Справа № 816/3349/15
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2015-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/3349/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Довгопол М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кулик-Куличок О.Л.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідачів - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Лубенського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області - Сиромятнікова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Лубенського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання неправомірними та скасування наказів, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

19 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області /надалі - начальник УМВС в Полтавській області/ про визнання протиправним та скасування наказу «Про порушення службової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 753 від 13.07.2015.

31 серпня 2015 року позивач подав уточнення позовних вимог, відповідно до яких просив визнати неправомірним та скасувати наказ начальника УМВС в Полтавській області № 753 від 13.07.2015 «Про порушення службової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності»; визнати неправомірними та скасувати накази № 467 від 07.08.2015 та № 487 від 21.08.2015 в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ згідно п. є статті 64 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України; зобов'язати начальника УМВС в Полтавській області звільнити ОСОБА_1 відповідно до висновку ВЛК на підставі свідоцтва про хворобу № 374-С від 14.08.2015 за станом здоров'я та провести повний розрахунок відповідно до п. 1.18 Інструкції про виплату грошового забезпечення особам РНС ОВС з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу; стягнути з УМВС в Полтавській області 16 630 грн. моральної шкоди /а.с. 14 - 17/. Протокольною ухвалою суду від 08 вересня 2015 року уточнену позовну заяву прийнято до розгляду, крім позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Ухвалою суду від 08 вересня 2015 року до участі у справі в якості відповідачів залучено Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області /надалі - УМВС України в Полтавській області/, Лубенський міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області /надалі - Лубенський МВ УМВС України в Полтавській області/ /а.с. 80/.

11 вересня 2015 року позивач до початку розгляду справи по суті подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив: визнати неправомірними та скасувати накази № 753 від 13.07.2015, № 467 о/с від 07.08.2015, № 487 від 21.08.2015; зобов'язати УМВС в Полтавській області поновити ОСОБА_1 на попередній посаді та звільнити на підставі свідоцтва про хворобу № 374-С від 14.08.2015; виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу; Лубенському МВ УМВС виплатити компенсацію за невикористану відпустку за 2015 рік, виплатити моральну шкоду в розмірі 16 630 грн. /а.с. 87 - 89/. Протокольною ухвалою суду від 14 вересня 2015 року заяву позивача про уточнення позовних вимог прийнято до розгляду у повному обсязі.

Заяву позивача про уточнення позовних вимог від 21 вересня 2015 року /а.с. 111 - 114/ повернуто протокольною ухвалою суду від 23 вересня 2015 року у зв'язку із невідповідністю її вимогам статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України.

29 вересня 2015 року позивач знову подав заяву про уточнення позовних вимог, якою позовні вимоги виклав у наступній редакції: просив визнати неправомірним та скасувати наказ № 753 від 13.07.2015 «Про порушення службової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності»; визнати неправомірними та скасувати накази № 467 о/с від 07.08.2015, № 487 о/с від 21.08.2015 в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ згідно п. є статті 64 Положення про проходження служби в органах внутрішніх справ; зобов'язати начальника УМВС в Полтавській області та УМВС в Полтавській області звільнити позивача на підставі свідоцтва про хворобу № 374-С від 14.08.2015 та висновку ВЛК від 14.08.2015 відповідно до п. б статті 64 Положення про проходження служби в ОВС (за станом здоров'я); зобов'язати Лубенський МВ УМВС виплатити компенсацію за невикористану відпустку відповідно до статті 56 Положення про проходження служби в ОВС та відповідно до ст. 47, 116, 117 КЗпПУ і п. 2.2.5. Інструкції, затвердженої наказом МВС № 499, провести повний розрахунок по день виключення із списків особового складу МВ з виплатою середнього заробітку по день фактичного розрахунку; стягнути з УМВС в Полтавській області 17 507 грн 28 коп. моральної шкоди /а.с. 146 - 150/. У судовому засіданні представник позивача пояснив, що позовну заяву змінено в частині вимог щодо моральної шкоди, а також заявлено додаткові вимоги про виплату середнього заробітку відповідно до статей 47, 116, 117 КЗпПУ по день фактичного розрахунку. Протокольною ухвалою суду від 06 жовтня 2015 року заяву про уточнення позовних вимог прийнято в частині збільшення розміру моральної шкоди, в частині вимог про зобов'язання виплатити середній заробіток по день фактичного розрахунку відмовлено у прийнятті до розгляду з огляду на зміну позивачем підстав та предмету позову після початку розгляду справи по суті.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачем начальником УМВС в Полтавській області всупереч вимогам частини 2 статті 16 Дисциплінарного статуту ОВС видано наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності № 753 від 13.07.2015 під час тимчасової непрацездатності позивача. Також зазначав, що відповідачем не дотримано вимог Інструкції про порядок службових розслідувань в ОВС, оскільки не ознайомлено позивача із наказом про призначення службового розслідування, матеріалами та висновком службового розслідування, не враховано пояснення та заперечення позивача. Відносно наявних у матеріалах службового розслідування фотоматеріалів зазначав, що вказані докази зібрані всупереч вимогам статті 307 Цивільного кодексу України, а щодо довідки наркодиспансеру № 458 зауважував, що вона не відповідає вимогам Інструкції, затвердженої наказом № 400/666 від 09.09.2009.

Крім того, звертав увагу на те, що наказ про звільнення № 467 о/с був виданий також під час тимчасової непрацездатності позивача, без врахування тієї обставини, що позивачу видано направлення на ВЛК про встановлення придатності до військової служби у зв'язку із погіршенням стану здоров'я, і висновок ВЛК на той час не був складений. Також вважає звільнення неправомірним з огляду на відсутність згоди профспілки, членом якої є позивач, а також зважаючи на порушення порядку атестування під час звільнення, які виявилися у тому, що позивач на атестаційну комісію не викликався, натомість позивачем подано рапорт про незгоду із атестаційним листом, що мало бути підставою для додаткової перевірки і складення висновку за її результатами.

Стверджував також, що розрахунок під час звільнення проведено не повністю, оскільки грошове забезпечення виплачено по день звільнення, а не по день виключення позивача із списків особового складу, а, крім того, не виплачено компенсацію за невикористану відпустку.

Вважає, що незаконними діями відповідачів завдано моральної шкоди, яку позивач оцінює у розмірі 17 507 грн 28 коп.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити у повному обсязі з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог.

Представник відповідачів Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Лубенського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.

У письмових запереченнях представник відповідача Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області зазначав, що при накладенні на позивача стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ та при виконанні даного стягнення відповідач діяв виключно у межах та у спосіб, що визначені чинним законодавством. Процедура звільнення, визначена Дисциплінарним статутом та Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, дотримана у повному обсязі, жодних порушень прав та законних інтересів позивача не допускалося. Вказував, що позивачем скоєно дисциплінарний проступок 02.07.2015, а саме, під час несення служби працівник міліції ОСОБА_1 із напарником ОСОБА_5, перебуваючи в нетверезому стані, відкрили хаотичний вогонь із автоматичної зброї у бік населених пунктів, що призвело до затримання останніх працівниками ВСП ЗС України. Під час службового розслідування у позивача відібрано письмові пояснення, в яких він підтвердив факт вживання спиртних напоїв під час несення служби 02.07.2015. На підставі висновку службового розслідування наказом УМВС від 13.07.2015 № 753 за грубе порушення службової дисципліни на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в органах внутрішніх справ, при цьому при обранні крайнього заходу дисциплінарного впливу керівництвом УМВС враховано, що обставини, за яких скоєно проступок (в умовах, наближених до бойових), фактично наразили на більшу небезпеку інших працівників зведеного загону.

Відносно доводів позивача про неправомірність звільнення під час тимчасової непрацездатності позивача, зазначав, що УМВС стало відомо про тимчасову непрацездатність позивача лише 14.08.2015, тому наказом УМВС від 21.08.2015 № 487 о/с пункт наказу УМВС від 07.08.2015 № 467 о/с про звільнення з ОВС капітана міліції ОСОБА_1 змінено в частині дати звільнення та вислуги років. Відповідно до вказаних змін ОСОБА_1 вважається звільненим 15.08.2015 з відповідним обрахунком вислуги років /а.с. 41 - 46/.

Відповідач начальник УМВС України в Полтавській області у судове засідання не з'явився, явку уповноваженого представника не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Згідно із частиною четвертою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

З огляду на викладене, суд вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача начальника УМВС в Полтавській області.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідачів УМВС в Полтавській області, Лубенського МВ УМВС в Полтавській області, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 з 13.09.2004 проходив службу в органах внутрішніх справ, з 08.09.2010 обіймав посаду старшого інспектора дозвільної системи сектору охорони громадського порядку Лубенського міського відділу (з обслуговування м. Лубни та Лубенського району), що підтверджується даними послужного списку, копія якого знаходиться у матеріалах справи /а.с. 48 - 53/.

Наказом УМВС України в Полтавській області від 23.06.2015 № 321 о/с дск «Про відрядження працівників УМВС України в Полтавській області для участі в проведенні антитерористичної операції та повернення з відрядження» відряджено з 25 червня по 26 липня 2015 року до м. Костянтинівка з табельною вогнепальною зброєю (ПМ) та автоматичною зброєю ряд працівників УМВС України в Полтавській області, в тому числі, капітана міліції ОСОБА_1 (М-253164), старшого інспектора дозвільної системи сектору охорони громадського порядку Лубенського міського відділу (з обслуговування м. Лубни та Лубенського району) /а.с. 6/.

Наказом УМВС України в Полтавській області від 03.07.2015 № 638 «Про призначення та проведення службового розслідування» у зв'язку із надходженням 02.07.2015 до УМВС від старшого зведеного УМВС України в Полтавській області, відрядженого до зони проведення АТО м. Костянтинівка, Донецької області, майора міліції ОСОБА_6 інформації про затримання працівниками ВСП ЗС України двох працівників зведеного загону УМВС, які під час несення служби відкрили хаотичний вогонь із автоматичної зброї у бік населених пунктів, призначено за вказаним фактом службове розслідування /а.с. 70/.

Пунктом 3 зазначеного наказу капітана міліції ОСОБА_1 згідно зі статтею 17 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України відсторонено від виконання службових обов'язків із збереженням посадового окладу, окладу за спеціальне звання, надбавки за вислугу років, інших надбавок і доплат, крім премії.

10.07.2015 комісією, призначеною для проведення службового розслідування, складено висновок службового розслідування за відомостями заступника начальника РМГБОП УМВС України в Полтавській області майора міліції ОСОБА_6 щодо затримання працівниками ВСП ЗС України двох працівників міліції зведеного загону УМВС, які в стані алкогольного сп'яніння вели хаотичний вогонь із автоматичної зброї у бік населених пунктів поблизу м. Дружківка Донецької області /надалі - висновок службового розслідування/. Висновок службового розслідування затверджено начальником УМВС України в Полтавській області Бехом О.В. 10.07.2015.

13.07.2015 УМВС України в Полтавській області прийнято наказ № 753 «Про порушення службової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності», згідно із пунктом 1 якого за порушення службової дисципліни, недотримання статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, недотримання правил поведінки і професійної етики осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, що виявилося в перебуванні під час служби у стані алкогольного сп'яніння та безпідставного використання автоматичної зброї, старшого інспектора дозвільної системи сектору охорони громадського порядку Лубенського міського відділу (з обслуговування м. Лубни та Лубенського району), капітана міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ /а.с. 72/.

Із вказаним наказом позивач ознайомився 17.07.2015, про що свідчить його підпис на зворотному боці наказу. При цьому судом із пояснень позивача з'ясовано, що зазначена ним дата ознайомлення « 17.06.2015» є опискою в частині місяця ознайомлення. На наказі від 13.07.2015 № 753 позивач зробив також відмітку про незгоду із наказом.

На підставі наказу УМВС України в Полтавській області від 13.07.2015 № 753 та подання Лубенського МВ від 05.08.2015 УМВС України в Полтавській області видано наказ від 07.08.2015 № 467 о/с «По особовому складу», яким капітана міліції ОСОБА_1, старшого інспектора дозвільної системи сектору охорони громадського порядку Лубенського міського відділу (з обслуговування м. Лубни та Лубенського району), звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 64 "є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (у запас за порушення дисципліни) /а.с. 73/.

Наказом УМВС України в Полтавській області від 21.08.2015 № 487 о/с «По особовому складу» пункт наказу УМВС України в Полтавській області від 07.08.2015 № 467 о/с про звільнення з ОВС України за п. 64 «є» (у запас за порушення дисципліни) капітана міліції ОСОБА_1 змінено в частині дати звільнення та вислуги років, встановлено уважати його звільненим 15 серпня 2015 року, вислуга років станом на 15 серпня 2015 року складає 12 років 08 місяців 28 днів /а.с. 76/.

До трудової книжки позивача внесено запис про звільнення з органів внутрішніх справ 15.08.2015, підстава - наказ від 07.08.2015 № 467 о/с /а.с. 29/.

25.08.2015 позивач отримав трудову книжку, військовий квиток, припис для постановки на військовий облік, витяги з наказів в частині його звільнення від 07.08.2015 № 467 о/с, від 21.08.2015 № 487 о/с, про що свідчить розписка позивача, копія якої наявна у справі /а.с. 77/.

Позивач не погодився із наказами УМВС України в Полтавській області № 753 від 13.07.2015 «Про порушення службової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності»; № 467 о/с від 07.08.2015, № 487 о/с від 21.08.2015 в частині його звільнення, у зв'язку з чим звернувся до суду із даним позовом.

Перевіряючи правомірність оскаржуваних наказів та надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про міліцію", Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.06.1991 №114, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, що затверджений Законом України від 22.02.2006 №3460-IV.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України.

Відповідно до частини першої статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України (надалі - Дисциплінарний статут) службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарним проступком за змістом статті 2 Дисциплінарного статуту є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу:

- дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників;

- захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави;

- поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу;

- дотримуватися норм професійної та службової етики;

- берегти державну таємницю;

- у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб;

- стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою;

- постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень;

- сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку;

- виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету;

- з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють;

- берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту передбачено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Так, відповідно до положень статті 12 зазначеного Статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень:

- усне зауваження;

- зауваження;

- догана;

- сувора догана;

- попередження про неповну посадову відповідність;

- звільнення з посади;

- пониження в спеціальному званні на один ступінь;

- звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення встановлений статтею 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, яка визначає, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ встановлено Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 № 230 (надалі - Інструкція № 230).

Відповідно до пункту 2.1. Інструкції № 230 підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Згідно із пунктом 2.5. Інструкції № 230 підстави для призначення службового розслідування можуть міститися в службових документах осіб РНС, матеріалах перевірок, письмових зверненнях громадян України, осіб без громадянства та іноземців, депутатських запитах та зверненнях народних депутатів України, повідомленнях уповноважених органів досудового розслідування, заявах і повідомленнях інших правоохоронних органів, підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації або в інших документах, отриманих в установленому законодавством України порядку.

Підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника (пункт 2.6. Інструкції № 230).

Матеріалами справи підтверджено, що у зв'язку із надходженням 02.07.2015 до УМВС від майора міліції ОСОБА_6 інформації про затримання працівниками ВСП ЗС України двох працівників зведеного загону УМВС, які під час несення служби відкрили хаотичний вогонь із автоматичної зброї у бік населених пунктів, наказом УМВС України в Полтавській області від 03.07.2015 № 638 призначено за вказаним фактом службове розслідування /а.с. 70/.

Згідно із положеннями пунктів 5.1. - 5.4. Інструкції № 230 службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником.

Початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення. Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування.

Якщо вину особи рядового або начальницького складу повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Як встановлено судом, службове розслідування, призначене наказом УМВС України в Полтавській області від 03.07.2015 № 638, завершено 10.07.2015 затвердженням висновку службового розслідування /а.с. 55 - 58/.

Проведеним службовим розслідуванням встановлено і зафіксовано у висновку службового розслідування, що 02.07.2015 до УМВС від старшого зведеного загону УМВС України в Полтавській області, який відряджений до зони проведення АТО, заступника начальника РМГБОП УМВС майора міліції ОСОБА_6 надійшла інформація, що 02.07.2015 о 08.00 в зоні проведення АТО (м. Костянтинівка Донецької області) після проведення інструктажу особовий склад, виділений до несення служби, заступив на забезпечення охорони громадського порядку.

Командирами взводів, виходячи з оперативної обстановки і переліку охороняємих об'єктів, було розподілено особовий склад та визначено період несення служби. Після проведення інструктажу екіпіровані засобами захисту та озброєні автоматичною зброєю, працівники зведеного загону прибули до місць несення служби.

Близько 20.30. майору міліції ОСОБА_6 від представника АТЦ надійшла інформація, що на охороняємому об'єкті « 4 лінія оборони», де проводиться охорона фортифікаційних спору та роботи по облаштуванню вогневих рубежів, 2 працівники міліції зведеного загону УМВС, будучи в нетверезому стані, відкрили хаотичний вогонь із автоматичної зброї у бік населених пунктів, що призвело до затримання останніх працівниками ВСП ЗС України і доставлення їх до м. Краматорськ.

Встановлено, що на об'єкті « 4 лінія оборони» несли службу старший інспектор дозвільної системи сектору охорони громадського порядку Лубенського міського відділу (з обслуговування м. Лубни та Лубенського району) УМВС, капітан міліції ОСОБА_1 спільно із міліціонером-водієм ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під вартою осіб Гребінківського РВ УМВС молодшим сержантом міліції ОСОБА_5.

Вищевказані працівники доставлені до медичного закладу м. Краматорськ для проведення освідування на стан алкогольного сп'яніння, за результатами якого встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували в стані алкогольного сп'яніння (висновок № 458 та № 457 відповідно).

Близько 02.30 03.07.2015 капітана міліції ОСОБА_1 та молодшого сержанта міліції ОСОБА_5 повернуто до місця розташування зведеного загону УМВС (м. Костянтинівка), зброя та частково боєприпаси в наявності (відстріляні близько 70 набоїв).

Близько 00.55 04.07.2015 дані працівники міліції повернулися до УМВС в Полтавській області, де згідно журналу видачі та прийому озброєння та спецзасобів здали автоматичну, табельну вогнепальну зброю та спецзасоби.

В ході проведення службового розслідування були опитані заступник командира роти міліції громадської безпеки особливого призначення УМВС майор міліції ОСОБА_6, старшина роти конвойної служби міліції Полтавського МУ УМВС ОСОБА_8, молодший сержант міліції ОСОБА_5, капітан міліції ОСОБА_1, лікар-невропатолог Лубенської ЦМЛ ОСОБА_9, оглянуті фотоматеріали із місця, де несли службу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та були затримані працівниками ВСП ЗС України.

Проведеним службовим розслідуванням встановлено, що капітан міліції ОСОБА_1 та молодший сержант ОСОБА_5 згідно книги нарядів зведеного загону УМВС України в Полтавській області 02.07.2015 були задіяні на чергуванні захисного рубежу № 4 поблизу населеного пункту м. Дружківка Донецької області, а також згідно книги інструктажів зведеного загону УМВС від 26.06.2015 проінструктовані під підпис про недопущення вживання алкогольних напоїв та порушення службової дисципліни.

З огляду на викладене, за висновком службового розслідування від 10.07.2015, затвердженим начальником УМВС України в Полтавській області 10.07.2015, запропоновано за порушення службової дисципліни, недотримання статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460-ІV, недотримання правил поведінки професійної етики осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України від 22.02.2012 № 155, що виявилося у перебуванні під час служби у стані алкогольного сп'яніння та безпідставного використання автоматичної зброї, старшого інспектора дозвільної системи сектору охорони громадського порядку Лубенського МВ (з обслуговування м. Лубни та Лубенського району) УМВС капітана міліції ОСОБА_1 звільнити з органів внутрішніх справ.

В ході розгляду справи обставини, встановлені під час службового розслідування, знайшли своє підтвердження.

Так, згідно із наказом УМВС України в Полтавській області від 23.06.2015 № 321 о/с дск «Про відрядження працівників УМВС України в Полтавській області для участі в проведенні антитерористичної операції та повернення з відрядження» /а.с. 6/ позивач був відряджений з 25 червня по 26 липня 2015 року до м. Костянтинівка.

Відповідно до Книги видачі та приймання озброєння та спеціальних засобів 25.06.2015 позивачу видано АК-74, магазин (4), патрони (120), бронежилет Корсар 4, каску /а.с. 128/.

27.06.2015 командиром зведеного загону УМВС України в Полтавській області майором міліції ОСОБА_6 проінструктовано працівників міліції, в тому числі позивача, зокрема, про недопущення вживання спиртних напоїв та недопущення порушення службової дисципліни, про що свідчить витяг із Книги інструктажів /а.с. 64 - 65/.

Згідно Книги нарядів позивача разом із ОСОБА_5 поставлено на чергування на захисний рубіж № 4 з 8 год. 00 хв. 02.07.2015 по 8 год. 00 хв. 05.07.2015, при цьому позивача визначено старшим групи /а.с. 66 - 67/.

Відповідно до письмових пояснень майора міліції ОСОБА_6 близько 20 год. 30 хв. 02.07.2015 йому від представника МВС України на ім'я «ОСОБА_11» (позивний) надійшла інформація, що співробітники ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на даний час затримані та в стані алкогольного сп'яніння знаходяться в штабі АТО, у зв'язку з тим, що останні, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, відкрили автоматичний вогонь. Близько 21 год.10 хв. ОСОБА_6 разом із ОСОБА_8 прибув до штабу АТО, де на території дислокації працівників ВСП ЗС України під охороною перебували вищевказані працівники зведеного загону УМВС. Після цього ОСОБА_6, ОСОБА_8 разом із затриманими працівниками в супроводі представників МВС штабу АТО прибули до медичного закладу в м. Краматорськ для освідування на стан алкогольного сп'яніння затриманих працівників /а.с. 62/.

Вказані пояснення не суперечать письмовим поясненням ОСОБА_8, ОСОБА_1 та ОСОБА_5

Довідкою КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Краматорська» № 458 від 03.07.2015 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, засвідчено, що ОСОБА_1, який звернувся 02.07.2015 о 23 год. 05 хв., перебуває в стані сп'яніння - гостра інтоксикація внаслідок вживання алкоголю, вміст алкоголю у видихуваному повітрі - 1, 08 %о, у сечі - 1, 456 %о /а.с. 69/.

Згідно із довідкою КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Краматорська» № 457 від 03.07.2015 ОСОБА_5, який звернувся 02.07.2015 о 22 год. 50 хв., також перебуває в стані сп'яніння - гостра інтоксикація внаслідок вживання алкоголю, вміст алкоголю у видихуваному повітрі - 1, 64 %о /а.с. 68/.

У письмових поясненнях, відібраних під час службового розслідування, позивач підтвердив, що близько 18 год. 00 хв. він із напарником ОСОБА_5 почали вживати алкогольні напої, а саме, спирт, який взяв із собою ОСОБА_5 /а.с. 59/.

В ході розгляду справи позивач також не заперечував, що під час несення служби 02.07.2015 вживав алкогольні напої (спирт).

Посилання позивача у судовому засіданні на те, що алкогольні напої ним вживалися з метою усунення розладу шлунку, суд оцінює критично, оскільки позивачем не обґрунтовано з медичної точки зору лікування розладу шлунку спиртними напоями.

Суд відхиляє також доводи позивача про те, що довідка КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Краматорська» № 458 від 03.07.2015 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, не відповідає вимогам Інструкції, затвердженої наказом № 400/666 від 09.09.2009.

Наказом Міністерства охорони здоров'я та МВС від 09.09.2009 № 400/666 затверджено Інструкцію про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, пунктом 1 якої передбачено, що Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення ознак стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп'яніння), та оформлення результатів такого огляду.

З огляду на викладене, норми зазначеної Інструкції не підлягали застосуванню під час огляду позивача.

Суд бере до уваги, що довідка № 458 від 03.07.2015 складена на бланку КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Краматорська», містить підпис лікаря-нарколога, скріплена печаткою медичного закладу. Стан сп'яніння ОСОБА_1 лікарем-наркологом встановлено після проведеної консультації, медичного огляду та лабораторних обстежень біологічних середовищ позивача (сечі). При цьому позивач не заперечує факт проходження відповідного медичного огляду. Відсутність у вказаній довідці підпису позивача про ознайомлення з результатами огляду не спростовує достовірність таких результатів.

За таких обставин суд вважає довідку № 458 від 03.07.2015 належним і допустимим доказом на підтвердження стану сп'яніння позивача.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема, дотримуватися законодавства, статутів і наказів начальників; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики.

Згідно із пунктом 4.1. розділу ІІІ «Моральні основи служби в органах внутрішніх справ» Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 № 155 (надалі - Правила поведінки та професійної етики) працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе такі моральні зобов'язання, зокрема, бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби.

Відповідно пп. 1.1. розділу IV «Професійно-етичні правила поведінки працівника органів внутрішніх справ» Правил поведінки та професійної етики, поведінка працівника органів внутрішніх справ завжди і за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму і морально-етичним принципам стража правопорядку. Ніщо не повинно паплюжити ділову репутацію та авторитет працівника.

В ході розгляду справи підтверджено, що позивач під час несення служби, незважаючи на інструктування керівництвом про недопущення вживання алкогольних напоїв, вживав спиртні напої, що є несумісним із виконанням завдань, поставлених перед працівниками міліції, відряджених для участі в проведенні антитерористичної операції, зазначених у наказі УМВС України в Полтавській області від 23.06.2015 № 321 о/с дск (виконання завдань, визначених Законом України «Про боротьбу з тероризмом», несення служби по охороні громадського порядку в районах проведення АТО).

Таким чином позивачем не дотримано вимоги статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, а також приписів Правил поведінки та професійної етики.

Також позивачем після вжиття спиртних напоїв використано вогнепальну зброю. Так, у письмових поясненнях, відібраних під час службового розслідування, позивачем зазначено, після 19 години вечора 02.07.2015 позивач та ОСОБА_5 почули постріли і ОСОБА_5 почав стрільбу вгору, а позивачем здійснено постріли вгору з метою показати ОСОБА_5 як правильно вести вогонь з автоматичної зброї /а.с. 59/.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_5, відібраних під час службового розслідування, він разом із ОСОБА_1 після 19.00 з автомату АК-74 здійснювали постріли вгору, сидячи на лавці спиною до села. Постріли здійснював тому, що почув декілька пострілів поблизу та вирішив, що військові з них жартують та хотіли злякати /а.с. 60/.

Відповідно до Книги видачі та приймання озброєння та спеціальних засобів 25.06.2015 позивачу видано АК-74, магазин (4), патрони (120), а 04.07.2015 повернуто АК-74, магазин (4), патрони (116) /а.с. 128/, що свідчить про використання позивачем 4 патронів. ОСОБА_5 було видано 25.06.2015 АК-74, магазин (4), патрони (120), а повернуто останнім 04.07.2015 АК-74, магазин (4), патрони (86), що свідчить про використання 34 патронів /а.с. 131/.

В силу приписів частини 1 статті 15 Закону України «Про міліцію» працівники міліції як крайній захід мають право застосовувати вогнепальну зброю у таких випадках: 1) для захисту громадян від нападу, що загрожує їх життю і здоров'ю, а також звільнення заложників; 2) для відбиття нападу на працівника міліції або членів його сім'ї, якщо їх життю або здоров'ю загрожує небезпека; 3) для відбиття нападу на охоронювані об'єкти, конвої, жилі приміщення громадян, приміщення державних і громадських підприємств, установ і організацій, а також звільнення їх у разі захоплення; 4) для затримання особи, яку застали при вчиненні тяжкого злочину і яка намагається втекти; 5) для затримання особи, яка чинить збройний опір, намагається втекти з-під варти, а також озброєної особи, яка погрожує застосуванням зброї та інших предметів, що загрожує життю і здоров'ю працівника міліції; 6) для зупинки транспортного засобу шляхом його пошкодження, якщо водій своїми діями створює загрозу життю чи здоров'ю громадян або працівника міліції.

Працівники міліції мають право застосовувати вогнепальну зброю у районі проведення антитерористичної операції (частина 2 статті 15 Закону).

Працівники міліції мають право використовувати зброю для подання сигналу тривоги або виклику допомоги, для знешкодження тварини, яка загрожує життю і здоров'ю громадян або працівника міліції (частина 4 статті 15 Закону).

Наведені положення Закону України «Про міліцію» свідчать, що застосування вогнепальної зброї працівником міліції є крайнім заходом, який застосовується у визначених законом випадках. Також працівники міліції мають право використовувати зброю для подання сигналу тривоги або виклику допомоги.

Надане працівникам міліції частиною 2 статті 15 Закону України «Про міліцію» право застосовувати вогнепальну зброю у районі проведення антитерористичної операції повинно узгоджуватися із метою та завданнями антитерористичної операції.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20.03.2003 № 638-ІV, антитерористична операція - комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності.

Частиною 2 статті 5 вказаного Закону визначено, що Міністерство внутрішніх справ України здійснює боротьбу з тероризмом шляхом запобігання, виявлення та припинення злочинів, вчинених з терористичною метою, розслідування яких віднесене законодавством України до компетенції органів внутрішніх справ; надає Антитерористичному центру при Службі безпеки України необхідні сили і засоби; забезпечує їх ефективне використання під час проведення антитерористичних операцій.

В силу положень пункту 1 частини 1 статті 15 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції посадові особи, залучені до операції, мають право застосовувати відповідно до законодавства України зброю і спеціальні засоби.

У письмових поясненнях позивача, відібраних під час службового розслідування, не наведено обґрунтованих підстав для застосування вогнепальної зброї.

Посилання позивача на те, що він здійснив постріли з метою продемонструвати напарнику ОСОБА_5 правильність ведення стрільби, суд оцінює критично, оскільки положеннями Закону України «Про міліцію» та іншими актами законодавства не передбачено такі обставини, як підставу для застосування вогнепальної зброї.

Також не є обґрунтованими доводи позивача про те, що здійснені ним постріли мали попереджувальний характер, оскільки позивачем не пояснено, відносно яких осіб здійснено попередження, чому здійснено саме чотири постріли, які обставини свідчили про напад або наявність загрози його життю та здоров'ю. При цьому у письмових поясненнях ОСОБА_5 зазначав, що чув декілька пострілів поблизу та вважав, що військові з них жартують та хотіли злякати.

Суд також враховує, що позивач та ОСОБА_5 не повідомили керівника зведеного загону про обставини та підстави застосування вогнепальної зброї. Факт нападу на них під час несення служби або інші обставини, за яких дозволяється застосування вогнепальної зброї, не підтверджено в ході службового розслідування та не доведено в ході розгляду справи.

Також суд бере до уваги, що позивач стріляв після вжиття спиртних напоїв, що створювало загрозу для життя і здоров'я інших людей, враховуючи розташування посту несення служби неподалік населеного пункту, що не заперечується сторонами.

Отже, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено наявність законних підстав для застосування вогнепальної зброї 02 липня 2015 року.

Відповідно до статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

З огляду на викладене, дії позивача щодо безпідставного застосування вогнепальної зброї, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, не узгоджувалися із вимогами статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Враховуючи вищенаведене суд вважає правомірним висновок службового розслідування від 10.07.2015, яким встановлено порушення позивачем службової дисципліни, недотримання статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460-ІV, недотримання правил поведінки професійної етики осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України від 22.02.2012 № 155, що виявилося у перебуванні під час служби у стані алкогольного сп'яніння та безпідставного використання автоматичної зброї.

Суд вважає безпідставними твердження позивача про порушення відповідачем вимог Інструкції про порядок службових розслідувань в ОВС, у зв'язку з тим, що позивача не ознайомлено із наказом про призначення службового розслідування, матеріалами та висновком службового розслідування, не враховано пояснення та заперечення позивача.

Суд зауважує, що Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом МВС України від 12.03.2013 № 230, не передбачено обов'язку органу, що призначив службове розслідування, ознайомлювати особу, стосовно якої проводиться службове розслідування із змістом наказу про призначення службового розслідування.

Відповідно до підпункту 6.3.1. пункту 6.3. зазначеної Інструкції особа РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування.

Письмові пояснення позивача свідчать про те, що позивачу роз'яснено права під час службового розслідування, встановлені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України. Доказів того, що позивачу було відмовлено у наданні інформації про підстави службового розслідування, до суду не надано.

Підпунктом 6.3.5. пункту 6.3. Інструкції передбачено, що особа РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України.

Судом встановлено, що із висновком службового розслідування від 10.07.2015 та матеріалами позивач ознайомився 31.08.2015 /а.с. 58 на звороті/. При цьому доказів подання рапорту про ознайомлення із висновком службового розслідування раніше, до цієї дати позивачем не надано, а відтак не підтверджено, що УМВС України в Полтавській області порушено його права в частині ознайомлення із висновком та матеріалами службового розслідування.

Посилання позивача на те, що відповідачем не враховано пояснення та заперечення позивача під час службового розслідування, є безпідставними, оскільки письмові пояснення позивача приєднано до матеріалів службового розслідування, і зміст вказаних пояснень відображено у висновку службового розслідування.

Відносно доводів позивача про те, що наявні у матеріалах службового розслідування фотоматеріали зібрані всупереч вимогам статті 307 Цивільного кодексу України, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 307 Цивільного кодексу України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру.

Судом встановлено, що до матеріалів службового розслідування приєднано фотоматеріали, зроблені під час затримання працівниками ВСП ЗС України на охороняємому об'єкті « 4 лінія оборони» капітана міліції ОСОБА_1 та ОСОБА_5, актом № 1/7-2483 від 08.07.2015 зафіксовано перегляд членами комісії, які проводили службове розслідування, зазначених фотоматеріалів /а.с. 71/.

Водночас в ході розгляду справи відповідачем УМВС України в Полтавській області не надано документів, які свідчать про те, ким передано фотоматеріали, ким і яким фотоапаратом здійснено зйомку. За таких обставин зазначені фотоматеріали не можуть бути розцінені судом як належний доказ по справі.

Разом з тим, суд зауважує, що матеріали службового розслідування містять інші належні і достатні докази вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

Відповідно до положень статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Враховуючи те, що позивач мав діюче стягнення - зауваження, оголошене наказом Лубенського МВ від 19.06.2015 № 263 /а.с. 124/, а обставини, за яких позивачем скоєно проступок (в умовах АТО, наближених до бойових), які фактично наразили на більшу небезпеку інших осіб, відповідачем УМВС України в Полтавській області відповідно до приписів статті 14 Дисциплінарного статуту обрано крайній захід дисциплінарного впливу - звільнення з органів внутрішніх справ.

В силу положень статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що наказ УМВС України в Полтавській області № 753 від 13.07.2015 «Про порушення службової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності», згідно із пунктом 1 якого на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни, недотримання статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, недотримання правил поведінки і професійної етики осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, що виявилося в перебуванні під час служби у стані алкогольного сп'яніння та безпідставного використання автоматичної зброї /а.с. 72/, прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені законодавством, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, які мали значення для прийняття такого рішення.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що начальником УМВС в Полтавській області видано наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності № 753 від 13.07.2015 всупереч вимогам частини 2 статті 16 Дисциплінарного статуту ОВС під час тимчасової непрацездатності позивача.

Згідно із частиною 2 статті 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України у разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Водночас відповідно до статті 18 Статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що на осіб рядового і начальницького складу за вчинення порушень службової дисципліни наказ про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади видається з дотриманням строків, передбачених статтею 16 Статуту, у тому числі й щодо осіб, які тимчасово непрацездатні. Подальше виконання такого наказу відповідно до статті 18 Статуту здійснюється після прибуття їх до місця проходження служби.

Відповідний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 08 жовтня 2013 року (реєстраційний номер у ЄДРСР 346342521), та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції згідно статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин факт тимчасової непрацездатності позивача під час винесення наказу УМВС України в Полтавській області від 13.07.2015 № 753, що підтверджується листком непрацездатності серії АГЧ № 010210, не свідчить про неправомірність вказаного наказу.

Відповідно до пункту 64 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): за порушення дисципліни.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі наказу УМВС України в Полтавській області від 13.07.2015 № 753 та подання Лубенського МВ від 05.08.2015 УМВС України в Полтавській області видано наказ від 07.08.2015 № 467 о/с «По особовому складу», яким позивача звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 64 "є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (у запас за порушення дисципліни) /а.с. 73/.

Наказом УМВС України в Полтавській області від 21.08.2015 № 487 о/с «По особовому складу» пункт наказу УМВС України в Полтавській області від 07.08.2015 № 467 о/с про звільнення з ОВС України за п. 64 «є» (у запас за порушення дисципліни) капітана міліції ОСОБА_1 змінено в частині дати звільнення та вислуги років, встановлено уважати його звільненим 15 серпня 2015 року, вислуга років станом на 15 серпня 2015 року складає 12 років 08 місяців 28 днів /а.с. 76/.

З огляду на викладене, посилання позивача на те, що наказ про звільнення № 467 о/с видано під час його тимчасової непрацездатності, суд не бере до уваги, оскільки наказом УМВС України в Полтавській області від 21.08.2015 № 487 о/с «По особовому складу» змінено дату звільнення на 15 серпня 2015 року, при цьому згідно довідки № 1886 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, військовослужбовця внутрішніх військ МВС, виданої СМЗ УМВС 14.08.2015, позивач перебував у стаціонарі з 04.08.2015 по 14.08.2015 включно, та мав приступити до служби 15.08.2015 /а.с. 10/. Отже, позивач звільнений після закінчення періоду тимчасової непрацездатності.

Твердження позивача про те, що відповідач прийняв наказ про звільнення, незважаючи на те, що позивачу було видано направлення на ВЛК про встановлення придатності до військової служби у зв'язку із погіршенням стану здоров'я, і висновок ВЛК на той час не був складений, суд оцінює критично, оскільки відповідач УМВС України в Полтавській області мав підставу для звільнення - порушення дисципліни, яка могла бути застосована незалежно від стану здоров'я позивача.

Суд відхиляє також посилання позивача на неправомірність звільнення з огляду на відсутність згоди профспілки, членом якої є позивач.

Позивачем до матеріалів справи долучено довідку Полтавської обласної організації Професійної спілки атестованих працівників органів внутрішніх справ України № 36 від 22.09.2015, якою підтверджено, що ОСОБА_1 в період часу з 15.05.2012 по 21.08.2015 був членом первинної профспілкової організації Лубенського МРВ УМВС України в Полтавській області Полтавської обласної організації Професійної спілки атестованих працівників органів внутрішніх справ України /а.с. 115/. Листом Первинної профспілкової організації Лубенського МВ від 28.09.2015 № 13673 повідомлено, що протягом липня - серпня 2015 року профспілковим комітетом питання щодо звільнення позивача з ОВС не розглядалося.

Разом з тим, суд враховує, що ані Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, ані Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України не передбачено передумовою звільнення працівника ОВС за порушення дисципліни наявність згоди профспілкової організації.

При цьому частиною 1 статті 39 Закону України від 15.09.1999 № 1045-XIV "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" встановлено, що лише у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний термін обгрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником,

Також частиною 9 статті 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" передбачено, що положення цієї статті в частині особливостей притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації не поширюються на прокурорів, працівників органів внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України та органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства.

Доводи позивача про порушення порядку атестування під час звільнення, суд також не бере до уваги, оскільки підставою для звільнення позивача послугували висновки службового розслідування, яким встановлено вчинення позивачем дисциплінарного проступку, а не результати атестування.

Пунктом 1.4. Інструкції про порядок проведення атестування особового складу органів внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 22.03.2005 № 181 (надалі - Інструкція № 181), передбачено, що атестування осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу проводиться при звільненні з органів внутрішніх справ (крім випадків звільнення за віком, через хворобу, через обмежений стан здоров'я, за власним бажанням та у зв'язку з переходом на роботу до інших органів виконавчої влади).

Згідно із пунктом 4.11. Інструкції № 181 на підставі всебічного розгляду показників роботи, професійної компетентності працівника і його ділових та особистих якостей комісія шляхом відкритого голосування приймає один з таких висновків: займаній посаді відповідає; займаній посаді не відповідає.

Суд зауважує, що висновки атестаційної комісії /а.с. 210/ не послугували підставою звільнення позивача за пп. «д» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через службову невідповідність), натомість позивач звільнений за підпунктом «є» пункту 64 Положення за порушення службової дисципліни.

Водночас суд враховує, що на виконання вимог Інструкції № 181 був складений атестаційний лист відносно позивача /а.с. 208 - 210/, актом комісії Лубенського МВ УМВС України в Полтавській області від 24.07.2015 зафіксовано факт відмови позивача від підписання атестаційного листа /а.с. 211/. При цьому позивачем реалізовано право, передбачене п. 4.4. Інструкції, та подано рапорт про незгоду із змістом атестаційного листа /а.с. 212 - 213/, у зв'язку з чим наказом Лубенського МВ УМВС України в Полтавській області від 03.08.2015 № 86 /а.с. 214/ призначено службове розслідування по вказаному рапорту і 04.08.2015 начальником Лубенського МВ УМВС України в Полтавській області затверджено висновок службового розслідування по рапорту позивача /а.с. 215 - 216/.

Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що накази УМВС України в Полтавській області № 753 від 13.07.2015 «Про порушення службової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності»; № 467 о/с від 07.08.2015, № 487 о/с від 21.08.2015 в частині звільнення позивача є законними та обґрунтованими, відтак позовні вимоги про визнання їх неправомірними та скасування не підлягають задоволенню. За таких обставин відсутні підстави для поновлення позивача на службі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги про зобов'язання начальника УМВС в Полтавській області та УМВС в Полтавській області звільнити позивача на підставі свідоцтва про хворобу № 374-С від 14.08.2015 /а.с. 133 - 134/ та висновку ВЛК від 14.08.2015 відповідно до п. б статті 64 Положення про проходження служби в ОВС (за станом здоров'я) також не підлягають задоволенню, оскільки начальник УМВС в Полтавській області в силу вимог статті 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України зобов'язаний був виконати дисциплінарне стягнення, накладене на позивача наказом від 13.07.2015 № 753, а саме, видати наказ по особовому складу про звільнення позивача на підставі п. є статті 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за порушення дисципліни).

Відносно позовних вимог про зобов'язання Лубенського МВ УМВС виплатити компенсацію за невикористану відпустку відповідно до статті 56 Положення про проходження служби в ОВС, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 56 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров'я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення.

Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Згідно із пунктом 4.1. Інструкції про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 № 499, при переміщенні, переведенні, а також звільненні осіб рядового і начальницького складу фінансовий апарат (бухгалтерія) зобов'язаний задовольнити їх усіма належними видами грошового та дорожнього забезпечення і про виплачені суми зробити відповідні записи в грошовому атестаті, зразок якого наведено у додатку до цієї Інструкції.

Судом встановлено, що згідно відомостей грошового атестату ОСОБА_1, виданого у зв'язку із звільненням останнього з ОВС, позивачем не використано відпустку за 2015 рік, при цьому грошова компенсація за невикористану в році звільнення відпустку не виплачена /а.с. 204 - 205/. Вказані обставини не заперечуються сторонами у справі.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 був звільнений з органів внутрішніх справ наказом УМВС України в Полтавській області № 467 о/с від 07.08.2015 із змінами, внесеними наказом № 487 о/с від 21.08.2015, з 15 серпня 2015 року.

Відповідно до пункту 49 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, при наданні чергової та додаткової відпусток їх тривалість визначається діленням повного розміру кожної із відпусток на дванадцять і множенням на число повних місяців служби.

Згідно довідки Лубенського МВ УМВС України в Полтавській області від 16.10.2015 № 14414 /а.с. 207/ кількість невикористаних днів щорічної відпустки позивача у році звільнення складає 26 календарних днів (35 кал.дн./12 міс. х 9 міс (з 17.11.2014 по 14.08.2015), грошове забезпечення на день звільнення - 2259,92 грн, що відповідає також даним грошового атестату /а.с.204 - 205/, тому грошова компенсація за невикористану відпустку, що підлягала виплаті позивачу, складає 1958,60 грн (2259,92 /30 кал. дн. х 26 кал. дн.).

Враховуючи те, що позивачу при звільненні не виплачено грошову компенсацію за невикористану у році звільнення відпустку, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги щодо зобов'язання Лубенського МВ УМВС України в Полтавській області виплатити таку компенсацію та, обираючи належний спосіб захисту прав позивача, вийшовши за межі позовних вимог з метою повного захисту прав та інтересів позивача, вважає необхідне стягнути із Лубенського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку за 2015 рік у розмірі 1 958 грн. 60 коп.

Відносно позовних вимог про зобов'язання Лубенського МВ УМВС в Полтавській області провести повний розрахунок по день виключення із списків особового складу МВ, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1.18. Інструкції про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 № 499, у разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.

Пунктом 2.2.5. зазначеної Інструкції передбачено, що у разі звільнення зі служби виплата посадового окладу за займаною посадою припиняється з дня, наступного за днем виключення особи рядового чи начальницького складу зі списків особового складу органу, підрозділу, закладу чи установи органів внутрішніх справ.

При цьому згідно із пунктом 2.15.6. Інструкції премія не виплачується особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби за порушення дисципліни.

Як встановлено судом, позивач звільнений з органів внутрішніх справ наказом УМВС України в Полтавській області № 467 о/с від 07.08.2015 із змінами, внесеними наказом № 487 о/с від 21.08.2015, з 15 серпня 2015 року. Дата звільнення позивача з органів внутрішніх справ згідно із наказом по особовому складу є датою виключення останнього із списків особового складу, що підтверджено також у додаткових письмових поясненнях УМВС України в Полтавській області /а.с. 202 - 203/.

Відповідно до відомостей грошового атестату позивача, виданого у зв'язку із звільненням /а.с. 204 - 205/, позивач був задоволений усіма належними йому видами грошового забезпечення по 15 серпня 2015 року включно.

Довідкою Лубенського МВ УМВС України в Полтавській області про розрахунок при звільненні /а.с. 180/ засвідчено, що фактичне зарахування грошового забезпечення на картрахунок ОСОБА_1 здійснено згідно поданих списків до ПРУ КБ «Приватбанк» 20.08.2015 - 494,20 грн (відомість № 0813 від 19.08.2015) та 31.08.2015 - 564,77 грн (відомість № 0817 від 27.08.2015).

Надходження вказаних коштів на рахунок позивача підтверджено банківською випискою по рахунку позивача /а.с. 185/.

Таким чином суд приходить до висновку, що Лубенським МВ УМВС в Полтавській області проведено розрахунок по день виключення позивача із списків особового складу МВ відповідно до вимог пунктів 1.18, 2.2.5. Інструкції про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 № 499, за винятком виплати грошової компенсації за невикористану у році звільнення відпустку. За таких обставин позовні вимоги про зобов'язання провести розрахунок не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з УМВС в Полтавській області моральної шкоди в розмірі 17 507 грн 28 коп., суд виходить з наступного.

За приписами статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При цьому, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У позовній заяві позивач посилається на те, що відповідачем істотно порушено його права, спричинено шкоду здоров'ю, у зв'язку з чим позивач змушений постійно звертатися до лікаря, тобто вважає, що діями відповідача йому завдано значної моральної шкоди, яку оцінює в розмірі 17 507 грн 28 коп., додаючи відповідний розрахунок /а.с. 162/.

Водночас суд бере до уваги, що в ході розгляду справи судом не встановлено протиправних дій УМВС України в Полтавській області відносно позивача, порушення прав та інтересів позивача УМВС України в Полтавській області, а також причинного зв'язку погіршення стану здоров'я позивача із діями УМВС України в Полтавській області.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з УМВС в Полтавській області моральної шкоди в розмірі 17 507 грн 28 коп. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Лубенського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання неправомірними та скасування наказів, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із Лубенського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку за 2015 рік у розмірі 1 958 грн. 60 коп. (одна тисяча дев'ятсот п'ятдесят вісім гривень шістдесят копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2015 року.

Суддя М.В. Довгопол