Справа № 810/953/15
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/953/15 Головуючий у 1-й інстанції: Скрипка І.М. Суддя-доповідач: Петрик І.Й.
У Х В А Л А

Іменем України

27 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого суддіПетрика І.Й.
СуддівБорисюк Л.П.,
Собківа Я.М.,
При секретаріВаляєвій Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, Головного управління ДФС у Київській області про скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_5 пред'явив позов до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (відповідач-1), Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (відповідач-2) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій, вимоги про сплату боргу та рішення про результати розгляду скарги.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким у задоволені позовних вимог позивачу відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з Акта від 12 грудня 2014 року №4556/17-02/НОМЕР_1 (а.с.13-15), у період з 1 грудня 2014 року по 5 грудня 2014 року проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 за період з 25 жовтня 2011 року по 31 грудня 2013 року.

Актом встановлено порушення позивачем положень: пункту 168.1 статті 168 та пункту 167.1 статті 167, пункту 176.2 статті 176, підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України через неутримання та несплату податку з виплаченого фізичній особі доходу, у зв'язку із чим донараховано податок з доходів фізичних осіб-найманих працівників у сумі 19500 грн.; пункту 1 частини другої статті 6, пункту 10 статті 1, частини п'ятої статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» - занижено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у загальній сумі 53118 грн., в тому числі в 2011 році - на 4086 грн., в 2012 році - на 24516 грн. та у 2013 році у сумі 24516 грн.

На підставі Акта перевірки 30 грудня 2014 року ДПІ прийнято наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено грошове зобов'язання із податку з доходів найманих працівників у сумі 19500 грн. за основним платежем і на 4875 грн. за штрафними санкціями (а.с.12);

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 26559 грн. (а.с.10).

Крім того, 30 грудня 2014 року ДПІ винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-, згідно якої позивача зобов'язано сплатити суми недоїмки із єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 53118 грн. (а.с.11).

Вказані рішення оскаржено позивачем в адміністративному порядку.

Рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 6 лютого 2015 року №200/14/10-36-10-01-04 про результати розгляду скарг податкове повідомлення-рішення від 30 грудня 2014 року №, рішення від 30 грудня 2014 року № та вимогу від 30 грудня 2014 року №Ф- залишено без змін, а скарги - без задоволення (а.с.19-22).

Не погоджуючись із вказаними рішеннями позивач звернувся із даним позовом до суду.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Із такою правовою позицією суду першої інстанції колегія суддів погоджується із огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, податкове повідомлення-рішення № від 30 грудня 2014 року прийняте відповідачем з тих підстав, що ФОП ОСОБА_5 не утримував та не сплачував податок з виплаченого фізичній особі доходу, у зв'язку із чим позивачу донараховано податок з доходів фізичних осіб-найманих працівників в сумі 19500 грн.

Як зазначено на сторінках 3-4 Акта, за результатами перевірки та наданих письмових пояснень найманого працівника, ДПІ встановлено, що ФОП ОСОБА_5 в період з 25 жовтня 2011 року по 31 грудня 2013 року використовував працю найманого працівника, який виконував послуги менеджера із реалізації та доставки ікон (інших цінних речей) - ОСОБА_6 і виплачував заробітну плату цій особі в розмірі 5000 грн. на місяць. Тут же вказано, що відповідно до пояснень ОСОБА_6 він працював у ФОП ОСОБА_5 в період з 25 жовтня 2011 року по 31 грудня 2013 року, без укладення трудового договору і без сплати податку з доходів фізичних осіб.

На підставі виключно письмових пояснень ОСОБА_6 Інспекцією стверджено про перебування такої особи у фактичних трудових відносинах із позивачем без сплати податку з доходів фізичних осіб та без перерахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

На підтвердження перебування ОСОБА_6 у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_5, ДПІ надано суду копію заяви ОСОБА_6, договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 17 листопада 2011 року, розписки про отримання матеріальних цінностей від 25 жовтня 2011 року, подорожніх листів службового легкового автомобіля від 18 листопада 2011 року та 21 листопада 2011 року, товарно-транспортної накладної №2 від 21 листопада 2011 року, видаткової накладної №13 від 15 листопада 2011 року, квитанцій, договору про випуск банківської платіжної карти №12948148 від 4 листопада 2011 року (а.с.63-78).

Колегія суддів зазначає, що оригінали доданих до поданої до ДПІ заяви ОСОБА_6 податковим органом не досліджувалися, ОСОБА_6 до Інспекції не з'являвся, усних пояснень не надавав.

Із дослідженого примірника представленого податковим органом договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 17 листопада 2011 року вбачається, що такий документ не містить підписів ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.66-67).

Крім того, вказані вище документи у Акті перевірки не зазначені і, як вбачається зі змісту цього Акта, не враховувалися при складанні висновків за результатами перевірки ФОП ОСОБА_5, і подані лише до суду під час розгляду справи по суті.

При цьому, колегія суддів зазначає, що наявність перерахованих документів сама по собі, без інших доказів, не може підтверджувати факт перебування саме у трудових відносинах.

Також, колегія суддів враховує, що постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2015 року у справі №362/307/15-а за адміністративним позовом ОСОБА_5 до заступника начальника Васильківської ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області, головного державного ревізора-інспектора, інспектора податкової та митної справи Васильківської ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області про визнання дій незаконними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії АВ №708546 від 13 січня 2015 року, протоколів про адміністративне правопорушення, позовні вимоги задоволено частково та скасовано названу постанову у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_5 та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень, яка прийнята за порушення вимог пунктів 1, 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (а.с.43-46).

Крім того, постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області у справі №362/94/15-п закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 за частиною першою статті 163-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв'язку із неперерахуванням до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб при виплаті фізичній особі ОСОБА_6 доходу у розмірі 130000 грн. (а.с.90).

За нормами підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

У силу положень пункту 171.1 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні (абзац «а» пункту 171.2 статті 171 Податкового кодексу України).

За приписами пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Пунктом 127.1 статті 127 Податкового кодексу України передбачено, що ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

За змістом статті 2 Кодексу законів про працю України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

У статті 24 цього ж Кодексу закріплено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою.

За нормами статті 24-1 Кодексу законів про працю України, у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа або за довіреністю уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

За положеннями статті 30 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

За наведених законодавчих норм та встановлених у ході судового розгляду обставин, колегія суддів констатує, що надані податковим органом документи на підтвердження перебування ОСОБА_6 у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_5 вказують лише на ознаки цивільно-правових відносин між вказаними особами, однак не є належними та достатніми доказами того, що такі особи перебували у трудових відносинах. Інші докази, які б достовірно підтвердили факт перебування ОСОБА_6 у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_5 Інспекцією не подано.

Більше того, під час складання Акта перевірки підставою для висновків ДПІ щодо порушення позивачем положень податкового законодавства слугували виключно письмові пояснення ОСОБА_6 Крім того, доказів притягнення органами, уповноваженими на здійснення контролю за додержанням законодавства про працю, ФОП ОСОБА_5 до відповідальності за порушення трудового законодавства, у тому числі за неукладення трудового договору з працівником у письмовій формі та порушення порядку його реєстрації в державній службі зайнятості - податковим органом не представлено.

Колегія суддів також наголошує, що встановлення факту перебування ОСОБА_6 у трудових відносинах із позивачем є предметом судового розгляду у межах справи №569/8847/14-ц Рівненського міського суду Рівненської області за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів та зустрічним позовом ОСОБА_6 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про встановлення факту перебування в трудових відносинах, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 травня 2015 року у справі №569/8847/14-ц, яке набрало законної сили відповідно до ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 30 вересня 2015 року позивачам відмовлено у задоволені позовних вимог та встановлено відсутність будь яких належних допустимих доказів, які б вказували на наявність трудових відносин, усного трудового договору за ознаками ст. 21-24 КЗпП України, між сторонами. Суд дійшов висновку, що досліджені докази вказують на ознаки цивільно-правових /угод/ відносин між сторонами, а інші письмові докази, на які покликається позивач зустрічного позову, як розписки про отримання матеріальних цінностей та офісної техніки для здійснення торгівельної діяльності, подорожні листи, товарно-транспортні накладні, банківські квитанції про грошові перекази можуть вказувати в тому числі на цивільно-правові угоди між сторонами, не носять і не вказують на ознаки саме трудових відносин між ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 травня 2015 року встановлено факт відсутності перебування сторін у трудових відносинах, вказані обставини не підлягають доказуванню при розгляді справи № 810/953/15.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність податкового повідомлення-рішення № від 30 грудня 2014 року.

Стосовно висновків ДПІ про заниження ФОП ОСОБА_5 єдиного соціального внеску на суму 53118 грн., колегія суддів зазначає наступне.

За висновками Акта перевірки від 25 грудня 2014 року №2/17-3/НОМЕР_2 ФОП ОСОБА_5 порушено вимоги пункту 1 частини другої статті 6, пункту 10 статті 1, частини п'ятої статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у зв'язку із заниженням єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у загальній сумі 53118 грн.

На підставі таких висновків відповідачем винесені вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 30 грудня 2014 року та рішення № від 30 грудня 2014 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 26559 грн.

Тобто, підставою для прийняття вказаних рішення та вимоги слугували твердження Інспекції про те, що ФОП ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах із ОСОБА_6, однак не утримував і не перераховував суми єдиного внеску із виплаченої заробітної плати такій особі.

Оскільки, як встановлено судом, такі висновки не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду, тому, відповідно, вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 30 грудня 2014 року та рішення № від 30 грудня 2014 року також є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів наголошує, що оскаржувана постанова в частині відмови в задоволені позовних вимог про скасування рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 6 лютого 2015 року №200/14/10-36-10-01-04 про результати розгляду скарг позивачем в апеляційному порядку не оскаржується.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2015 року залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Петрик І.Й.

Судді: Борисюк Л.П.

Собків Я.М.

.

Головуючий суддя Петрик І.Й.

Судді: Собків Я.М.

Борисюк Л.П.