Справа № 810/4702/15
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/4702/15

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 жовтня 2015 року 810/4702/15

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий - суддя Волков А.С.,

фіксування судового засідання технічними засобами та ведення журналу забезпечував секретар судового засідання Гузік М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" до Відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції про визнання протиправними та скасування постанов,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" з позовом до Відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції про визнання протиправними та скасування постанов, а саме: від 02.09.2015 ВП № 48205712 про стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 170380,71 грн.; від 02.09.2015 ВП № 48205712 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 50,00 грн.

Вказаними постановами державний виконавець постановив стягнути з позивача виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій з тих підстав, що позивач не виконав судове рішення самостійно в установлений державним виконавцем строк.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані постанови є протиправними і підлягають скасуванню, оскільки одразу після відкриття виконавчого провадження примусове виконання судового рішення було зупинено касаційним судом. Після відмови у задоволенні касаційної скарги позивач звернувся до суду із заявою про розстрочення виплати присудженого боргу і його заяву суд задовольнив. На думку позивача, визначений державним виконавцем строк для самостійного виконання судового рішення не сплинув, тому підстави для стягнення з нього виконавчого збору і витрат на проведення виконавчих дій відсутні. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Відповідач позову не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що боржник не виконав судового рішення самостійно в установлений державним виконавцем строк. Відповідач не заперечував факти того, що примусове виконання судового рішення зупинялось касаційним судом, а у подальшому виконання судового рішення було відстрочено. Однак, відповідач стверджував, що після відновлення виконавчого провадження до дня набрання законної сили ухвалою про розстрочення виконання судового рішення пройшов значний проміжок часу, впродовж якого боржник безпідставно не виконував судове рішення, тому державний виконавець законно і обґрунтовано прийняв постанови про стягнення з нього виконавчого збору і витрат на проведення виконавчих дій. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені сторонами документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як убачається з напису на супровідному листі, з яким надіслано копію вказаної постанови державного виконавця, представник позивача її одержав 22.07.2015. Позивач також одержав копію даної постанови поштою 28.07.2015, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

У період з 22.07.2015 по 28.07.2015 позивач самостійно рішення суду не виконав, але 30.07.2015 звернувся до відділу ДВС Вишгородського РУЮ із заявою про відкладення виконавчих дій, в обґрунтування якої зазначив, що несвоєчасно одержав постанову державного виконавця від 22.07.2015 про відкриття виконавчого провадження, а тому позбавлений можливості самостійно виконати рішення суду.

Постановою від 31.07.2015 державний виконавець задовольнив заяву позивача і постановив про відкладення провадження виконавчих дій до 07.08.2015.

Як з'ясувалось, позивач, не погоджуючись з рішенням господарського суду Київської області від 13.01.2015 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2015 у справі № 991/4431/14, з приводу примусового виконання яких було видано наказ, оскаржив їх у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Ухвалою від 30.07.2015 по справі № 911/4431/14 Вищий господарський суд України зупинив виконання рішення господарського суду Київської області від 13.01.2015 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2015 у справі № 991/4431/14 до закінчення її перегляду в порядку касації.

Вказану ухвалу Вищого господарського суду України позивач подав до відділу ДВС Вишгородського РУЮ разом із заявою про зупинення виконавчого провадження 05.08.2015 (вх. № 2829/07-28/3).

Постановою державного виконавця від 06.08.2015 виконавче провадження було зупинено з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

У подальшому постановою від 05.08.2015 по справі № 911/4431/14 Вищий господарський суд України залишив касаційну скаргу ТОВ "Комплекс Агромарс" без задоволення, а рішення господарського суду Київської області від 13.01.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2015 – без змін.

21 серпня 2015 року стягувач (ТОВ "Перший легіон") звернувся до відділу ДВС Вишгородського РУЮ із заявою про поновлення виконавчого провадження, до якої додав копію вказаної постанови Вищого господарського суду України.

Постановою від 25.08.2015 державний виконавець постановив про поновлення виконавчого провадження ВП № 48205712.

2 вересня 2015 року державний виконавець відділу ДВС Вишгородського РУЮ на підставі статей 28 та 41 Закону України "Про виконавче провадження" прийняв дві постанови: про стягнення з ТОВ "Комплекс Агромарс" виконавчого збору у сумі 170380,71 грн. та витрат на проведення виконавчих дій у сумі 50,00 грн. (копії постанов надіслано позивачу засобами поштового зв'язку і вручено 15.09.2015).

Того ж дня (02.09.2015) позивач звернувся до відділу ДВС Вишгородського РУЮ із заявою про зупинення виконавчого провадження з тих підстав, що він звернувся до господарського суду Київської області із заявою про відстрочення виконання рішення суду. Боржник також повідомив державному виконавцю, що ухвалою господарського суду Київської області від 19.08.2015 заяву позивача прийнято до провадження.

Як з'ясувалось згодом, ухвалою від 01.09.2015 по справі № 991/4431/14 господарський суд Київської області задовольнив заяву ТОВ "Комплекс Агромарс" та відстрочив виконання рішення господарського суду Київської області від 13.01.2015 по справі № 991/4431/14 до 01.03.2016.

Однак, стягувач – ТОВ "Перший легіон", не погоджуючись з вказаною ухвалою, оскаржив її до суду апеляційної інстанції, таким чином, ухвала законної сили не набрала до завершення апеляційного перегляду заяви.

Копію ували господарського суду Київської області від 01.09.2015 про розстрочення виконання рішення суду позивач подав до відділу ДВС Вишгородського РУЮ 15.09.2015 разом з другою заявою про зупинення виконавчого провадження.

16 вересня 2015 року позивач втретє звернувся до відділу ДВС Вишгородського РУЮ із заявою про зупинення виконавчого провадження, до якої вкотре додав копію ухвали господарського суду Київської області від 01.09.2015 про розстрочення виконання рішення суду.

30 вересня 2015 року позивач вчетверте звернувся до відділу ДВС Вишгородського РУЮ із заявою про зупинення виконавчого провадження, до якої вкотре додав копію ухвали господарського суду Київської області від 01.09.2015 про розстрочення виконання рішення суду.

Під час судового розгляду даної справи з'ясувалось, що ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2015 по справі № 911/4431/14 апеляційну скаргу ТОВ "Перший легіон" на ухвалу господарського суду Київської області від 01.09.2015 по справі № 991/4431/14 про відстрочення виконання рішення господарського суду повернуто скаржнику, таким чином, ухвала господарського суду Київської області від 01.09.2015 (про відстрочення виконання рішення господарського суду) набрала законної сили 28.09.2015.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статей 3, 18 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема, наказу, що видається судом.

Положеннями статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення. Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Згідно з частиною шостою статті 30 Закону України "Про виконавче провадження" якщо боржник у встановлений строк добровільно не виконав рішення, державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання.

В силу статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов’язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Відповідно до статті 46 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом.

При цьому, в силу положень пункту 2 частини першої статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання.

У справі, що розглядалась, суд встановив, що позивач не виконав рішення суду самостійно не тільки у визначений державним виконавцем строк, але й після відновлення виконавчого провадження після завершення розгляду касаційної скарги. Та обставина, що позивач також звернувся до суду із заявою про розстрочення виконання судового рішення відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" не утворює підстави для зупинення виконавчого провадження або відстрочення у вчиненні виконавчих дій до того моменту, поки суд не постановить позитивне рішення за такою заявою і ухвала суду не набере законної сили.

Таким чином, постанова державного виконавця про стягнення з позивача (боржника) виконавчого збору є правомірною і підстави для її скасування відсутні, позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо постанови про стягнення витрат на проведення виконавчих дій суд зазначає, що згідно з частиною п'ятою статті 41 Закону України "Про виконавче провадження" постанова про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності їх примусового стягнення згідно з вимогами цього Закону.

У справі, що розглядалась, суд встановив, що виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 01.07.2015 № 911/4431/14 не завершено, стадія розподілу стягнутих з боржника грошових сум не настала, а постанови про повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження державним виконавцем не приймались.

Це означає, що постанова про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, прийнята державним виконавцем безпідставно. Таким чином, позов у цій частині підлягає задоволенню.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивач за подання позову сплатив судовий збір сумі 2556,46 грн., доказів понесення інших судових витрат суду не надав. Таким чином витрати позивача по сплаті судового збору підлягають присудженню на його користь позивача з Державного бюджету України пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції від 02.09.2015 ВП № 48205712 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 50,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок асигнувань Відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" судові витрати у сумі 0 (нуль) гривень 75 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Волков А.С.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - "19" жовтня 2015 р.