Справа № 2а-4171/09/1370
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" жовтня 2015 р. м. Київ К/9991/45897/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

представника позивача Шабовти О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.11.2009 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2012

у справі № 2а-4171/09/1370

за позовом Закритого акціонерного товариства «Львівський жиркомбінат»

до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27.11.2009, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2012, позов задоволено частково. Визнано протиправними податкові повідомлення-рішення ДПІ у Залізничному районі м.Львова №/0/28960 від 01.10.2008, №/1/36783 від 10.12.2008, №/2/3314 від 05.02.2009, №/3/9902 від 07.04.2009, №/4/16420 від 16.06.2009.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового рішення про відмову в позові повністю, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено виїзну планову документальну перевірку з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2007 по 31.03.2008, за результатами якої складено акт № 1767/23-2/00333598 від 15.09.2009.

За висновками акта перевірки позивачем допущено порушення пп.5.3.2 п.5.3, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.4.4 п.5.4 ст.5, пп.8.1.2 п.8.1 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» внаслідок чого завищено від?ємне значення об?єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 10931690,73 грн.; пп.7.2.1, 7.2.3, 7.2.6 п.7.2, пп.7.4.1, 7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» внаслідок чого занижено податок на додану вартість в сумі 2133070,95 грн.

На підставі акта перевірки прийнято податкове повідомлення рішення від 01.10.2008 № /0/28960, яким визначено податкове зобов?язання з податку на додану вартість в розмірі 3199606,43 грн., у т.ч. основного платежу 2133070,95 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1066535,48 грн.

За результатами адміністративного оскарження скарги платника залишені без задоволення, прийняті податкові повідомлення-рішення з відповідними індексами, якими доведено нові граничні строки сплати податкових зобов?язань.

Суд першої інстанції, з доводами якого погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, обґрунтовував свої висновки тим, що 06.08.2007 між ЗАТ «Львівський жиркомбінат» та ТОВ «Медіа-Актівіті» було укладено договір № 21р/07 та 25.01.2008 договір № 1с/08 про надання рекламних послуг.

ТОВ «Медіа-актіві» були надані рекламні послуги ЗАТ «Львівський жиркомбінат» за результатами наданих рекламних послуг були складені акти здачі-приймання робіт (надання послуг), які відповідають вимогам п.2.4. Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» та п.9.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Послуги з рекламування товару, що надавалися позивачу ТОВ «Медіа - Актівіті» в межах укладених договорів, пов'язані з продажем продукції та стосувалися продукції (товару), постачання якої є господарською діяльністю позивача, що давало підстави віднести їх вартість до складу валових витрат підприємства, а суми сплаченого ПДВ у складі вартості послуг - до податкового кредиту.

У зв?язку з чим за висновками судів попередніх інстанцій, доводи відповідача, що ЗАТ «Львівський жиркомбінат» неправомірно віднесено до валових витрат витрати на рекламу та завищило податковий кредит за цими операціями є безпідставними.

Однак, судова колегія вважає, що зазначені висновки судами зроблені без всебічного і повного з'ясування всіх фактичних обставин справи, незастосування системного аналізу норм чинного законодавства.

Предметом оскарження у даній справі є податкове повідомлення-рішення відповідача, яким позивачу визначено податкове зобов?язання з податку на додану вартість.

Правила обчислення і сплати податку на додану вартість в періоді, що перевірявся, визначені ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, що існувала на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пп.7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону.

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 зазначеного Закону встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 №88, первинними документами є письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм, право на податковий кредит з податку на додану вартість виникає в результаті придбання товарів і послуг з метою використання в господарській діяльності. Для підтвердження правомірності формування платником податків податкового кредиту, окрім встановлення дотримання таким платником вимог законів, необхідно встановити реальність здійсненої господарської операції з придбання товару (послуг), тобто така операція має бути не тільки документально оформленою, а й повинна об'єктивно призвести до зміни складу активів платника податків. В основі будь-якої реальної господарської операції має лежати економічна мета, тобто бажання платника податків приростити активи за допомогою досягнення господарського ефекту.

У податковому обліку понесені витрати на придбання робіт (послуг) мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто первинними документами, що містять інформацію про фактичні господарські операції, розкривають їх зміст та обсяг.

На підтвердження реальності господарських операцій з ТОВ «Медіа-Актівіті», позивачем надані акти здачі-приймання робіт (надання послуг), які не містять достатньої інформації про зміст, обсяг та результати послуг, при цьому інших документів, зокрема, ефірних довідок, медіа-планів на підтвердження розміщення реклами на відповідному каналі, часу та частоти трансляцій, тощо не надано, що унеможливлює висновок про виконання договору про надання рекламних послуг.

Крім того, суди попередніх інстанцій оцінюючи правомірність формування позивачем валових витрат за цими операціями, не з?ясували чи було прийнято на підставі акта перевірки, який містить висновки про порушення позивачем пп.5.3.2 п.5.3, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.4.4 п.5.4 ст.5, пп.8.1.2 п.8.1 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» внаслідок чого завищено від?ємне значення об?єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 10931690,73 грн. відповідне податкове повідомлення-рішення та чи було воно оскаржене позивачем, оскільки самі по собі висновки акта перевірки про допущені порушення не несуть для платника жодних правових наслідків.

Частиною 1 ст. 138 КАС України визначено, що предметом доказування в адміністративній справі є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

За наявності сумніву щодо достовірності наданої відповідачем інформації суди відповідно до статей 11, 70, 71, 79 КАС України мали вжити передбачені законом заходи щодо з'ясування всіх обставин справи, у тому числі щодо виявлення та витребування з власної ініціативи доказів на підтвердження чи спростування наведених відповідачем фактів, які мають істотне значення для правильного вирішення спору. Проте цього зроблено не було.

Не встановлення та ненадання правової оцінки обставинам, які мають суттєве значення у справі, виключає можливість для висновку суду касаційної інстанції щодо правильності застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті і, в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 227, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.11.2009 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2012 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун