Справа № 466/2207/15-а
Суддя: Невойт П. С.
Дата ухвалення: 2015-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 466/2207/15-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2015 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.

при секретарі с/з ОСОБА_1

за участю представників ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження субєкта владних повноважень,-

у с т а н о в и в:

24.03.2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з адміністративним позовною до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 19.12.2014 року №747 «Про демонтаж самочинно влаштованого балкону» до квартири №18 в будинку № 4 на вул. О.Кошиця у м.Львові.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 19.12.2014 року відповідачем - Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради видано розпорядження № 747 «Про демонтаж самочинно влаштованого балкону», згідно з яким зобовязано ОСОБА_4 у місячний строк з дня отримання розпорядження демонтувати самочинно влаштований балкон розм. 2,0 х 1,0 м. до квартири №18 в будинку №4 на вул. ОСОБА_5.

На думку позивача зазначене розпорядження не було прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, було винесене необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, недобросовісно, нерозсудливо, непропорційно, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для її прав, свобод та інтересів і цілями, на досягнення яких спрямоване вказане рішення, без урахування її права на участь у процесі прийняття рішення. Наведені у розпорядженні Шевченківської районної адміністрації ЛМР від 19.12.2014 № 747 та висновку міжвідомчої комісії при районній адміністрації (протокол №35 п. 16 від 16.12.2014), покладеному в основу розпорядження, доводи відповідача вважає необґрунтованими, безпідставними, неспроможними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, не обґрунтовуються належними й допустимими доказами. Підстав для висновків, до яких прийшов відповідач, не вбачається. При винесенні Шевченківською районною адміністрацією ЛМР оскаржуваного розпорядження від 19.12.2014 № 747 не були враховані в повній мірі у сукупності всі істотні для даної справи обставини, а тому таке розпорядження є передчасним і неправомірним, відтак, підлягає скасуванню.

У судовому засіданні позивач та представники позивача позовні вимоги підтримали повністю, давши пояснення такі ж як викладені в тексті позовної заяви. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив у задоволенні позову відмовити, однак в останнє судове засідання не прибув з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів.

Заслухавши думку позивача та її представників, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В судовому засіданні встановлено, що Шевченківська районна адміністрація, розглянувши лист ЛКП «Варшавське-407» та подані документи по факту самочинно влаштуваного балкону встановила, що власник квартири №18 на вул.О.Кошиця, 4 - ОСОБА_4 самочинно влаштовано балкон роз. 2,0 х 1,0 м.

Висновком міжвідомчої комісії /прот.№35 п.16 від 16.12.2014р./ визнано, що самочинно влаштований балкон роз. 2,0 х 1,0 м. до квартири №18 на вул. О.Кошиця, 4 підлягає демонтажу. Дана обставина покладена в основу оскаржуваного розпорядження Шевченківської районної адміністрації.

Відповідно до висновку спеціалізованої ліцензованої проектної організації - «Технічних висновків за результатами обстеження квартири №18 за адресою вул. Кошиця, 4 у м. Львові. Львів - 2014» п/п Кархут. «Загальний стан обстежених конструкцій нормальний (за станом найгіршого елемента) і вони не потребують проведення ремонту чи посилення. Несучі та огороджуючи конструкції, мережі в обстеженій квартирі перекриття, стіни, перегородки, перемички, консольний балкон, двері та вікна, опалення, водопостачання і каналізація знаходяться в нормальному технічному стані, порушення цілісності несучих конструкцій будинку не виявлено» Всі обстежені несучі, огороджуючи конструкції та мережі квартири придатні до подальшої нормальної експлуатації, відповідають вимогам чинних будівельних норм та забезпечують надійну експлуатацію будинку (а.с.60-82).

Пунктом 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Рішенням Конституційного Суду України від 28.09.2000 року № 10-рп/2000 у справі № 1-37/2000 за конституційним поданням 45 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (справа про приватизацію державного житлового фонду) встановлено, що не підлягають приватизації квартири (будинки), які перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей). В силу ст. 7 («Виключення з житлового фонду жилих будинків і жилих приміщень») ЖК України, непридатні для проживання жилі будинки і жилі приміщення переобладнуються для використання в інших цілях або такі будинки зносяться за рішенням виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів. Згідно ст. 1 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку», нежиле приміщення - приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним обєктом цивільно-правових відносин.

Судом встановлено, що під час приватизації даної квартири в наявності існував спірний балкон. З листа від 07.02.2014 року МБТІ, вбачається, що при інвентаризації житлових будинків місцевих рад станом на 15.08.1980 року підрахунок площі балконів та лоджій не проводились і вони не входили в загальну плошу квартрир. Отже, судом зясовано, що під час приватизації була враховано як приміщення - балкон. У звязку з цим, позивач звернулася до органу реєстрації на речові права та 30.12.2014 року отримала витяг з Державного реєсьтру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, з якого вбачається, що квартира 18 на вул.Кошиця,4 у м.Львові складається з двох житлових кімнат та кухні. До квартири належить комора в підвалі площею 1,5 кв.м. Загальна площа квартири збільшилась з 49,9 кв.м. до 50,7 кв.м.внаслідок дорахування площу балкону.

Окрім цього як вбачається з листа адресованого директору БТІ за №154 від 07.06.2015 р. ЛКП «Варшавське-407» вже після оформлення права власності на квартиру як обєкт проживання разом з балконом, звернувся до бюро та просив внести зміни в технічні документи на вул. №4 по вул. ОСОБА_5, де помилково були проставлені балкони з кухні з 1 по 9 поверхи (а.с.80). Згідно відповіді на згаданий лист ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 16.06.2015 р. було внесено відповідні зміни в технічну документацію (а.с.81).

Як про те зазначено у п. 13 Постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», вирішуючи позови про знесення самовільно збудованих (прибудованих, надбудованих) балконів, мансард, горищ тощо у багатоповерхових багатоквартирних будинках, суди повинні враховувати, що положення статті 376 ЦК до цих правовідносин не застосовуються. Відповідно до п. 7 зазначеної Постанови «про правовий режим самочинного будівництва», правовідносини щодо самочинно переобладнаних квартир в багатоквартирних будинках різних житлових фондів врегульовано статтею 383 ЦК та відповідними нормами Житлового кодексу України щодо власників квартир. Згідно з ч. 2 ст. 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Ч. 4 ст. 357 ЦК України встановлено, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив.

У відповідності до висновку експерта («Технічні висновки за результатами обстеження квартири №18 за адресою вул. Кошиця, 4 у м. Львові. Львів - 2014»), балкон відповідає всім вимогам чинних будівельних норм щодо міцності та стійкості, не погіршує технічного стану будинку, не порушує цілісності конструкцій та відповідає вимогам чинних будівельних норм.

Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи безді- яльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відтак, згідно із ч.З ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, приймаючи оспорюване розпорядження ороган місцевого самоврядування не врахував наявність у позивача права власності на спірну квартиру у т.ч. і на балкон, а тому його дії при прийнятті оскаржуваного розпорядження є протиправними.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є підставними та підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 19 грудня 2014 року №747 «Про демонтаж самочинно влаштованого балкону».

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м.Львова протягом 10-ти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_6