Справа № 823/2240/13-а
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/2240/13-а Головуючий у 1-й інстанції:Каліновська А.В. Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
У Х В А Л А

Іменем України

27 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Облагрохім-Черкаси" на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Облагрохім-Черкаси" до Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 22 липня 2013 року в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Облагрохім-Черкаси" до Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області про скасування податкових повідомлень-рішень - відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2013 року зазначену постанову залишено без змін, апеляційну скаргу Товариства без задоволення.

Ухвалою Вищою адміністративного суду України від 20 липня 2015 року постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 22 липня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2013 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2015 року в задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, на підставі наказу ДПІ у м. Черкасах від 21 лютого 2013 року №380, згідно із пп. 78.1.1 п. 78.1 статті 78, п. 79.1 статті 79 Податкового кодексу України з 25 лютого 2013 року по 01 березня 2013 року працівником відповідача проведено позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Облагрохім-Черкаси» з питань господарських взаєморозрахунків з ПП «Кайрос-2005» за лютий 2012 року та ФОП ОСОБА_3 за травень-червень 2012 року.

Результати перевірки оформлено актом від 01 березня 2013 року №100/22-11/30956059.

У ході перевірки встановлено факт порушення ТОВ «Облагрохім-Черкаси» вимог п. 138.2 статті 138, п. 139.1.9 статті 139 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 1 півріччя 2012 року на загальну суму 44 070,00 грн. (у т.ч. за 1 квартал 2012 року 1 193 грн.); пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, п. 201.7 статті 201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 41 371 грн. (у т.ч. за лютий 2012 року 1 898 грн., травень 2012 року 31 932 грн., вересень 2012 року 8 141 грн.), а також завищено суму від'ємного значення податку на додану вартість за травень 2012 року на суму 8 141 грн.

На підставі висновків акту перевірки, ДПІ у м. Черкасах 15 березня 2013 року прийнято податкові повідомлення рішення №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 8 141 грн.; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 66 105 грн.; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 62 957 грн.

Не погоджуючись з такими податковими повідомленнями-рішеннями ДПІ у м. Черкасах, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Облагрохім-Черкаси» зареєстроване як юридична особа з 12 травня 2000 року, є платником податку на додану вартість з 17 травня 2000 року відповідно до свідоцтва №32125615.

В періоді, який перевірявся податковим органом, позивач мав господарські правовідносини з такими контрагентами: ПП «Кайрос-2005» та ФОП ОСОБА_3

Суми податку на додану вартість, сплачені позивачем по взаємовідносинах з зазначеними контрагентами, були включені ним до сум податкового кредиту за відповідні звітні періоди.

Відповідно до п. 44.1 статті 44 ПК України - для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно зі статтею 200 ПК України - сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 Кодексу, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені розділом V Кодексу (пункт 200.2 статті 200 Кодексу).

У відповідності до п. 138.2 статті 138 ПК України - витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 ПК України - не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п. 198.1 статті 198 ПК України - право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше;

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України).

Згідно п. 198.2 статті 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права та обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що необхідними підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товарів, робіт та послуг з метою його подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням, з врахуванням рівня звичайних цін.

ПК України визначає лише окремі випадки, за яких неможливе включення витрат по сплаті податку на додану вартість до податкового кредиту звітного періоду.

В силу вимог п. 198.6 статті 198 ПК України - не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної оглядовому листі від 06 липня 2009 року № 982/13/13-09 та доведеної до адміністративних судів України з метою інформування і врахування під час розгляду справ за участю органів державної податкової служби, - правильність формування платником податків валових витрат та податкового кредиту вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання послуг з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних послуг. За відсутності ж останнього, відсутні підстави для зменшення бази оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість за рахунок валових витрат та податкового кредиту.

В інформаційному листі Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02 червня 2011 року зазначено, що судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Частиною 2 статті 9 зазначеного Закону передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.4 статті 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 - первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа ( форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Зі змісту зазначених положень чинного законодавства вбачається, що для підтвердження правомірності включення витрат на послуги до складу податкового кредиту, підприємством має бути складено первинний бухгалтерський документ, який повинен містити необхідні відомості, у тому числі про зміст господарської операції та її обсяги. У випадку надання експедиційних послуг, у первинному документі має бути конкретизовано, які саме роботи були виконані (зміст та обсяг господарської операції) із зазначенням їх вартості (вартісний вираз), годин виконання робіт (одиниця виміру господарської операції). Крім того, для включення до складу податкового кредиту, такі послуги повинні бути використані у господарській діяльності платника податку.

Як встановлено судом, згідно з договором купівлі-продажу від 22 лютого 2012 року, укладеним між ТОВ «Облагрохім-Черкаси» (покупець) та ПП «Кайрос-2005» (продавець), останній зобов'язується передати товар у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти товар відповідно до умов, визначених у договорі. Конкретна кількість, якість, ціна згідно з п. 1.3 договору вказується в рахунках-фактурах.

Згідно з договором поставки від 07 лютого 2012 року № 0702, укладеним між позивачем (покупець) та ФОП ОСОБА_3 (постачальник), останній зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар на умовах, зазначених в договорі. Найменування товару, його кількість, ціна, термін оплати відповідно до п. 1.2 договору визначаються в рахунках-фактурах.

На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій на виконання умов наведених договорів в матеріалах справи містяться накладні, видаткові накладні, рахунок, податкові накладні, картки рахунку 631, платіжні доручення, оборотно-сальдові відомості. Крім того, під час розгляду справи судами попередніх інстанцій, позивачем надавались докази використання отриманих від контрагентів товарів у господарській діяльності.

Однак, надана позивачем в якості доказу замовлення товару рахунок-фактура від 21 лютого 2012 №72 щодо договору з ПП «Кайрос-2005» не містить посилання на договір від 22 лютого 2012 року б/н, крім того, даний рахунок-фактура виписана 21 лютого 2012 року, тобто раніше укладеного договору поставки 22 лютого 2012 року) між позивачем та ПП «Кайрос-2005», на що звернув увагу суд першої інстанції в оскаржуваній постанові. Між тим, позивач в апеляційній скарзі не надав жодних пояснень з цього приводу.

На придбання товару за вказаним договором складено видаткову накладну від 22 лютого 2012 року №16 на суму 11 385 грн. (у т.ч. ПДВ 1897 грн. 50 коп), яка не містить посилання на договір від 22 лютого 2012 б/н. Вказана видаткова накладна не скріплена печаткою позивача, також не зазначено прізвище, ім'я та по-батькові особи, яка отримувала товар.

Самі по собі наведені факти не є грубим порушенням податкового законодавства, однак в своїй сукупності дають підстави для висновку, що документи на підтвердження господарських відносин між контрагентами складені неналежним чином.

Згідно з договором поставки від 07 лютого 2012 року №0702, укладеним з ФОП ОСОБА_3 (постачальник), найменування товару, його кількість, ціна, термін оплати відповідно до п.1.2 договору визначаються в рахунках-фактурах.

Як вбачається із вказаного договору, ціна товару та його загальна вартість погоджується сторонами та вказується в рахунках-фактурах (п. 3.2 договору). Оплата кожної партії товару проводиться за цінами, вказаними у відповідних рахунках-фактурах (п. 4.3 договору). Тобто, істотні умови договору постачання продукції визначаються у рахунках-фактурах.

Однак, як і було зазначено судом першої інстанції, рахунки-фактури, які безпосередньо визначені договором та підтверджували б вартість та кількість товару позивачем не надано, пояснень з цього приводу в апеляційній скарзі також не наведено.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували факт виконання господарських зобов'язань за договорами поставки та купівлі-продажу.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів констатує відсутність належного документального підтвердження виконання господарських зобов'язань за договорами з ПП «Кайрос-2005» та ФОП ОСОБА_3

Водночас, за відсутності факту придбання товарів або в разі якщо придбані товари не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість, навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Враховуючи зазначене суд апеляційної інстанції вважає висновок відповідача про порушення ТОВ "Облагрохім-Черкаси" вимог ПК України при формуванні показників податкового кредиту за господарськими операціями з ПП «Кайрос-2005» та ФОП ОСОБА_3 законним та обґрунтованим.

А тому, оскаржувані податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області визнаються судом правомірними.

Таким чином обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Облагрохім-Черкаси" - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.