Справа № 824/73/15-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/73/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Григораш В.О.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

21 жовтня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Граб Л.С. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Шевченківського районного відділу в м. Чернівцях управління Державної міграційної служби України у Чернівецькій області Державної міграційної служби України, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

22 січня 2015 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_14 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про визнання неправомірними дій Шевченківського районного відділу в м. Чернівцях Управління ДМС України у Чернівецькій області Державної міграційної служби України по реєстрації місця проживання (прописці) за адресою АДРЕСА_1 громадян: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_10 та ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_11 та зобов'язання скасувати дану реєстрацію (прописку) вказаних громадян у вказаній квартирі, як незаконну.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 липня 2015 року клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду - задоволено; позовну заяву ОСОБА_2 про визнання неправомірними дії Шевченківського районного відділу в. м. Чернівцях Управління ДМС України у Чернівецькій області Державної міграційної служби України по реєстрації місця проживання (прописці) за адресою АДРЕСА_1 громадян: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_10 та ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_11 та зобов'язати скасувати дану реєстрацію (прописку) вказаних громадян у вказаній квартирі, як незаконну - залишено без розгляду, у зв'язку з пропуском строку на звернення до адміністративного суду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Так, позивач зазначає, що про факт порушення свого права йому стало відомо з Акта від 23 липня 2015 року, а позов подано 22 січня 2015 року, тобто в межах шестимісячного строку встановленого статтею 99 КАС України.

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, у яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду без змін. Вказує, що ОСОБА_2 був одружений з ОСОБА_15, яка зареєструвала 19 листопада 1983 року своє місце проживання по АДРЕСА_1 і до неї було зареєстровано сім її неповнолітніх дітей, які в свою чергу зареєстрували своїх дітей.

Сторони в судове засідання призначене на 21 жовтня 2015 року не прибули, хоча були повідомлені належним чином про дату, час і місце апеляційного розгляду, про що свідчать повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень.

Згідно з частиною 4 статті 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З врахуванням приписів вищевказаних статей, розгляд апеляційної скарги здійснюється в порядку письмового провадження, при цьому, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до вимог частини 6 статті 12 та частини 1 статті 41 КАС України.

Колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано посиланнями на норми статтей 99, 100 КАС України, а також тим, що поважних причин, які перешкоджали позивачу протягом тридцяти років дізнатися про реєстрацію в квартирі членів його сім'ї та звернутися до суду, позивачем не наведено.

Колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтями 99 та 100 КАС України регламентовано та встановлено правила щодо строків звернення до суду та наслідків їх пропуску в адміністративному судочинстві.

Відповідно до частини 1 статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи судом встановлено, що до суду з позовом позивач звернувся 21 січня 2015 року.

При цьому, дії по реєстрації місця проживання (прописці) за адресою АДРЕСА_1 громадян: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_10 та ОСОБА_13 17.07.2011, що є предметом оскарження у даній справі, були вчинені відповідачем 01.10.1991, 12.12.1996, 27.09.1994, 09.12.1985, 31.10.1987, 04.05.1989, 01.01.1993, 22.02.2000, 27.08.2001, 28.11.2003 та 28.07.2011 відповідно.

Колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем пропущено строк встановлений Кодексом адміністративного судочинства України для звернення до суду.

Згідно з приписами частини 1 статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, в силу приписів частини 4 статті 11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Доводи позивача про обізнаність про порушення свого права лише 23 липня 2014 року (а саме з дати складення Акту обстеження житлового будинку) не підтверджено матеріалами справи.

Як встановлено судом з матеріалів справи, а саме з копії сторінки 10 паспорту громадянина України - ОСОБА_2 (зворот а.с. 22), останнім 10.06.1982 Відділом ЗАГСу м. Чернівці зареєстровано шлюб з ОСОБА_16, яка 19.11.1983 зареєструвала своє місце проживання по АДРЕСА_1 До неї зареєстровано сім неповнолітніх дітей, яким на момент реєстрації не виповнилось 16 років.

За приписами статті 65 Житлового кодексу України на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди наймача не потрібно.

Ані позивачем, ані його представником не надано доказів про те, що позивач перебував за кордоном та не міг знати про реєстрацію в його квартирі членів його сім'ї чи перебував протягом тридцяти років в спеціалізованому закладі чи відбулася втрата пам'яті чи інше захворювання, що спричинило його тимчасову непрацездатність.

Жодних нових підстав для визнання причин пропущення строку поважними позивачем у позовній заяві не наведено та не надано.

Таким чином, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості посилання позивача на те, що йому стало відомо про порушення своїх прав лише 23 липня 2014 року, як на підставу поважності причини пропуску строку звернення до суду.

Також, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги посилання представника позивача на Типовий договір №1487 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с.75-77), оскільки вказаний договір засвідчує лише про наявність відносин з надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку та розмір щомісячної плати за надані послуги, виходячи з фактичної чисельності проживаючих у житловому приміщенні.

Згідно з приписами частини 1 статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

З матеріалів справи таких підстав не вбачається. Доказів поважності пропуску строку на звернення до суду з позовом позивачем не надано.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що ухвала Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 липня 2015 року ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні відносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішення відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197,199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 липня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий суддя Боровицький О. А.

Судді Граб Л.С.

Сапальова Т.В.