Справа № К/9991/18729/11-С
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" жовтня 2015 р. м. Київ К/9991/18729/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Ситникова О.Ф., Швеця В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим на постанову Залізничного районного суду м. Сімферополя від 21 червня 2010 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим про відновлення доплати та премії, відшкодування заборгованості по заробітній платі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Залізничного районного суду м. Сімферополя з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим про відновлення доплати та премії, відшкодування заборгованості по заробітній платі.

Постановою Залізничного районного суду м. Сімферополя від 21 червня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2011 року, позов задоволено.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Позивач письмових заперечень на вказану касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України не надав.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 проходив службу в органах МВС з 01.10.1970 року по 30.10.1999 року та був звільнений по вислузі років у відставку за віком. В період служби в органах внутрішніх справ з 01.10.1995 року по 30.10.1999 року до складу грошового забезпечення позивача входили наступні види: посадовий оклад - 165 грн., оклад по спеціальному званню - 130 грн., надбавка за вислугу років - 40%, надбавка за секретність - 10%, надбавка за особливі умови служби - 50%, премія - 33,3%, доплата у розмірі від 25% до 50% суми пенсії, яка могла бути нарахована.

З особової картки ОСОБА_4 вбачається, що доплата до пенсії позивачу виплачувалась у складі грошового забезпечення з 01.10.1995 року по 30.10.1999 року щомісячно, постійно, безперервно, але в різних розмірах: в грудні 1995 року, була видана в розмірі 50%, потім протягом півроку була зменшена до 25% і в цьому розмірі видавалась до кінця його служби. Розмір пенсійної доплати мінявся 9 разів. Рішення про розмір при кожній виплаті пенсійної доплати ухвалював в односторонньому порядку відділ фінансового забезпечення Головного управління, у зв'язку

Премія у розмірі 33,3% позивачу видавалась щомісячно, постійно, безперервно з 01.04.1998 року по 31.08.1999 року. Відділ фінансового забезпечення відповідача в односторонньому порядку, без повідомлення і без пояснення причин не виплатив позивачу премію за останні два місяці служби, за вересень і жовтень 1999 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій зазначили про протиправність дій відповідача по зменшенню розміру визначеної пенсійної надбавки та невиплаті за вересень і жовтень 1999 року премії.

З даними висновками колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується, та вважає їх передчасним з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № № 2262-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при обчисленні пенсій особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей враховуються відповідні оклади за посадою, військовим чи спеціальним званням, процентна надбавка за вислугу років, надбавки за вчене звання і вчену ступінь, кваліфікацію і умови служби в порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 6, 7 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» від 17 липня 1992 року № 393 передбачено, що пенсії особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ обчислюються із суми грошового забезпечення, що виплачується їм на день звільнення з військової служби. Пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: окладу за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; окладу за військове або спеціальне звання; процентної надбавки за вислугу років; додаткових видів грошового забезпечення, що надаються щомісячно (надбавки за вчене звання і науковий ступінь, кваліфікацію та умови служби).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців» від 6 квітня 1998 року № 452, затверджено виключний перелік додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців. Проте премія не віднесена до додаткових видів грошового забезпечення.

Зазначене преміювання військовослужбовців було запроваджене на підставі Указу Президента України «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» від 4 жовтня 1996 року № 926. Проте наведеним нормативним актом не визначено, що премія віднесена до додаткових видів грошового забезпечення працівників органів внутрішніх справ і що вона підлягає врахуванню при визначенні суми грошового забезпечення, з якої обчислюється пенсія.

Крім того, зі змісту відповідного положення вбачається, що преміювання це визначальне право надане керівникам внутрішніх справ, яке може здійснюватись у межах асигнувань.

Підпунктом «а» пункту 3 Указу Президента України від 4 жовтня 1996 року N 926/96 було надано право керівникам органів внутрішніх справ, у межах асигнувань, що виділяються на утримання цих органів, установлювати особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їхньою згодою та в інтересах справи на службі, щомісячну доплату в розмірі від 25 до 50 відсотків від суми пенсії, яка б могла бути їм нарахована.

Таким чином, щомісячна доплата в розмірі від 25 до 50 відсотків суми пенсії, яка б могла бути нарахована позивачу, залишеному за його згодою та в інтересах справи на службі, не була встановлена позивачу на момент його звільнення зі служби належним наказом керівника органу внутрішніх справ на підставі чинного нормативно-правового акту - Указу Президента України від 4 жовтня 1996 року № 926/96, про що сам позивач зазначає. При цьому, висновки судів про встановлення розміру доплати відділом фінансового забезпечення ГУ як на підставу вірності позиції позивача, є хибними.

В даному випадку слід визнати правову підставу нарахуванню та виплати позивачу відповідної процентної щомісячної доплати, та виходячи з наявного розпорядчого документу про її затвердження робити відповідні висновки про заниження, або як встановлено судами попередніх інстанцій зміну розміру протягом 1995-1999 років.

Крім того, за змістом правової норми щодо встановлення особам рядового і начальницького складу, які мають право на пенсію за вислугу років згідно з чинним законодавством і залишені за їхньою згодою в інтересах справи на службі, щомісячна доплата у розмірі від 25 до 50 відсотків від суми пенсії, яка могла бути їм нарахована, не може бути включена до складу грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ для обчислення розміру пенсії, оскільки ця доплата по своїй суті вже є частиною пенсії, обчисленою відповідно до положень статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», яка могла виплачуватися зазначеним особам при умові залишення їх на службі та при наявності асигнувань, виділених на утримання цих органів.

Вказаний правовий висновок узгоджується із правовою позицією зробленою колегією суддів Вищого адміністративного суду України, під час розгляду подібної категорії справи № К-15190/08, ухвала від 28.09.2011 року.

У зв'язку із зазначеним колегія суддів вважає, що справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції для з'ясування цих питань в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 222, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим задовольнити частково.

Постанову Залізничного районного суду м. Сімферополя від 21 червня 2010 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим про відновлення доплати та премії, відшкодування заборгованості по заробітній платі скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та не підлягає перегляду.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Швець