Справа № 826/8201/15
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2015 року м. Київ К/800/40702/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Державної міграційної служби України, третя особа - Управління Державної міграційної служби України у м. Києві про визнання неправомірним і скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2015 року,-

у с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася із зазначеним позовом до Державної міграційної служби України про визнання незаконним та скасування рішення від 16 січня 2015 року № 778-14 про відмову у визнанні її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В обґрунтування позову зазначала, що є громадянином Афганістану і через побоювання стати жертвою дискримінації і переслідування внаслідок належності до певної соціальної групи була змушена покинути країну своєї громадянської належності та прибула до України де звернулася до міграційної служби з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Проте, спірним рішенням відповідач відмовив у такому визнанні з підстав відсутності умов, передбачених пунктами 1, 13 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Таке рішення позивач вважає протиправним, без урахування ситуації в країні походження і причин, за яких вона не бажає повертатись на батьківщину, а тому посилаючись на ці обставини, Конституцію України, Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту», Женевську Конвенцію про статус біженців 1951 року, Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і норми Кодексу адміністративного судочинства України, просила про задоволення позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 червня 2015 року позовну заяву залишено без розгляду.

На дану ухвалу представником позивача подано апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2015 року зазначену апеляційну скаргу залишено без руху, з підстав її не відповідності вимогам статті 187 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема у частині оплати судового збору.

Оскаржуваною ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2015 року апеляційну скаргу повернуто позивачу внаслідок не усунення визначених судом недоліків.

У касаційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить судове рішення скасувати.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Повертаючи апеляційну скаргу суд апеляційної інстанції на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що позивач не виконав вимоги попередньої ухвали суду про залишення скарги без руху, недоліки не усунув, судовий збір у визначеному розмірі не сплатив.

Так, згідно вимог прутку 1 частини 3 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Статтею 187 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені вимоги до апеляційної скарги.

За змістом частини 6 цієї Статті до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.

У відповідності з вимогами частини 3 статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 187 цього Кодексу, застосовуються правила статті 108 цього Кодексу.

Розмір ставок судового збору визначається статтею 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час подання апеляційної скарги), частиною першою якої встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За змістом підпункту 6 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в зазначеній редакції), за подання до адміністративного суду апеляційної і касаційної скарг на ухвалу суду, заяви про при?єднання до апеляційної чи кас?аційної скарги на ухвалу суду? ставка судового збору складає 0,05 розміру мінімальної заробітної плати.

При цьому статтею 5 Закону України «Про судовий збір» передбачені пільги щодо сплати судового збору. Зокрема, відповідно до пункту 23 частини першої зазначеної норми від сплати судового збору звільнені позивачі за подання позовів у порядку, визначеному статтею 12 Закону України від 8 липня 2011 року № 3671-VI «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Отже, в силу положень статті 5 вказаного Закону за подання позову позивач дійсно звільнений від сплати судового збору. Тому при оскарженні судового рішення в апеляційному порядку позивач також звільнений від сплати судового збору, однак лише у разі оскарження рішення суду, яким вирішено спір по суті. Тобто, у випадку, коли розмір ставки судового збору при поданні апеляційної скарги обраховується у відсотковому співвідношенні від розміру ставки судового збору, що підлягає сплаті за подання позову, яка становить нуль.

Разом з цим виходячи з тлумачення диспозиції частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу суду підпунктом 6 пункту 3 частини 2 статті 4 цього Закону визначений у фіксованому розмірі - 0,05 розміру мінімальної заробітної плати, і становив 60 грн. 90 коп.

Оскільки позивач оскаржує в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що в такому випадку розмір ставки судового збору підлягає сплаті у фіксованому розмірі в порядку, передбаченому підпунктом 6 пункту 3 частини 2 статті 4 цього Закону. Тому його не сплата на виконання вимог ухвали суду про усунення недоліків передбачає наслідки, встановлені пунктом 1 частини 3 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, апеляційний суд правильно встановив, що пільги, встановлені статтею 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» в цьому випадку не застосовуються, оскільки позивачем оскаржується процесуальна ухвала суду.

Колегія суддів не приймає доводів представника позивача у частині невідповідності висновків оскаржуваної ухвали апеляційного суду практиці Верховного Суду України, зокрема позиції, зазначеної в рішенні № 21-1090а-15 від 30 червня 2015 року, оскільки даним рішенням застосовані положення підпункту 2 пункту 3 частини 2 статті 4 та Закону України «Про судовий збір», виходячи з пільг встановлених статтею 5 цього Закону та з врахуванням статті 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». В той час як у даному випадку суд апеляційної інстанції правильно застосував положення підпункту 6 пункту 3 частини 2 статті 4 цього Закону «Про судовий збір» і визначив суму судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у фіксованому розмірі.

Тому суд апеляційної правомірно повернув апеляційну скаргу на підставі пункту 1 частини 3 статті 108 та частини 3 статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України, його рішення відповідає дійсним обставинам справи та нормам процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, і підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало