Справа № 823/5085/15
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 жовтня 2015 року справа № 823/5085/15
м. Черкаси
12 год. 57 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Тимошенко В.П.,

за участю секретаря: Цаплі І.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Клопа Т.В. (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Навчального центру Державної прикордонної служби України про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

встановив:
07 жовтня 2015 року до суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 , в якій просить:

- визнати відмову Навчального центру Державної прикордонної служби України від 30.09.2015 №30/2858 протиправною;

- зобов`язати Навчальний центр Державної прикордонної служби України надати майору ОСОБА_1 соціальну відпустку по догляду за дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним шестирічного віку.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує, що згідно із наказом Начальника Навчального центру Державної прикордонної служби України від 13.10.2014 № 305-ос «Про особовий склад» він перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 13.10.2014 по 28.09.2015. 24.09.2015 звернувся із рапортом № 1/6154 про продовження відпустки по догляду за дитиною з 28.09.2015 по 27.03.2016 оскільки молодший син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 потребує постійного домашнього догляду. 30.09.2015 надано відмову у наданні відповідної відпустки. Позивач зазначає, що дана відмова є протиправною.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти заявленого адміністративного позову заперечує, мотивуючи це тим, що вимоги позивача викладені в адміністративному позові є безпідставними, оскільки дії Навчального центру Державної прикордонної служби відповідали вимогам законодавства та є правомірними, а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні представник відповідача пояснив, проти задоволення позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) на посаді старшого офіцера відділення навчальної роботи навчального відділу у відповідності до укладеного контракту про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України від 12 квітня 2013 року.

Відповідно до наказу начальника Навчального центру Державної прикордонної служби України від 13.10.2014 № 305-ос «Про особовий склад» позивач перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 13.10.2014 по 28.09.2015.

24.09.2015 ОСОБА_1 звернувся з рапортом до керівництва Навчального центру Державної прикордонної служби про надання йому соціальної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку.

За результатами розгляду рапорту листом начальника Навчального центру Державної прикордонної служби від 30.09.2015 №30/2858 позивачу відмовлено в наданні такої відпустки, з посиланням на пункт 5 статті 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей.

Вирішуючи даний спір по суті суд зазначає таке.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».(далі - Закон).

Статтею 1-2 Закону визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Відповідно до частини 8 статті 10-1 Закону військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про відпустки» однією із соціальних відпусток є відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Згідно із частиною 3 статті 18 ЗУ «Про відпустки» ця відпустка може бути використана повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, або особою, яка усиновила чи взяла під опіку дитину, та одним із прийомних батьків.

Суд звертає увагу, що відмовляючи в задоволенні рапорту позивача про продовження відпустки, відповідач посилається на пункту 17 статті 10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зазначаючи, що військовослужбовцям інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється, однак пункту 17 стаття 10-1 містить в собі іншу норму.

В своїх запереченнях на адміністративний позов представник відповідача зазначив, що позивачу відмовлено в задоволенні його рапорту на підставі пункту 5 статті 11 Закону, а саме військовослужбовці-жінки користуються всіма пільгами, передбаченими законодавством з питань соціального захисту жінок, охорони материнства і дитинства. Ці пільги поширюються на батьків з числа військовослужбовців, які виховують дітей без матері (у разі її смерті, позбавлення батьківських прав, на час перебування у лікувальному закладі охорони здоров`я та в інших випадках відсутності материнського піклування про дітей).

Суд зазначає, що під час відмови в задоволенні рапорту позивача про надання соціальної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, відповідач не взяв до уваги рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.08.2014, яким шлюб між позивачем та його дружиною ОСОБА_4 розірвано та рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 вересня 2014 року у справі № 712/11549/14-ц, яким визначено місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із батьком ОСОБА_1 . Таким чином, рішеннями Соснівського районного суду підтверджується факт проживання дітей з позивачем і на підставі довідка №1248 про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді позивач має право на соціальну відпустку по догляду за дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним шестирічного віку

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів.

Відповідно до частини 19 статті 10-1 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Враховуючи ту обставину, що позивач є батьком дитини, який виховує дитину без матері, суд вважає, що наявні підстави для надання позивачу відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку.

Суд при прийнятті рішення бере до уваги рішення Європейського Суду з прав людини від 22.03.2012 у справі за позовом ОСОБА_6 проти Росії щодо дискримінації за ознаками статі. У вказаному рішенні «Костянтин Маркін проти Російської Федерації» (п.143) Європейський суд зазначив, що гендерні стереотипи, які диктують сприйняття жінки як особи, яка здебільшого піклується про дітей, а чоловіка як годувальника, самі по собі не можуть становити достатнє виправдання різниці у поводженні, також як і інші стереотипи, пов`язані з расою, походженням, кольором шкіри або сексуальною орієнтацією.

Стаття 24 Конституції України передбачає, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень, зокрема, за ознакою статі. Рівність прав жінки і чоловіка забезпечується: наданням жінкам рівних з чоловіками можливостей у громадсько-політичній і культурній діяльності, у здобутті освіти і професійній підготовці, у праці та винагороді за неї; спеціальними заходами щодо охорони праці і здоров`я жінок, встановленням пенсійних пільг; створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відмова у наданні майору ОСОБА_1 соціальної відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним шестирічного віку є протиправною, а його рапорт про надання йому соціальної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку підлягає задоволення.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Аналогічна норма закріплена і в частині 2 статті 19 Конституції України.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно вимог статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави та статті 9 КАС України, де передбачено, що суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, таким є Конституція України, що відповідає принципу верховенства права, який закріплений в статті 8 Конституції України та статті 22 Конституції України, де передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно вимог частини 1 статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, з урахуванням принципу верховенства права та з метою забезпечення захисту прав, свобод та інтересів особи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві посилання позивача є обґрунтованими, та відповідно такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа..

Керуючись статтями 56, 58, 86, 94, 159, 162, 163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати відмову Навчального центру Державної прикордонної служби України від 30.09.2015 №30/2858 протиправною.

Зобов`язати Навчальний центр Державної прикордонної служби України надати майору ОСОБА_1 соціальну відпустку по догляду за дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним шестирічного віку.

Стягнути з Навчального центру Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн 20 коп., сплачений згідно квитанції №2956 від 07.10.2015 та 487 (чотириста вісімдесят сім) грн 20 коп., сплачений згідно квитанції №2975 від 07.10.2015.

Постанова набирає законної сили відповідно до вимог статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд у строки та порядку, передбачені статтями 185-187 цього Кодексу.

Суддя В.П. Тимошенко

Повний текст постанови складений та підписаний 26 жовтня 2015 року