фінансова допомога - це сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності.

Підпунктом 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до складу доходів включається вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Апелянтом, надано докази на підтвердження того, що заборгованості ТОВ «Бітіес- груп» перед ВАТ «Одеса -Авто» є повністю погашеними.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовується апелянтом, що між ТОВ «Бітіес- груп» та ПАТ «Одеса-авто»/Філія «Одеса-Автотехніка» укладено усну угоду щодо проведення технічного обслуговування автомобіля марки ДТЗ: ЗАЗ Модель: DAEWOO LANOS 1,5, державний номер ВН 3390ВХ, який належить ТОВ «БІТІЕС-ГРУП» на праві власності та є його основним засобом.

Судом першої інстанції з урахуванням положень ст. 208 ЦК України в оскаржуваному рішенні, дійшов висновку, що обов'язок юридичних осіб вступати у договірні правовідносини виключно на підставі правочинів, укладених у письмовій формі, при цьому, ТОВ «БІТІЕС-ГРУП» та його контрагентом ПАТ «Одеса-авто»/Філія «Одеса-Автотехніка», дотримано не було.

Однак, вказаний висновок суду першої інстанції зроблено без повного дослідження усіх матеріалів, в тому числі оригіналів первинних документів, які були досліджені судом апеляційної інстанції в ході судового розгляду.

В обґрунтування правомірності своїх дій, апелянтом в якості доказів на погашення заборгованості перед ВАТ «Одеса -Авто» у сумі 2250,78 грн. надано наступні документи: копія рахунку - фактури; акт виконаних робіт; податкова накладна; платіжне доручення.

Слід зазначити, що дійсність правочинів підтверджується тим, що всі розрахунки між позивачем та вказаним контрагентом мають реальний грошовий характер та підтверджені, належними доказами.

Отже, позивач надав первинні документи, що стосуються господарської операції за участю контрагента, які фактично підтверджують реальне здійснення господарських операцій і досягнення позивачем законної мети їх здійснення - придбання на підставі цивільно-правових угод товарів (послуг) для здійснення господарської діяльності.

При цьому, зауважень щодо правильності складання наданих позивачем первинних документів акт перевірки не містить, а надані апелянтом докази підтверджують відсутність заборгованості ТОВ «Бітіес- груп» перед ВАТ «Одеса -Авто».

А відтак, відхиляється колегією суддів висновок податкового органу, з яким погодився і суд першої інстанції, що позивач в порушення вимог п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до складу доходів 2013 р. (рядок 03.11 СБ «Суми врегулювання сумнівної та безнадійної заборгованості» додатку ІД «Інші доходи») не включено безнадійну кредиторську заборгованість у загальному розмірі 2251 грн., оскільки ґрунтується на хибному тлумаченні норм податкового законодавства.

Погодитися із висновком суду першої інстанції стосовно наявності кредиторської заборгованості по ТОВ «Норвіг-юг» станом на 31.03.2012 р., державну реєстрацію якого скасовано, зокрема, 12.02.2012 р., суд апеляційної інстанції не може, оскільки він зроблений за неповного з'ясування обставин справи з неправильним застосуванням норм діючого законодавства.

Так, апелянтом, надано докази на підтвердження того, що заборгованості ТОВ «Бітіес- груп» перед ТОВ «Норвіг - юг» є повністю погашеними.

Судом апеляційної інстанції взято до уваги те, що 07.04.2010 р,. 01.07.2010 р. між ТОВ «БІТІЕС-ГРУП» (Замовник) та ТОВ «Норвіг-юг» (Виконавець) укладені Договір про надання маркетингових послуг №2043/02.10 та Договір про надання послуг №2235/07.10.

Судом першої інстанції встановлено, що за надані ТОВ «Норвіг-юг» на користь ТОВ «БІТІЕС-ГРУП» послуги, котрі передбачені умовами вищеозначених Договорів, позивачем у повному обсязі оплату здійснено не було, з урахуванням чого у ТОВ «БІТІЕС-ГРУП» перед ТОВ «Норвіг-юг» виникла кредиторська заборгованість.

Водночас, 05.04.2014р. між ТОВ «Норвіг-юг» (Первісний кредитор), ПП «Естет-Буд» (Новий кредитор), та ТОВ «Бітіес-груп» (Боржник) укладено Договір уступки права вимоги №1-04, відповідно до п.1.1 якого Первісний кредитор уступає, а Новий кредитор приймає на себе право вимоги, належне Первісному кредиторові, і стає Кредитором за договором поставки №2235/07.10 від 01.07.2010р., укладеного між Первісним кредитором ТОВ «Норвіг-юг» та Боржником ТОВ «Бітіес-груп».

06.04.2014р. між ТОВ «Норвіг-юг» (Первісний кредитор), ПП «Естет-Буд» (Новий кредитор), та ТОВ «Бітіес-груп» (Боржник) укладено Договір про уступку права вимоги №2-04, відповідно до п.1.1 якого Первісний кредитор уступає, а Новий кредитор приймає на себе право вимоги, належне Первісному кредиторові, і стає Кредитором за договором поставки №2043/02.10 від 07.04.2010р., укладеного між Первісним кредитором ТОВ «Норвіг-юг» та Боржником ТОВ «Бітіес-груп».

В подальшому, ТОВ «Бітіес- груп» погасило заборгованість у сумі 975 739 грн. не перед ТОВ «Норвіг -юг», а перед новим кредитором ПП «Естет -Буд» у повному обсязі, що підтверджується краткою рахунку 631 ТОВ «Бітіес- груп» за січень 2012 - грудень 2013 року; довідкою ПП «Естет -Буд» від 14.05.2015 р., що підтверджується матеріалами справи.

Крім того, безпідставним та таким, що не узгоджується із нормами діючого законодавства є висновок податкового органу про сумнівність господарських операцій за Договорами уступки, зокрема з посиланням в акті перевірки на те, що на момент укладення договору уступки ТОВ «Норвиг -юг» вже не існувала, оскільки державну реєстрацію ТОВ «Норвіг -юг» скасовано 12.02.2012 р., а до перевірки надані підроблені договори з неіснуючою юридичною особою.

Суд апеляційної не приймає такі твердження відповідача, оскільки вказані факти спростовуються постановою про закриття кримінального провадження від 05.05.2015 року старшого слідчого управління ГУ МВС України в Одеській області , якою встановлено відсутність в діях службових осіб ТОВ «Бітіес- груп» ознаки кримінального правопорушення, проте, судом першої інстанції при вирішенні справи по суті наведеним обставинам юридичного аналізу не надано, що призвело до неналежного з'ясування дійсних обставин справи.

Докази того, що вказані договори уступки, накладні, розрахункові (платіжні) документи не мають юридичної сили або визнані в установленому порядку недійсними - відсутні.

Більш того, колегія суддів вважає безпідставним посилання податкового органу на порушення апелянтом п.п.135.5.4 п.135.4 ст.135 ПК України, оскільки в розумінні зазначених норм не підпадає під категорію безнадійної кредиторської заборгованості .

Також, в ході апеляційного розгляду справи апелянт підтвердив право на відображення у Податкових деклараціях з податку на прибуток підприємства за 1 квартал 2012року, 2 квартал 2012р., 3 квартал 2013р., 4 квартал 2012р., 2013рік, суми від'ємного значення курсових різниць по операціям з купівлі іноземної валюти з метою придбання імпортних ТМЦ, а тому висновок суду першої інстанції стосовно того, що із документів не вбачається, що ТОВ «БІТІЕС-ГРУП» з іноземними постачальниками проводило розрахунки в іноземній валюті, у зв'язку з чим здійснювало обмін грошових коштів за офіційним курсом національної валюти до іноземної валюти, не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи.(т.3 а.с. 23-47, а.с.48-57).

В свою чергу, розглядаючи справу та надаючи оцінку правомірності податковому повідомленню рішенню № в частині донарахування позивачу податку на прибуток у сумі 87 852, 00 грн. за основним платежем та штрафних (фінансових) санкцій у сумі 21 963, 00 грн., суд першої інстанції не звернув увагу на встановлені фактичні обставини справи, внаслідок чого дійшов хибного висновку про не обґрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення.

Що стосується податкового повідомлення - рішення № від 29.12.2014 року, яким збільшено суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість у загальному розмірі 85034 грн., то колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення також підлягає скасуванню, виходячи із наступного.

Так, донарахування позивачу податку на додану вартість у сумі 85 034,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій у сумі 21 259,00 грн. ґрунтується на тому, що у результаті списання ТМЦ по рахунку 281 «Товари» на користь невизначених осіб. У бухгалтерському обліку операції відображено по Дт рах.00 «допоміжний рахунок» Кр.рах 281 «Товари», внаслідок чого до складу податкових зобов'язань не включено суму ПДВ на вартість наданих ТМЦ на користь невизначених осіб на суму 85 034 грн.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що оскільки в даному випадку відсутній факт постачання апелянтом товарів на користь третіх осіб, то й відповідно податкові зобов'язання з податку на додану вартість у апелянта не виникли, у зв'язку з чим оскаржуване податкове повідомлення - рішення підлягає скасуванню, однак судом першої інстанції зазначеного враховано не було.

Таким чином, судом першої інстанції, на підставі наявних в матеріалах справи доказів зроблений помилковий висновок про доведеність податковим органом, на якого в силу норми ч.2 ст. 71 КАС України покладається обов'язок доказування правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень, у зв'язку з чим вимоги щодо їх скасування підлягають задоволенню.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи та винесенні рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. За таких обставин судове рішення відповідно до вимог ст.202 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови про задоволення адміністративного позову ТОВ «Бітіес- груп» у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п.3 ч.1 ст.198, ст. 202, ст. 207, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БІТІЕС-ГРУП" задовольнити, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2015 року скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "БІТІЕС-ГРУП" до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.12.2014р. № в частині щодо збільшення суми податкового зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 87852 грн., № в частині щодо збільшення суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість у загальному розмірі 85034 грн. - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області № від 29.12.2014 року в частині щодо збільшення суми податкового зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 87852 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області № від 29.12.2014 року в частині щодо збільшення суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість у загальному розмірі 85034 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуюча суддя: О.В. Лук'янчук

Суддя: Л.В.Стас

Суддя: І.П.Косцова