Справа № 2а-205/11
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2015 року м. Київ К/9991/21211/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до прокуратури Шевченківського району м. Києва, прокурора Шевченківського району м. Києва - ОСОБА_5 про визнання бездіяльності неправомірною та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2012 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до прокуратури Шевченківського району м. Києва, прокурора Шевченківського району м. Києва - ОСОБА_5, в якому, з урахуванням уточнень, просив: визнати неправомірною бездіяльність прокуратури Шевченківського району міста Києва щодо відсутності належного збору, оформлення правової інформації за перевіркою обставин, які зазначені у його заяві, адресованій прокурору Шевченківського району міста Києва від 25 квітня 2006 року, для подальшого прийняття відповідних рішень; визнати неправомірною бездіяльність прокурора Шевченківського району міста Києва ОСОБА_5 щодо ненадання ОСОБА_4 письмової інформації відносно прийнятих рішень згідно його заяви, адресованої прокурору Шевченківського району міста Києва від 25 квітня 2006 року; зобов'язати прокурора Шевченківського району міста Києва здійснити відповідну перевірку обставин згідно заяви від 25 квітня 2006 року, адресованої прокурору з наступним невідкладним письмовим інформуванням позивача про прийняте рішення; стягнути з прокурора Шевченківського району міста Києва ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 500 грн.

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 14 червня 2011 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано бездіяльність прокуратури Шевченківського району міста Києва щодо неналежної перевірки обставин, зазначених у заяві ОСОБА_4, адресованій прокурору Шевченківського району міста Києва від 25 квітня 2006 року, неправомірною; визнано бездіяльність прокурора Шевченківського району міста Києва ОСОБА_5 відносно ненадання ОСОБА_4 письмової інформації стосовно прийняття рішень згідно його заяви, адресованої прокурору Шевченківського району міста Києва від 25 квітня 2006 року, неправомірною; зобов'язано прокурора Шевченківського району міста Києва здійснити перевірку обставин, зазначених у заяві ОСОБА_4, адресованої прокурору Шевченківського району міста Києва від 25 квітня 2006 року з наступним письмовим інформуванням його особисто про прийняті рішення. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2012 року скасовано постанову суду першої інстанції, провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

У Рішенні Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року №6-рп/2001 (у справі №1-17/2001; справа щодо конституційності статті 248-3 Цивільного процесуального кодексу України) Конституційний Суд України зазначив, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та, законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості і не належить до сфери управлінської.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 положення статті 97 Кримінально-процесуального кодексу України в аспекті конституційного звернення і конституційного подання та в системному зв'язку з положеннями частини 2 статті 55 Конституції України, частини 3 статті 110, частини 5 статті 234, частини 2 статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України, частини 2 статті 2, пункту 2 частини 3 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України необхідно розуміти так, що скарги осіб стосовно прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб'єктом владних повноважень щодо заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини суди повинні розглядати і вирішувати у кримінальному судочинстві.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дій та бездіяльності прокуратури м. Києва та прокурора Шевченківського району міста Києва під час проведення перевірки за його заявою в порядку визначеному статтею 97 Кримінально-процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 97 Кримінально-процесуального кодексу України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, по заяві або повідомленню про злочин прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя зобов'язані не пізніше триденного строку прийняти одне з таких рішень: 1) порушити кримінальну справу; 2) відмовити в порушенні кримінальної справи; 3) направити заяву або повідомлення за належністю.

Отже, колегія суддів зазначає, що правовідносини, що мають місце під час розгляду заяви про злочин, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними та регламентовані нормами Кримінально-процесуального кодексу України, що виключає можливість розгляду поданого позивачем позову в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, скасовуючи постанову суду першої інстанції та закриваючи провадження у справі, суд апеляційної правильно виходив з того, що вимоги позивача стосуються питань провадження у кримінальній справі, а отже не є публічно-правовими, і не можуть розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та не дають підстав вважати судове рішення таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин, оскаржуване судове рішення постановлене з додержанням норм процесуального права, а тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2012 року - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.І. Мойсюк

В.В. Тракало