Справа № 812/1050/15
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2015-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 жовтня 2015 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1050/15

Луганський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Смішливої Т.В.,

при секретарі судового засідання Лиманюку М.А.,

за участю сторін

позивача: ОСОБА_1

від відповідачів: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, Лисичанського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про зобовязання вчинити певні дії, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИВ:

25 серпня 2015 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області про зобовязання вчинити певні дії, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що наказом № 247 о/с від 26.08.2014 позивача звільнено з органів внутрішніх справ України у запас Збройних Сил України з посади старшого слідчого слідчого відділу Лисичанського міського відділу за п. 64 «Ж» КЗпП України з 29.08.2014 з календарною вислугою 21 рік 06 місяців 27 днів. Під час звільнення позивачу не видано трудової книжки та не проведено розрахунку. Своїм листом ГУМВС України в Луганській області повідомило позивача про те, що його трудова книжка знаходиться в приміщенні ГУМВС України в Луганській області у м. Луганську, яке захоплене незаконними озброєними формуваннями, а тому вважається втраченою.

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління МВС України в Луганській області про зобовязання відповідача вчинити певні дії, зокрема видати трудову книжку, витребувати інші документи та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.015 позовні вимоги ОСОБА_1 частково задоволено, зобовязано ГУМВС України в Луганській області видати позивачу дублікат трудової книжки днем звільнення, в якій зазначити день видачі трудової книжки, про що в день видачі трудової книжки винести наказ про звільнення ОСОБА_1 Крім того, під час винесення рішення судом зазначено, що у звязку з тим, що на час розгляду справи трудова книжка не видана і відсутня дата її видачі, суд позбавлений можливості здійснити розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому в цій часині позов задоволенню не підлягає, що не позбавляє права позивача на звернення із зазначеною вимогою до суду після отримання дубліката трудової книжки із зазначенням дати звільнення позивача.

Відповідачем 13.08.2015 винесено наказ № 282 о/с, яким скасовано пункт наказу ГУМВС України в Луганській області № 247 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ з посади старшого слідчого слідчого відділу Лисичаснького міського відділу за п. 64 «Ж» з 29.08.2014 з календарною вислугою 21 рік 06 місяців 27 днів та звільнено з органів внутрішніх справ у запас ЗС України з посади старшого слідчого слідчого відділу за п. 64 «Ж» без виплати грошового забезпечення за фактичну перерву роботі з 29.08.2014 по день звільнення. Підстава: постанова Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2015 № 820/1074/15, ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2015 № 812/1074/15, висновок ГУМВСУ в Луганській області від 12.08.2015.

Позивач вважає, що під час видачі наказу № 282 о/с від 13.08.2015, відповідач допустив порушення, вносячи до наказу пункт про звільнення позивача за п. 64 «Ж» без виплати грошового забезпечення за фактичну перерву в роботі з 29.08.2014 по день звільнення, з посиланням на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2015, через те, що в зазначених рішеннях не міститься вказівок про звільнення позивача без виплати грошового забезпечення.

Позивачу 14.08.2015 видано дублікат трудової книжки, який, на думку позивача, заповнено з порушенням вимог Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», так як у дублікаті трудової книжки відсутні записи про загальний трудовий стаж та про стаж роботи, який передував прийняттю на службу в ОВС.

Крім того, на думку позивача, відповідно до п. 4 ст. 235 КЗпП України та 4.1 Інструкції відповідач зобовязаний виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 52355,52 грн.

Внаслідок незаконних дій, повязаних з невидачею трудової книжки під час звільнення, позивачеві завдано моральну шкоду, яку останній оцінює в розмірі 30000 грн.

На підставі вищевикладеного позивач просив суд зобовязати ГУМВСУ в Луганській області внести зміни до наказу № 282 ос/ від 13.08.2015, скасувавши в наказі пункти наступного змісту: «без виплати грошового забезпечення за фактичну перерву в роботі з 29.08.2014 по день звільнення» та «висновок ГУМВСУ від 12.08.2015»; зобовязати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області, на підставі наданих їм документів, внести записи до дубліката трудової книжки на імя ОСОБА_1 про загальний стаж роботи до влаштування на роботу в ОВС; стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 30.08.2014 по 14.08.2015 у сумі 52355,52 грн.; стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 30000 грн.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні, викладеним у позові, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник першого відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, вказавши на те, що втрата трудової книжки ОСОБА_1 відбулася не з вини ГУ МВС України в Луганській області, а через дії терористичної організації «ЛНР» та захоплення адміністративної будівля управління, а виплата середнього заробітку за час затримки трудової книжки можлива лише за наявності вини органу у її несвоєчасній видачі. Крім того, ОСОБА_1 несвоєчасно видано дублікат трудової книжки. Відповідальність за несвоєчасну видачу дублікату трудової книжки чинним законодавством не передбачена. Крім того, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2015 у справі № 820/1074/15 у задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено, а тому повторне предявлення вказаних вимог є безпідставним. Також вважав безпідставними вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 30000,00 грн. через відсутність доказів на підтвердження моральних страждань. Що стосується зобовязання управління внести до дублікату трудової книжки запису про загальний стаж роботи до влаштування на роботу в ОВС зазначив, що управлінням направлено запити до архівних установ з метою підтвердження даних про роботу ОСОБА_1 Також зазначив, що ОСОБА_1 працював у Лисичанському МВ ГУ МВС України в Луганській області. Вказаний відділ є самостійною юридичною особою, нарахування та виплата грошового забезпечення позивачу здійснювалось Лисичанським МВ ГУ МВС України в Луганській області.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 69-72 КАС України, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01.03.1995 позивач згідно наказу №18 від 03.03.1995 прийнятий на посаду помічника слідчого Новоайдарського РВ УМВС України у Луганській області. До прийняття на роботу в ОВС позивач навчався в Старобільскому радгоспі-технікумі в період часу з 1988 року по 1993 рік, проходив службу в збройних силах СРСР в період з 21.11.1989 по 20.12.1991, попередньої роботи на посаді майстра-наладчика в радгоспі «Комсомолець» в період з 05.07.1993 по 07.09.1993, та на посадах монтера та бригадира залізничної колії ПЧ-19 Новокіндрашівської дистанції Донецької залізниці в період часу з 13.09.1993 по 23.01.1995. (а.с 31-35).

У жовтні 1996 року позивача переведено працювати на посаду слідчого до слідчого відділу Лисичанського МВ УМВС України у Луганській області, у липні 2004 року призначено на посаду начальника 2 міського відділення міліції Лисичанського МВ УМВС України у Луганській області, у березні 2005 року переведено працювати на посаду слідчого до слідчого відділу Сєвєродонецького МВ УМВС України у Луганській області. У липні 2006 року переведено працювати на посаду старшого слідчого до слідчого відділу Лисичанського МВ ГУМВС України у Луганській області.

06.05.2014 на ім'я начальника ГУМВС України у Луганській області ОСОБА_1 подано рапорт з проханням звільнити його з органів внутрішніх справ 31.08.2014, у зв'язку погіршенням стану здоров'я.

Згідно з наказом № 247 о/с від 26.08.2014 ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ України у запас ЗС України з посади старшого слідчого слідчого відділу Лисичанського міського відділу за п.64 «Ж» КЗпП України з 29.08.2014. Календарна вислуга 21 рік 6 місяців 27 днів. (а.с. 11, 12).

30.08.2014 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив видати копію наказу про звільнення, провести повний розрахунок та видати трудову книжку.

Листом від 19.09.2014 ГУМВС України у Луганській області повідомило позивача про неможливість видачі трудової книжки, з посиланням на те, що оригінал трудової книжки перебуває у особовій справі ОСОБА_1, яка знаходиться в адміністративній будівлі ГУМВСУ в місті Луганську, яка захоплена незаконним озброєним формуванням. Одночасно позивачу надіслано копію наказу № 247 о/с від 26.08.2014 про звільнення. (а.с 13,14).

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області про зобов'язання відповідача видати трудову книжку, витребувати інші документи та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2015 у справі № 820/1074/15 позивні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, зобов'язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області видати ОСОБА_1 дублікат трудової книжки днем звільнення, в якій зазначити день видачі трудової книжки, про що в день видачі трудової книжки винести наказ про звільнення позивача. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. (а.с 21-23).

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2015 у справі № 820/1074/15 апеляційну скаргу ГУМВС України у Луганській області залишено без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2015 - залишено без змін. (а.с. 24)

На виконання вказаних судових рішень Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області видано наказ № 282 о/с від 13.08.2015, яким скасовано пункт наказу ГУ МВС України у Луганській області № 247 о/с від 26.08.2014 в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ з посади старшого слідчого слідчого відділу Лисичанського міського відділу за п.64 «Ж», з 29.08.2014 з календарною вислугою 21 рік 06 місяців 27 днів, та звільнено з органів внутрішніх справ у запас ЗС України з посади старшого слідчого слідчого наділу за п.64 «Ж» без виплати грошового забезпечення за фактичну перерву в роботі з 29.08.2014 по день звільнення. Підстава постанова Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2015 № 820/1074/15, ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2015 № 820/1074/15, висновок ГУМВСУ від 12.08.2015. (а.с 27).

Наказом ГУ МВС України у Луганській області від 26.08.2015 № 295 о/с внесено зміни до наказу № 282 о/с від 13.08.2015 в частині визначення дати звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_1, а саме визначено, що останнього звільнено з 14.08.2015 без виплати грошового забезпечення за фактичну перерву в роботі з 29.08.2014 по 14.08.2015. (а.с. 73)

Дублікат трудової книжки позивачу видано 14.08.2015, у якому зазначено, що ОСОБА_1 прийнято на службу в органи внутрішніх справ 01.03.1995, а звільнено з органів внутрішніх справ 13.08.2015. (а.с 28-29)

Предметом даної справи є правомірність дій першого відповідача щодо невиплати позивачу грошового забезпечення за час невидачі трудової книжки за період з 29.08.2014 по 14.08.2015, а також невнесення до дублікату трудової книжки даних про стаж позивача до прийняття на роботу в органи внутрішніх справ.

Сторонами у справі не оскаржується, а тому додаткового доказування не потребує той факт, що ОСОБА_1 у період з 29.08.2014 по 14.08.2015 фактично в органах внутрішніх справ не працював та свої службові обовязки не виконував.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України Про міліцію № 565-ХІІ від 20.12.1990, Положенням про проходження служби рядовим і начальницькім складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 (далі - Положення № 114).

При цьому трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Частиною 5 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2015 у справі № 820/1074/15 встановлено факт несвоєчасної видачі позивачу трудової книжки, у звязку з чим зобовязано ГУ МВС України у Луганській області видати ОСОБА_1 дублікат трудової книжки днем звільнення, в якій зазначити день видачі трудової книжки, про що в день видачі трудової книжки винести наказ про звільнення позивача.

Питання, пов'язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 (далі Інструкція № 58).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1276 від 30.12.2005 затверджено Інструкцію організації обліку кадрів в системі Міністерства внутрішніх справ України, яка визначає порядок організації та здійснення обліку осіб рядового і начальницького (офіцерського) складу, робітників і службовців центрального апарату Міністерства, органів і підрозділів внутрішніх справ, вищих навчальних закладів МВС та установ і підприємств, які безпосередньо підпорядковані МВС України, внутрішніх військ, а також особливості ведення трудової книжки в органах внутрішніх справ України.

При цьому, відповідно до п. 2.1.1.6. Інструкції організації обліку кадрів в системі Міністерства внутрішніх справ України основним документом персонального обліку працівників- службовців є трудова книжка, яка оформлюється відповідно до Кодексу Законів про працю України та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110.

Аналогічні положення закріплено у п. 6.1 Правил оформлення та ведення особових справ працівників органів внутрішніх справ України (додаток № 4 до п. 2.1.1.4. Інструкції з організації обліку кадрів у системі МВС України).

Пунктом 5.1. Інструкції № 58 передбачено, що особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов'язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

З аналізу вищевказаних норм суд приходить до висновку, що у випадку втрати трудової книжки працівника не з вини органу внутрішніх справи останній повинен вжити всіх заходів для своєчасного виготовлення дублікату трудової книжки.

Крім того, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2015 у справі № 820/1074/15 встановлено, що ГУ МВС України у Луганській області на час звільнення ОСОБА_1 мало всі необхідні дані для виготовлення та своєчасної видачі дубліката трудової книжки ОСОБА_1, зокрема на підставі наказу № 247 о/с від 26.08.2014, яким ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ України у запас ЗС України із зазначенням календарної вислуги 21 рік 6 місяців 27 днів.

Однак, ГУ МВС України в Луганській області допущено бездіяльність щодо своєчасного виготовлення дублікату трудової книжки ОСОБА_1, що призвело до затримки її видачі при звільненні позивача.

Згідно п. п. 6.3.3 Правил оформлення та ведення особових справ працівників органів внутрішніх справ України (додаток № 4 до п. 2.1.1.4. Інструкції з організації обліку кадрів у системі МВС України) у разі затримки видачі трудової книжки з вини керівництва органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше зроблений запис про день звільнення визначається недійсним у встановленому порядку.

З урахуванням зазначеного положення суд вважає безпідставним зазначення у наказах Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області № 282 о/с від 13.08.2015 та № 295 о/с від 26.08.2015, що звільнення ОСОБА_1 здійснюється «без виплати грошового забезпечення за фактичну перерву в роботі з 29.08.2014 по 14.08.2015».

Позивач просив суд зобовязати ГУМВСУ в Луганській області внести зміни до наказу № 282 ос/ від 13.08.2015, скасувавши в наказі пункти наступного змісту: «без виплати грошового забезпечення за фактичну перерву в роботі з 29.08.2014 по день звільнення». Однак, під час розгляду справи судом встановлено, що після звернення позивача з даним позовом до суду першим відповідачем - ГУ МВС України у Луганській області 26.08.2015 винесено наказ № 295 о/с, яким внесено зміни до наказу № 282 о/с від 13.08.2015 в частині визначення дати звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_1, а саме визначено, що останнього звільнено з 14.08.2015 без виплати грошового забезпечення за фактичну перерву в роботі з 29.08.2014 по 14.08.2015.

Тобто, право позивача на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник через несвоєчасну видачу дубліката трудової книжки, заподіяно як наказом ГУ МВС України у Луганській області № 282 о/с від 13.08.2015, так і наказом від 26.08.2015 № 295 о/с, у звязку з чим суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог ОСОБА_1 та скасувати накази Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області № 282 о/с від 13.08.2015 та № 295 о/с від 26.08.2015 в частині визначення, що звільнення ОСОБА_1 здійснюється «без виплати грошового забезпечення за фактичну перерву в роботі з 29.08.2014 по 14.08.2015».

Таким чином вимоги позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30.08.2014 по 14.08.2015 включно суд вважає обґрунтованими.

Згідно з пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку із затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі за текстом - Порядок).

Згідно з пунктом 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

ОСОБА_1 звільнено з 29.08.2014, при цьому 30 та 31 серпня 2014 року є вихідними днями. Згідно довідки Лисичанського міського відділу ГУМВС України у Луганській області від 09.10.2014 № 16607 грошове забезпечення ОСОБА_1 за липень 2014 року складало 4014,59 грн., за серпень 2014 року 5126,89 грн., разом 9141,48 грн. (а.с. 35).

Таким чином, одноденний заробіток позивача складає 212,59 грн. (9141,48 грн. : 43 робочих днів (кількість робочих днів у липні 2014 року 23, у серпні 2014 року 20 згідно з листом Міністерства соціальної політики України від 04.09.2013 № 9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік»)).

Кількість робочих днів з дня звільнення позивача 29.08.2014 по день видачі позивачу дубліката трудової книжки складає 241 (згідно з листами Міністерства соціальної політики України від 04.09.2013 № 9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» та від 09.09.2014 № 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік»).

Таким чином, сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу складає 51234,19 грн. (212,59 грн. х 241 дні).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Лисичанський МВ ГУ МВС України в Луганській області зареєстрований у якості юридичної особи 10.07.1994, код 08670639. Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив службу в Лисичанському МВ ГУ МВС України в Луганській області та саме Лисичанським МВ ГУ МВС України в Луганській області здійснювалось нарахування та сплата позивачу грошового забезпечення під час проходження служби.

Таким чином середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню саме з Лисичанського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області.

Щодо вимоги позивача зобовязати першого відповідача скасувати в наказі № 282 о/с від 13.08.2015 пункт наступного змісту: «висновок ГУМВСУ від 12.08.2015» суд виходить з такого.

Як вбачається зі змісту наказу № 282 о/с від 13.08.2015 про внесення змін до наказу ГУ МВС України у Луганській області № 247 о/с від 26.08.2014 однією з підстав для його прийняття зазначено висновок ГУМВСУ від 12.08.2015. (а.с 27).

Дослідженням вказаного висновку від 12.08.2015 встановлено, що його складено за результатами розгляду звернення громадянина ОСОБА_1 щодо видачі йому дубліката трудової книжки, зміни дати звільнення на дату видачі дубліката трудової книжки та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу. (а.с. 68-72)

Суд вважає за необхідне зазначити, що вказаний висновок не є рішенням суб'єкта владних повноважень, не спричиняє виникнення будь-яких прав і обов'язків осіб чи суб'єктів владних повноважень, а отже, не породжує для позивача правовідносин, що можуть бути предметом спору.

З огляду на вказане позовна вимога про зобовязати першого відповідача скасувати в наказі № 282 о/с від 13.08.2015 пункт наступного змісту: «висновок ГУМВСУ від 12.08.2015» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 08.06.2015 направив до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області заяву про видачу йому дубліката трудової книжки на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2015 у справі № 820/1074/15. До вказаної заяви позивачем додано копії документів на підтвердження стажу роботи до прийняття на службу в органи внутрішніх справ, а саме надано копію диплому про навчання у Старобільскому радгоспі-технікумі в період часу з 1988 року по 1993 рік, копію архівної довідки про проходження службу в збройних силах СРСР в період з 21.11.1989 по 20.12.1991, копії архівних витягів про прийняття на роботу та звільнення з роботи на посаді майстра-наладчика в радгоспі «Комсомолець» в період з 05.07.1993 по 07.09.1993, копію довідки про роботу на посадах монтера та бригадира залізничної колії ПЧ-19 Новокіндрашівської дистанції Донецької залізниці в період часу з 13.09.1993 по 23.01.1995. (а.с. 86).

Вказана заява разом з документами отримана уповноваженою особою ГУ МВС України в Луганській області 11.06.2015, що підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с. 87)

Тобто, на час видачі ОСОБА_1 дубліката трудової книжки ГУ МВС України в Луганській області мало дані про наявний у позивача трудовий стаж до прийняття на службу в органи внутрішніх справ.

Відповідно до п. 5.3 Інструкції № 58 якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ Відомості про роботу у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами.

Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки.

Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи.

З урахуванням викладеного суд вважає, що вимога позивача про зобовязання першого відповідача внести записи до дубліката трудової книжки на імя ОСОБА_1 про загальний стаж його роботи до влаштування на роботу в ОВС на підставі наданих ним документів є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо вимог про стягнення з першого відповідача моральної шкоди у сумі 30000,00 грн. суд зазначає таке.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95р № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, незаконного звільнення, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Статтею 237-1 КЗпП встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

В обґрунтування вимог про стягнення моральної шкоди позивач зазначив, що неправомірні дії ГУ МВС України в Луганській області щодо затримки видачі йому дубліката трудової книжки призвели до того, що позивач був позбавлений права працевлаштуватись на роботу, так як під час працевлаштування від нього вимагали надати трудову книжку. Відсутність постійної роботи та доходу призвело до погіршення стану здоровя позивача, він втратив впевненість в собі, став знервованим.

На підтвердження вказаних обставин позивачем надано роздруківку з інтернет-ресурсу про оголошення Генеральною прокуратурою України про оголошення конкурсу на заміщення посад керівників місцевих прокуратур, у якому зазначено вимоги до претендента та перелік необхідних документів, у тому числі копії трудової книжки, а також позивачем надано суду копії лікарських довідок. (а.с. 36-37, 90-92)

Однак, під час розгляду даної справи позивач пояснив суду, що після звільнення зі служби 29.08.2014 він жодного разу до відповідного територіального центру зайнятості з питань працевлаштування не звертався, доказів відмови йому у працевлаштуванні через відсутність трудової книжки надати не може.

Що стосується лікарських довідок, то довідка від 01.10.2014 видана ОСОБА_1 з приводу колотої рани лівої стопи, довідка від 31.08.2014 стосується побутової травми, а довідка від 28.11.2014 підтверджує лише консультацію у лікаря-окуліста.

Таким чином, в судовому засіданні не встановлені обставини, які б вказували на заподіяння позивачу моральної шкоди, а тому, через ненадання позивачем доказів моральних страждань суд вважає за необхідне відмовити позивачу у цій частині позовних вимог.

Згідно із ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч.2 ст.71 КАС України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідач як субєкт владних повноважень довів правомірність своїх дій лише частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що частиною 1 статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI Про судовий збір (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду з даним позовом, а саме станом на 26.08.2015) передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік установлено на 2015 рік мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1218,00 гривні.

За подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру підпунктом 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI Про судовий збір встановлена ставка судового збору у розмірі 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальних заробітних плат.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України Про судовий збір під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи, що позивачем при зверненні до суду з позовом майнового характеру (позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 30000,00 грн.) сплачено 10 відсотків розміру ставки судового збору в сумі 182,70 грн., з позивача підлягає стягненню на користь Державного бюджету України судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1644,30 грн.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 71, 87, 94, 105, 158-163, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати накази Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області № 282 о/с від 13.08.2015 та № 295 о/с від 26.08.2015 в частині визначення, що звільнення ОСОБА_1 здійснюється «без виплати грошового забезпечення за фактичну перерву в роботі з 29.08.2014 по 14.08.2015».

Зобовязати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області на підставі наданих ОСОБА_1 документів внести до дублікату трудової книжки ОСОБА_1 запис про загальний стаж роботи ОСОБА_1 до прийняття на службу в органи внутрішніх справ.

Стягнути з Лисичанського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, Луганська область, м. Лисичанськ, кв. Жовтневої революції, 5, вк. 45) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.08.2014 по 14.08.2015 у сумі 51234,19 грн. (пятдесят одна тисяча двісті тридцять чотири грн. 19 коп.) з відрахуванням установлених законом податків та інших обовязкових платежів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Допустити негайне виконання постанови в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 4251,80 грн. (чотири тисячі двісті пятдесят одна грн. 80 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, Луганська область, м. Лисичанськ, кв. Жовтневої революції, 5, вк. 45) судовій збір за заявлені майнові вимоги у розмірі 1644,30 грн. (одна тисяча шістьсот сорок чотири грн. 30 коп.) до Державного бюджету України за наступними реквізитами: Отримувач коштів УК у м. Сєвєродонецький/Луганський окр.адмін.суд/22030001, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37944909, Банк отримувача (МФО) 804013, Рахунок отримувача 4080, Код класифікації доходів бюджету 22030001.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанову у повному обсязі складено та підписано судом 27 жовтня 2015 року.

Суддя ОСОБА_3