Справа № 821/3051/15-а
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/3051/15-а

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Василяки Д.К.,

при секретарі: Корнієнко Я.В., за участю представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Гаван Плюс" до Реєстраційної служби Каховського міськрайонного управління юстиції Херсонської області, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування рішення,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Гаван Плюс" (далі по тексту - ТОВ "Агрофірма "Гаван Плюс" або позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Каховського міськрайонного управління юстиції Херсонської області, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування рішення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між позивачем та гр. ОСОБА_4 укладений договір оренди землі, який зареєстровано у Каховському районному відділі Херсонської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 24.11.2010 року за № 4 АА72400067. Після смерті ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку перейшло до ОСОБА_2, тому між позивачем та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду. Відповідачем у державній реєстрації вказаної додаткової угоди було відмовлено у зв'язку з тим, що земельна ділянка зареєстрована 22 жовтня 2014 року за орендарем, ОСОБА_5 Позивач просить скасувати рішення № 7426599 про державну реєстрацію права оренди щодо земельної ділянки кадастровий номер :06:005:0001.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача до суду не з'явився, справу просив розглядати в порядку письмового провадження. Надав до суду заперечення, відповідно до яких в задоволенні позову просив відмовити.

Заперечення обґрунтовано тим, що позивачем для державної реєстрації було надано державному реєстратору додаткову угоду від 17.08.2015 р., укладену між ТОВ "Агрофірма "Гаван Плюс" та ОСОБА_2 Після прийняття заяви державний реєстратор здійснив пошук в реєстрі та встановив, що 22.10.2014 року, договір оренди на земельної ділянки з кадастровим :06:005:0001 вже зареєстровано під №7426599, за заявою ОСОБА_5, на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Отже, вважає свої дії правомірними.

Треті особи в судове засідання не з'явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від третьої особи ОСОБА_5 надійшло заперечення на адміністративний позов. Заперечення обґрунтовано тим, що між ним та ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки та проведено державну реєстрацію права власності. Вказав, що відповідно до ч. 4 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюються за договором оренди між власником земельної ділянки та орендарем. В задоволенні адміністративного позову просив відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши заперечення представника відповідача, пояснення третьої особи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного: між товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірмою "Гаван Плюс" та ОСОБА_4 у 2010 році було укладено договір оренди землі, який зареєстровано у Каховському районному відділі Херсонської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 24.11.2010 року за № 4 АА72400067.

Згідно п. 2 даного договору орендодавець передав в оренду позивачу земельну ділянку, загальною площею 6,94 га, у тому числі ріллі 6.94 га, з них ріллі зрошуваної - 2.318 га.

Відповідно до п. 8 договору оренди землі, договір укладено на 10 років, починаючи з дати реєстрації цього договору.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 липня 2014 року, ОСОБА_2 отримав спадщину від ОСОБА_4 у вигляді земельної ділянки, розташованої на території Новокам'янської сільської ради Каховського району Херсонської області.

Згідно п. 40 вказаного договору оренди землі, перехід права на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізації юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

17 серпня 2015 року між ТОВ "Агрофірма "Гаван Плюс" та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору оренди землі зареєстрованого в книзі записів державної реєстрації договорів оренди від 24 листопада 2010 року за № 4АА72400067, відповідно до якої внесено зміни до договору оренди землі та змінено орендодавця з ОСОБА_4 на ОСОБА_2.

17 серпня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою за реєстраційним номером 12860038 для проведення державної реєстрації іншого речового права оренди земельної ділянки, а саме реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі зареєстрованого у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі від 24.11.2010 року за № 4АА72400067, підписаної між TOB "Агрофірмою "ГАВАН" Плюс" та ОСОБА_2.

Рішенням № 23845062 від 21.08.2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно служби Каховського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_6 позивачу відмовлено у реєстрації змін до договору оренди від 24.11.2010 р. у зв'язку з тим, що земельна ділянка з кадастровим номером :06:005:0001 вже зареєстрована за орендарем - ОСОБА_5, номер запису про інше речове право 7426599 на підставі договору оренди від 22.10.2014 р.

Частиною першої статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частиною четвертої статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною четвертою статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року №1952-ІV (далі - Закон №1952) передбачено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Абзацом 3 пункту 3 розділу ІІ „Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" від 11 лютого 2010 року №1878-VІ визначено, що до 1 січня 2013 року державна реєстрація права власності, права користування (сервітут) земельними ділянками, права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок; права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); права забудови земельної ділянки (суперфіцій) проводиться територіальними органами земельних ресурсів.

Судом встановлено, що договір оренди землі від 2010 року зареєстровано у Каховському районному відділі Херсонської регіональної філії ДП "Центр Державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 24 листопада 2010 року.

Згідно пункту 1 статті 19 Закону №1952 державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Пунктом 2 частини першої статті 4 Закону №1952 визначено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном.

Речові права на нерухоме майно, зазначені в пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті, є похідними і реєструються після державної реєстрації права власності на таке майно, крім випадків, передбачених статтею 41 цього Закону (ч. 2 ст. 4 Закону №1952 ).

Частинами першою, другою статті 26 Закону №1952 передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно з пунктами 1, 6 частини першої статті 24 Закону №1952 у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, у разі, якщо заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Відповідно до пункту 8-1 статті 9 Закону № 1952 державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно.

Обов'язок у витребуванні такої інформації зумовлений тим, що згідно пункту 6 частини першої статті 24 Закону № 1952 державний реєстратор повинен відмовити у державній реєстрації прав та їх обтяжень у разі, якщо заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Відповідно до листа Державної реєстраційної служби України № 2951/05-15-13 від 06 серпня 2013 року "Щодо запобігання випадків подвійної реєстрації прав оренди на земельну ділянку за різними право набувачами", з метою недопущення одночасного існування державної реєстрації декількох прав оренди на одну земельну ділянку, у випадку проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку, сформовану у результаті виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), державному реєстратору слід запитувати інформацію про наявність або відсутність зареєстрованих договорів у органів, що здійснювали таку реєстрацію до 01 січня 2013 року, зокрема виконавчих комітетів сільської, селищної, міської ради за місцем розташування земельної частки (паю).

Проаналізувавши викладене, суд приходить до висновку, що державний реєстратор як суб'єкт владних повноважень, з метою недопущення одночасного існування державної реєстрації декількох прав оренди на одну земельну ділянку, у випадку проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку та уникнення подвійної реєстрації повинен запитувати інформацію про наявність або відсутність зареєстрованих договорів у органів, що здійснювали таку реєстрацію до 01 січня 2013 року.

Відповідачем не надано доказів надіслання запитів до управління Держземагенства у Каховському районі Херсонської області щодо інформації про наявність або відсутність зареєстрованих договорів.

Отже, державним реєстратором не перевірено існування договірних відносин щодо земельної ділянки з кадастровим номером :06:005:0001.

При цьому, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправними та скасування оскаржуваного рішення.

Частиною 2 ст. 11 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд з дотриманням вимог ст.ст.69, 70, 86 КАС України дослідивши надані сторонами докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача та заперечення третьої особи, оскільки вони ґрунтуються на помилковому тлумаченні чинного законодавства України.

Отже, узагальнюючи викладене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні оголошену вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст.2,8,9,12,17,19,158,159, 160-163,167 КАС України, суд -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної реєстраційної служби Каховського міськрайонного управління юстиції у Херсонській області № 7426599 від 22 жовтня 2014 року про державну реєстрацію права власності оренди щодо земельної ділянки кадастровий номер :06:005:0001, прийнятого на підставі договору оренди, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 від 22 жовтня 2014 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 26 жовтня 2015 р.

Суддя Василяка Д.К.

кат. 6.3