Справа № К/9991/3167/12-С
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" жовтня 2015 р. м. Київ К/9991/3167/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Головуючого Рецебуринського Ю.Й.,
Суддів Ємельянової В.І.,
Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної державної адміністрації м.Севастополя (далі Управління праці) про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 8 листопада 2011 року,

В С Т А Н О В И ЛА:

У березні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Управління праці щодо відмови у встановленні статусу «член сім`ї загиблого» і видачі посвідчення відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; зобов`язати прийняти рішення про встановлення статусу «член сім`ї загиблого» і видачі посвідчення відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Постановою Ленінського районного суду м. Севастополя від 27 липня 2011 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Управління праці щодо відмови у видачі посвідчення про встановлення статусу «член сім`ї загиблого». Зобов`язано Управління праці видати ОСОБА_1 посвідчення про встановлення статусу «член сім`ї загиблого» відповідно до вимог Закону України «Про статус ветеранів війни війни, гарантії їх соціального захисту».
Постановою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 8 листопада 2011 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.
У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалене ним судове рішення, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Справа вирішується в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами відповідно до статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки відсутні клопотання всіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.
З`ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення касаційної скарги з наступних підстав.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивачу встановлено статус «члена сім`ї загиблого», він отримує відповідну пенсію, тому має право на отримання посвідчення, на підставі Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», а дії відповідача по відмові у видачі такого посвідчення не відповідають нормам діючого законодавства.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що видачу членам сім`ї загиблих військовослужбовців посвідчень на встановлені законодаством пільги відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» покладено на районні військові комісаріати відповідно до пункту 2.2.8 наказу Міністерства оборони України від 15 лютого 2010 року №61.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом з дитинства третьої групи, що підтверджується довідкою МСЕК серії АК №003994.
У довідці військового комісаріату Автономної Республіки Крим від 22 січня 2010 року №17/62 зазначено, що рішенням комісії Севастопольського міського військового комісаріату (протокол засідання від 28 лютого 2000 року №8) позивачу встановлено статус «член сім`ї загиблого» відповідно до пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Крім того, вказано, що посвідчення не видавалось.
Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в м.Севастополі від 19 січня 2010 року №185 ОСОБА_1 отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», отримує підвищення до пенсії як член сім`ї загиблого.
У позовній заяві ОСОБА_1 просив: визнати протиправною бездіяльність Управління праці щодо відмови у встановленні статусу «Член сім`ї загиблого» і видачі посвідчення відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; зобов`язати Управління праці прийняти рішення про встановлення статусу «член сім`ї загиблого» і видачі посвідчення відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Крім того, позивач вказує, що він звернувся до відповідача 29 грудня 2010 року з письмовою заявою про встановлення статусу «член сім`ї загиблого» і видачі відповідного посвідчення. Однак, 5 січня 2011 року йому відмовлено у встановленні даного статусу і видачі посвідчення.
Оскільки в матеріалах справи відсутня заява з якою позивач звертався до Управління праці для вирішення даного питання, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що суди попередніх інстанцій не досліджували заяву з якою звертався позивач та лист, яким надано відповідь на дану заяву.
Розглядаючи спір по суті, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли передчасних висновків щодо наявності чи відсутності підстав для встановлення статусу «член сім`ї загиблого» та видачі відповідного посвідчення згідно з Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки судам необхідно було встановити чи вирішувалось дане питання відповідачем.
Таким чином, судам першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду необхідно дослідити з якою заявою та якими вимогами звертався позивач, яка відповідь йому надана, чи відповідає відповідь УПСЗН зазначеним в заяві ОСОБА_1 вимогам, що має істотне значення для вирішення даного спору.
Частиною першою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно зі статтею 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Оскільки неповноту встановлення обставин у справі допущено обома судовими інстанціями, то справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И ЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Ленінського районного суду м. Севастополя від 27 липня 2011 року та постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 8 листопада 2011 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.Й. Рецебуринський

Судді В.І. Ємельянова

О.П. Стародуб