Справа № 805/4201/15-а
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 р. Справа №805/4201/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 14год.45хв.

ухвалено в нарадчій кімнаті
Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Троянової О.В.
при секретарі судового засідання Кудрі В.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом:
ОСОБА_1
до Прокурора Орджонікідзевського району м.Маріуполя
про визнання неправомірною бездіяльність щодо неповного розгляду особистого звернення позивача, зобов`язання прокурора розглянути особисто звернення,що знаходиться в НП№7ж09 та заяву від 04.02.2015 р. позивача без передання на розгляд другій особі, принести вибачення у письмовому вигляді,шляхом надання нової відповідді на звернення від 04.02.2015 р., витребувати та оглянути повне НП№7ж09 та поставити штамп на судовому рішенні від 10.10.2011 року,як такому,що набуло законної сили
за участю представників :
від позива : не зявився
від відповідача : ОСОБА_2 за довіреністю за №05/2-380вих-15 від 12.10.2015р.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Прокурора Орджонікідзевського району м.Маріуполя про визнання неправомірною бездіяльність щодо неповного розгляду особистого звернення позивача, зобов`язання прокурора розглянути особисто звернення,що знаходиться в НП№7ж09 та заяву від 04.02.2015 р. позивача без передання на розгляд другій особі, принести вибачення у письмовому вигляді,шляхом надання нової відповідді на звернення від 04.02.2015 р., витребувати та оглянути повне НП№7ж09 та поставити штамп на судовому рішенні від 10.10.2011 року,як такому,що набуло законної сили/а.с.3-5/.
Доводи позовної заяви позивач обґрунтовує тим, що відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» він 04.03.2015 року звернувся зі зверненням до прокурора Орджонікідзевського району м.Маріуполя Хаустову. 05.03.2015 року було надано відповідь на його звернення, яке на його думку містить образу відносно нього інваліда І групи. Крім того, вважає протиправною бездіяльність відповідача- прокурора Хаустова, оскільки ним не було надано особисто відповіді на його звернення.
Враховуючи викладене, позивач просить суд:
- визнати неправомірною бездіяльність прокурора Орджонікідзевського району м.Маріуполя, щодо не розгляду ним звернення інваліда І групи Великої Вітчізняної війни ОСОБА_1 від 04.02.2015 в порядку ст.ст.14,15 Закону України «Про звернення громадян» особисто ;
- зобов`язати прокурора Орджонікідзевського району м.Маріуполя розглянути особисто звернення, що містяться в НП№7ж09 прокуратури Ордженікідзевського району м.Маріуполя і заяву інваліда І групи Великої Вітчізняної війни Аношкіна Олександра Вікторовича від 04.02.2015 в порядку ст.ст.14,15 Закону України «Про звернення громадян»;
- принести йому письмово вибачення за вживання образливого ярлику «прирівняного», з ціллю нанесення йому незручностей і спростування того, що позивач не відноситься до інвалідів І групи Великої Вітчізняної війни і не має прав на льготи відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про звернення громадян»,шляхом надання нової відповідді на звернення від 04.02.2015 р.;
- витребувати та оглянути повне НП№7ж09 та поставити штамп на судовому рішенні від 10.10.2011 року,як такому,що набуло законної сили /а.с.5/
Позивач у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в поданій позовній заяві просив суд, розгляд справи провести за його відсутності, в зв`язку з неможливістю за наявними поважними причинами прибути до суду.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти доводів позовної заяви, надав пояснення аналогічні викладеним в запереченнях, в яких зазначив, що 04.02.2015 року ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Орджонікідзевського району м.Маріуполя зі зверненням щодо причин неособистого розгляду звернень, стану розслідування кримінального провадження щодо перевищення службових повноважень посадовими особами Донецької обласної державної адміністрації та Маріупольської міської ради,законності перерахування коштів на рахунок Управління капітального будівництва м.Маріуполя та ініціювання звернення до Економічного Суду СНД. На звернення позивача прокуратурою було надано вичерпну відповідь виконуючим обов`язки прокурора Орджонікідзевського району м.Маріуполя з усіх порушених питань, тому підстав для задоволення позову не має. Крім того, зазначив, що законодавством не передбачено обов`язки першого керівника органу особисто розглядати звернення осіб, до категорії яких відноситься позивач. Просив суд відмовити у задоволенні позову.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.
У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS N 005 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
У відповідності до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи, що зібраних у справі доказів достатньо для винесення рішення у справі , суд вважає за можливе розгляд та вирішення даної справи на підставі наявних в ній доказів.
Позивач- ОСОБА_1 інвалід I групи, на підставі посвідчень інваліда I групи № НОМЕР_1 серії ІІ та дубліката посвідчення № НОМЕР_2 серії ІІ . Згідно вказаних посвідчень визначено, що пред`явник посвідчення є інвалідом першої групи та має право на льготи, встановлені законодавством СССР і союзних республік для інвалідів Вітчізнаної війни. Зазначені документи, наявні в матеріалах справи в копіях (а.с.6,7).
Згідно Довідки № 14996/02 від 29 липня 2015 року, наданої Управлінням пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя Донецької області позивачу, визначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в УПФУ в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя Донецької області та отримує пенсію по лінії МВС України по інвалідності 1 групи, поранення отримане при виконанні обов`язків військової служби,згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільненних з військової служби та деяких інших осіб» ( ар.с.8).
Відповідач- Прокурор Орджонікідзевського району м.Маріуполя.
Згідно ст. 1 Закону Україїни «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року . визначено, прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Відповідно до ст. 12. Закону Україїни «Про прокуратуру» у системі прокуратури України діють місцеві прокуратури....Місцеву прокуратуру очолює керівник місцевої прокуратури, який має першого заступника та не більше двох заступників.
Таким чином відповідач у справі орган владних повноважень, який виконує владні управлінські функції, надані йому чиним законодавством України у сфері контролю за додержанням і правильним застосуванням законів іншими суб`єктами .
Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права на звернення регулює Закон України "Про звернення громадян" .
Так, статею 1 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР(Закон № 393/96-ВР, із змінами та доповненнями), відповідно до ст.1 якого, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально - економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Згідно ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Саттями 14, 15, 19 цього Закону обов`язками органів державної влади, місцевого самоврядування та їх посадових осіб, керівників та посадових осіб підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.
Так,згідно статті 14 Закону, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути звернення та повідомити громадянина про результати розгляду.
За змістом частини 1 статті 15 Закону, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Згідно статті 19 цього Закону, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень, зокрема, зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Реалізуючи надане зазначеним Законом право, позивач звернувся до відповідача з заявою щодо порушення його законних прав та інтересів.
Так, 04 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Прокурора Ордженікідзевського району м. Маріуполя Хаустова зі зверненням щодо причин особистого неприйняття ОСОБА_1 , неособистого розгляду звернень, стану розслідування кримінального провадження та ініціювання звернення до Економічного суду СНД/а.с.15/.
05 березня 2015 року виконуючим обовязки прокурора Орджонікідзевського району м. Маріуполя надано відповідь на звернення ОСОБА_1 від 04.02.2015 року Зазначена відповідь на звернення позивача від 04.02.2015року надано,підписано виконуючим обовязки прокурора, в тому числі і на час надання позивачу відповіді А.Виноградовим./а.с.39-40/.
У позивача не має зауважень щодо фактів викладеного змісту відповіді, спірним питанням є вимоги щодо ненадання відповіді особисто прокурором Орджонікідзевського району м.Маріуполя та необхідності принесення вибачення за присвоєння позивачу ярлику «прирівняний» до категорії інвалідів 1 групи Великої Вітчизняної війни.
Правовідносини, що склалися у даному проваджені регулюються в тому числі і Законом України «Про прокуратуру», чинним на момент виникнення спірних правовідносин.
Так, статею 4 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України
На момент розгляду звернення позивача від 04.02.2015 р. порядок розгляду і вирішення звернень громадян, у тому числі депутатів усіх рівнів, а також організація особистого прийому громадян, встановлювався Інструкцією про організацію особистого прийому та розгляду звернень в органах прокуратури України, затвердженоюнаказом Генерального прокурора України від 27.12.2014 №9гн (надалі за текстом - Інструкція).
Відповідно до вимог Інструкції розгляд звернень в оргнах прокуратури здійснюється на принципах:законності, об`єктивності, незалежності, неупередженості, своєчасності, добросовісності , превентивності, недопущення дискримінації за будь-якими ознаками, заборони переслідувань за подання звернень.
Відповідальність за своєчасний і якісний розгляд звернень покладається на прокурорів усіх рівнів , керівників структурних підрозділів.
Статею 13 Закону України «Про прокуратуру» передбачені повноваження керівника місцевої прокуратури. Так, керівник місцевої прокуратури: 1) представляє місцеву прокуратуру у зносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями; 2) організовує діяльність місцевої прокуратури; 3) у десятиденний строк із дня вивільнення посади повідомляє Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію прокурорів про наявність вакантної або тимчасово вакантної посади у місцевій прокуратурі; 4) забезпечує виконання вимог щодо підвищення кваліфікації прокурорів місцевої прокуратури; 4-1) призначає на адміністративні посади та звільняє з адміністративних посад прокурорів у випадках та порядку, встановлених цим Законом; 4-2) контролює ведення та аналіз статистичних даних, організовує вивчення та узагальнення практики застосування законодавства, інформаційно-аналітичне забезпечення прокурорів з метою підвищення якості здійснення ними своїх функцій; 5) виконує інші повноваження, передбачені цим та іншими законами України.
У разі відсутності керівника місцевої прокуратури його повноваження здійснює перший заступник керівника місцевої прокуратури, а в разі його відсутності - один із заступників керівника місцевої прокуратури.
Згідно з частиною 2 ст.15 Закону України «Про звернення громадян» заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, інвалідів Великої Вітчизняної війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.
Станом на дату розгляду звернення позивача, а саме на 05.03.2015 року прокурор Орджонікідзевського району м. Маріуполя Хаустов М.М. перербував на лікарняному, а виконання обовязків прокурора района покладено на його заступника ОСОБА_3 з 25.02.2015 року.
Враховуючи зазначене, ОСОБА_3 , як виконуючий обов`язки першого керівника і підписав надану позивачу відповідь. Зазначене підтверджується навними в матеріалах справи документами, а саме відповідним наказом прокуратури Донецької області від 26.02.2015р №318-к (а.с.49).
Таким чином, доводи заявника щодо визнання неправомірною бездіяльність прокурора Орджонікідзевського району м.Маріуполя щодо не розгляду ним звернення інваліда І групи Великої Вітчізняної війни Аношкіна Олександра Вікторовича від 04.02.2015 в порядку ст.ст.14,15 Закону України «Про звернення громадян» особисто та зобов`язання прокурора Орджонікідзевського району м.Маріуполя розглянути особисто звернення, що містяться в НП№7ж09 прокуратури Орджонікідзевського району м.Маріуполя і заяву інваліда І групи Великої Вітчізняної війни Аношкіна Олександра Вікторовича від 04.02.2015 в порядку ст.ст.14,15 Закону України «Про звернення громадян» є необґрунтованими, враховуючи той факт, що саме . ОСОБА_3 на той час виконував обов`язки першого керівника- прокурора Орджонікідзевського району м. Маріуполя.
Щодо позовних вимог позивача про принесення йому письмово вибачення за вживання образливого ярлику «прирівняного», з ціллю нанесення йому незручностей і спростування того, що позивач не відноситься до інвалідів І групи Великої Вітчізняної війни і не має прав на льготи відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про звернення громадян», шляхом надання нової відповідді на звернення від 04.02.2015 р., суд зазначає наступне.
Згідно ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, інвалідів Великої Вітчизняної війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Так, 04 лютого 2015 року позивач звернувся до відповідача зі зверненням щодо причин особистого неприйняття ОСОБА_1 , неособистого розгляду звернень, стану розслідування кримінального провадження,стану розслідування кримінального провадження щодо перевищення службових повноважень посадовими особами Донецької обласної державної адміністрації та Маріупольської міської ради, законності перерахування коштів на рахунок Управління капітального будівництва м. Маріуполя та ініціювання звернення до Економічного суду СНД.
У відповіді прокуратури Орджонікідзевського району м.Маріуполя зазначено, що позивачу неодноразово надавалось для ознайомлення НП №7ж-09, про , що свідчать відповідні розписки, . у провадженні СВ Орджонікідзевського РВ ММУ ГУМВС України в Донецькій області перебуває кримінальне провадження за фактом перевищення службових повноважень посадовими особами Донецької облдержадміністрації та маріупольської міської ради, висвітлено питання щодо перерахування коштів на придбання житла безпосередньо на рахунок Управління капітального будівництва м. Маріуполя, та питання щодо компетенції звернення до Економічного Суду Співдружності незалежних держав та відсутності відповідних повноважень у прокуратури Орджонікідзевського району м.Маріуполя.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем у відповідності до Закону України "Про звернення громадян"своєчасно дана розгорнута та ґрунтовна відповідь на звернення позивача. Надана прокуратурою відповідь є вичерпною та змістовною по відношенню до звернення позивача і позивач не оскаржує суть викладених у відповіді обставин та змісту, а обурений вживанням прокурором образливого ярлику «прирівняного» у наданій відповіді від 05.03.2015 року.
Як вже зазначалось судом, згідно наданої позивачем Довідки УПФУ, позивач перебуває на обліку в УПФУ в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя Донецької області та отримує пенсію по лінії МВС України по інвалідності 1 групи, поранення отримане при виконанні обов`язків військової служби,згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільненних з військової служби та деяких інших осіб»
Згідно наявних в метаріалах справи посвідчення та дубліката посвідчення визначено, що пред`явник посвідчення є інвалідом першої групи та має право на льготи, встановлені законодавством СССР і союзних республік для інвалідів Вітчізнаної війни /а.с.6,7/.
Суд зазначає,що ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (зі змінами та доповненнями) визначено,що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років. Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали інвалідами за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності. Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.
Статтею 1-2.вищезазначеного закону визначені особи, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону.
Право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби:
а) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом;
б) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту;
в) особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України;
г) особи начальницького і рядового складу державної пожежної охорони, особи начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України;
д) громадяни інших держав із числа військовослужбовців збройних сил та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства цих держав, які постійно проживають в Україні, і відповідно до міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, їх пенсійне забезпечення здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої вони проживають;
е) особи, зазначені у статтях 3 і 4 цього Закону;
є) особи із числа військовослужбовців строкової служби та члени сімей осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, у передбачених цим Законом випадках.
Статтею 3 вищезазначеного закону визначено: умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, встановлені цим Законом для військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей, поширюються також (якщо не передбачено інше) на: а) партизанів і підпільників, визнаних такими законодавством України, які не займали командні посади, та членів їх сімей; б) робітників і службовців відповідних категорій, що визначаються Кабінетом Міністрів України, які стали інвалідами у зв`язку з пораненням, каліцтвом або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на військовій службі в період Великої Вітчизняної війни чи на роботі у районах воєнних дій (на прифронтових ділянках залізниць, спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз, аеродромів тощо), і членів їх сімей;в) громадян, які стали інвалідами у зв`язку з пораненням, каліцтвом або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням у винищувальних батальйонах, взводах і загонах захисту народу, та членів їх сімей;г) військовозобов`язаних, призваних на навчальні, спеціальні або перевірочні збори, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при виконанні службових обов`язків у період проходження цих зборів, та членів їх сімей;д) працівників воєнізованої охорони, які не підлягають державному соціальному страхуванню, та членів їх сімей.
Статтею 4 Закону також передбачено,що особи, які мають право на пенсії нарівні з офіцерським складом, військовослужбовцями надстрокової служби та військової служби за контрактом і членами їх сімей:
Пенсійне забезпечення осіб, які займали командні посади, що відповідають посадам офіцерського складу, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, у складі 1-го Чехословацького армійського корпусу під командуванням Л.Свободи та членів їх сімей здійснюється на підставах, встановлених цим Законом для осіб офіцерського складу та членів їх сімей. Зазначеним особам пенсії призначаються незалежно від того, чи мають вони офіцерські військові (спеціальні) звання.
Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантіях та соціального захисту» від 22 жовтня 1993 р. № 3551-XII зі змінами та доповненнями визначено правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Розділ II зазначеного Закону регламентує поняття і зміст статусу ветеранів війни та осіб, на яких поширюється чинність цього Закону.
Статтею 4 визначено, що ветеранами війни - є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
Статею 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантіях та соціального захисту» визначено осіб, які належать до інвалідів війни. Так, до інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної війни або з участю в бойових діях у мирний час.
До інвалідів війни належать також інваліди з числа:
1) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;
2) осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами;
4) осіб, які стали інвалідами внаслідок поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних у районах бойових дій у період Великої Вітчизняної війни та від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння у повоєнний період, а також під час виконання робіт, пов`язаних з розмінуванням боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни незалежно від часу їх виконання;
5) осіб, які стали інвалідами внаслідок воєнних дій громадянської та Великої Вітчизняної воєн або стали інвалідами із зазначених причин у неповнолітньому віці у воєнні та повоєнні роки;
6) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, а також колишніх бійців винищувальних батальйонів, взводів і загонів захисту народу та інших осіб, які брали безпосередню участь у бойових операціях по ліквідації диверсійно-терористичних груп та інших незаконних формувань на території колишнього Союзу РСР і стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час виконання службових обов`язків у цих батальйонах, взводах і загонах у період з 22 червня 1941 року по 31 грудня 1954 року;
7) учасників бойових дій на території інших держав, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням у цих державах;
8) осіб, які брали безпосередню участь у бойових діях під час Великої Вітчизняної війни та війни з Японією, та осіб, які у неповнолітньому віці були призвані чи добровільно вступили до лав Радянської Армії і Військово-Морського Флоту під час військових призовів 1941-1945 років і стали інвалідами внаслідок загального захворювання або захворювання, отриманого під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях;
9) осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи;
10) осіб, які стали інвалідами внаслідок поранень, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (далі - Революція Гідності), та які звернулися за медичною допомогою у період з 21 листопада 2013 року по 30 квітня 2014 року.
Абзац перший цього пункту не поширюється на працівників міліції, осіб, які проходили службу в правоохоронних органах спеціального призначення, військовослужбовців внутрішніх військ, Збройних Сил України та інших військових формувань, які отримали інвалідність внаслідок поранень, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з подіями Революції Гідності.
Участь осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, у Революції Гідності та отримання ними під час Революції Гідності поранень, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я встановлюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Зв`язок інвалідності з пораненнями, каліцтвом, контузією чи іншим ушкодженням здоров`я, отриманими особами, зазначеними в абзаці першому цього пункту, під час участі у Революції Гідності, встановлюється за результатами медико-соціальної експертизи в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Порядок надання статусу інваліда війни особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України;
11) військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, а також працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції та стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення;
12) осіб, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів;
13) осіб, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, але в подальшому такі добровольчі формування не були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, і виконували завдання антитерористичної операції у взаємодії із Збройними Силами України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною гвардією України та іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами.
14) осіб, які добровільно забезпечували (або добровільно залучалися до забезпечення) проведення антитерористичної операції (у тому числі здійснювали волонтерську діяльність) та стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції (у тому числі волонтерської діяльності), перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Статею 13 Закону перебдачено пільги інвалідам війни, а саме інвалідам війни та прирівняним до них особам, визначеним в статті 7 Закону.
Аналізуючи норми діючого законодавства та враховуючи, наявні у позивача документи-посвідчення та довідку УПФУ, суд дійшов висновку, що прокурор в своєму зверненні до позивача «прирівняний» ніяким чином не присвоїв образливого ярлика,не зачепив честь та гідність позивача,як особу,що отримала поранення при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), з метою заподіяння негараздів та спростування того,що позивач не відноситься до інвалідів 1 групи Великої Вітчизняної війни.
Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України
Водночас згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Як випливає зі змісту статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків,коли щодо таких рішень,дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Таким чином, у контексті наведених приписів до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає , що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, позаяк підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.
Проте, ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин саме позивача.
Отже, при розгляді адміністративної справи суд встановлює наявність або відсутність порушених прав позивача з боку органів державної влади на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
За правилами частин 1, 6 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в разі якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Однак, покладений на суб`єкта владних повноважень даною нормою тягар доказування правомірності своїх дій (рішень, бездіяльності) не звільняє позивача від обов`язку доказування своїх тверджень та вимог.
Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Щодо витребування для огляду НП №7ж09, суд зазначає, що згідно наданих додаткових пояснень представником відповідача наглядове провадження, що перербуває в прокуратурі Орджонікідзевського району м.Маріуполя №7ж09 за скаргами ОСОБА_1 складається з 19 томов. (ар.с.45-46).
Крім того, відповідачем надано завірену копію розписки позивача написану власноруч про ознайомлення із наглядовим провадженням №7ж09, яка свідчить,що саме ОСОБА_1 ознайомився ососбисто з наглядовим провадженням №7ж09 24.10.2014р. /а.с.38/.
Аргументації, ретельнх пояснень щодо необхідності огляду судом, яких саме звернень,скарг позивача або відповідей відповідача,що стосуються предмету заявлених позовних вимог в даному адміністративному позові позивачем не зазначено.
Крім того, суд звертає увагу позивача,що копія постанови Донецького окружного адміністративного суду від 10.10.2011 по справі № 2а/0570/13953/2011 за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Орджонікідзевського району м.Маріуполя про визнання дій неправомірними,надання відповіді на запити, завірена належним чином ( з поставленими печаткою та штампом) була направлена позивачу 18.09.2015 року за вих..09-10-1419/15.
За таких обставин, виходячи із заявлених позовних вимог та доказів, наявних у матеріалах справи, та враховуючи те, що законодавець при визначенні осіб, які підпадають під поняття інваліди війни, та при визначені пільг зазначеним особам використовує термін інваліди війни та прирівняним до них особам, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
В розумінні ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України питання про розподіл судових витрат у справі не розглядається.
Керуючись Конституцією України, ст.ст.2-15, 17-20, 23, 26, 69-72, 94, 98, 159-163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Прокурора Орджонікідзевського району м.Маріуполя про визнання неправомірною бездіяльність щодо неповного розгляду особистого звернення позивача, зобов`язання прокурора розглянути особисто звернення,що знаходиться в НП№7ж09 та заяву від 04.02.2015 р. позивача без передання на розгляд другій особі, принести вибачення у письмовому вигляді,шляхом надання нової відповідді на звернення від 04.02.2015 р., витребувати та оглянути повне НП№7ж09 та поставити штамп на судовому рішенні від 10.10.2011 року,як такому,що набуло законної сили відмовити.
Постанова прийнята, складена і підписана у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частина проголошені в судовому засіданні 15 жовтня 2015 року.
Виготовлення повного тексту постанови та його підписання відкладено до 20 жовтня 2015.
Постанова Донецького окружного адміністративного суду може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Троянова О.В.