Справа № 2а-879/2010
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2015-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 р. Справа № 2а-879/2010
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бартош Н.С.

Суддів: Донець Л.О. , Мельнікової Л.В.

за участю секретаря судового засідання Дорошенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Конотопському районі Сумської області на постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22.02.2010р. по справі № 2а-879/2010

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Конотопському районі Сумської області

про зобовязання здійснити нарахування недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги за 2007-2009 роки в сумі 3826 грн.50 коп. відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни",

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 11.02.2010 року звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Конотопському районі Сумської області, в якому просила визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України, щодо невиплати йому державної соціальної допомоги у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" незаконною; зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити йому державну соціальну допомогу у розмірі відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року.

Постановою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22.02.2010 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Конотопському районі Сумської області.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Конотопському районі Сумської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" та провести відповідні виплати за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, з врахуванням раніше проведених виплат.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, управління Пенсійного фонду України в Конотопському районі Сумської області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати оскаржувану постанову та задовольнити апеляційну скаргу.

Виходячи з приписів абз. 4 ч. 8 ст. 183-2 КАС України вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, переглянувши в межах апеляційної скарги постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач відповідно до ст.1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має статус "дитина війни", що підтверджується копією посвідчення. (а.с. 10-11).

Як вбачається із довідки № 1241/08 від 19.09.2010 р. ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". На підставі Законів України "Про соціальний захист дітей війни", "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" та постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. № 530 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" до основного розміру пенсії призначено та виплачується підвищення "Дитині війни" у розмірах: з 1 січня 2008 року - 47,00 грн., з 1 квітня 2008 року - 48,10 грн., з 1 липня 2008 року - 48,20 грн., з 1 жовтня 2008 року - 49,80 грн. (а.с. 13).

Не погодившись з розміром отриманого підвищення до пенсії, позивач звернувся із зазначеним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, надавши перевагу ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" над постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. за № 530 "Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", як нормативно-правовому акту, що має вищу юридичну силу. Також судом визначено розмір мінімальної пенсії за віком, виходячи із приписів ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", оскільки іншими законами такий розмір не врегульовано.

Даючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач наполягав на відмові в задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Згідно до ч. 2 статті 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог.

Наслідки пропуску цих строків встановлені статтею 100 КАС, відповідно до якої адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Така редакція цієї статті характеризує її як норму процесуального права.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду, річний строк на звернення до суду з позовом та період за який позивач просить суд захистити його права, колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту з 11.02.2009 року.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 1 січня 2009 року по 10 лютого 2009 року включно підлягає скасуванню, із залишенням позовну в цій частині без розгляду.

Переглянувши постанову суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог за період з 11.02.2009 року по 31 грудня 2009 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законами України "Про Державний бюджет України" на 2009 р. та на 2010 р. дію ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" не зупинено, що зумовлює наявність у відповідача обовязку забезпечення виплати позивачу пенсії з врахуванням її підвищення на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2009-2010 роках дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Виходячи з системного аналізу ч.2 ст.19 Конституції України, ч. 2 ст. 3 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та приписів ч.4 ст.9 КАС України, відповідач у 2009-2010 роках не мав підстав застосовувати постанову Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. за № 530 та був зобовязаний діяти у відповідності з приписами діючої норми ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", який має вищу юридичну силу ніж зазначена постанова, нараховувати та здійснювати позивачу доплату до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Щодо доводів апеляційної скарги про необґрунтоване застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", колегія суддів зазначає наступне.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплати зазначеної доплати до пенсії, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобовязань, які встановлені ст.46 Конституції України та зазначеною нормою Закону.

Колегія суддів також відхиляє доводи відповідача щодо не визначеності на законодавчому рівні питання відносно органу, на який покладено обовязок по виплаті підвищення до пенсії особам, які мають статус дитини війни.

Пенсійний фонд України діє відповідно Положення "Про Пенсійний фонд України" і здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" покладено саме на управління пенсійного фонду України за місцем проживання позивача.

Держава взяла на себе обовязок щодо виплати позивачу, як дитині війни доплати до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком та поклала виконання цього обовязку на центральний орган виконавчої влади Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів. Між тим, відповідач не вчинив дій щодо нарахування доплати до пенсії позивачу та виплати вказаних сум у розмірі, встановленому ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог за період з 11.02.2009 року по 31 грудня 2009 року є законним та обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для його скасування.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач має право на отримання підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, з розміру мінімальної пенсії, встановленого ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за період з 11.02.2009 року по 31 грудня 2009 року.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 167, 183-2, 195, п. 4 ч. 1 ст. 198, 200, 203, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Конотопському районі Сумської області задовольнити частково.

Постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22.02.2010 року по справі № 2а-879/2010 скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 1 січня 2009 року по 10 лютого 2009 року, залишити адміністративний позов в цій частині без розгляду.

В іншій частині постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22.02.2010 року по справі № 2а-879/2010 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст постанови виготовлений 12.10.2015 р.