Справа № 802/2223/15-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

20 жовтня 2015 р. Справа № 802/2223/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вільчинського О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Череватої А.Ю.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представників відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі ФОП ОСОБА_4, позивач) з адміністративним позовом до Вінницької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, контролюючий орган, відповідач), в якому з урахуванням ухвали про об'єднання справ в одне провадження від 08.09.2015 просить суд визнати протиправними та скасувати:

податкові повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 24.07.2015 № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 10.07.2015 № Ф-;

рішення Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області про застосування штрафних санкцій від 24.07.2015 № НОМЕР_3.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю висновків контролюючого органу, які стали підставою для прийняття оскаржуваних рішень, щодо виявлених порушень дотримання позивачем вимог податкового законодавства з питань правильності формування податкового кредиту з податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських відносин з ТОВ "Кондитер-С", ТОВ "ВДК" та податку на доходи за 2013 та 2014 роки.

Зокрема, позивач зазначає, що відповідач умисно не узяв до уваги податкові накладні, виписані ТОВ "Кондитер-С" на суму ПДВ 1089,80 грн. та ТОВ "ВДК" на суму ПДВ 418,79 грн., оскільки останні були надані до перевірки.

Крім того, ФОП ОСОБА_4 стверджує, що жодним чином не включала до складу витрат у 2013 та 2014 роках витрати, повязані з придбанням ліцензій на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, а також витрати з придбання торгових патентів на загальну суму 59790 грн.

На переконання позивача, відповідачем не було досліджено та надано відповідну оцінку показників витрат, відображених нею (позивачем) в рядку 6 "Інші витрати, включаючи вартість викопаних робіт, наданих послуг" додатків до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2013 та 2014 роки та не взяті до уваги документи, які підтверджують задекларовані витрати.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги, надав пояснення згідно із наведеними у позовній заяві обґрунтуваннями та просив суд адміністративний позов задовольнити повністю.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечили проти адміністративного позову з підстав, що викладені у наданих суду письмових запереченнях, і наполягали на тому, що під час проведення планової виїзної документальної перевірки та прийнятті оскаржуваних рішень контролюючий орган діяв відповідно до вимог чинного законодавства, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд установив наступне.

У період з 19.06.2015 по 07.07.2015 Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області проведено виїзну планову документальну перевірку ФОП ОСОБА_4 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного за період з 01.01.2013 по 31.12.2014.

За результатами перевірки 10.07.2015 складений акт №1817/1701/НОМЕР_4.

Відповідно до висновків указаного акта під час перевірки встановлено порушення позивачем:

п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України (далі ПК України), в результаті чого завищено витрати а сумі 59790 грн., в тому числі за 2013 рік 30190 грн., за 2014 рік 29600 грн. та як наслідок заниження податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету на 8968 грн., в тому числі за 2013 рік у сумі 4528,55 грн., за 2014 рік в сумі 4440,05 грн.;

ч. 2 ст. 9, п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" в сумі 20747,17 грн., а саме за 2013 рік на суму 10475,95 грн., за 2014 рік на суму 10271,22 грн.;

п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість (далі ПДВ) за квітень 2013 року на загальну суму 1509 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки 10.07.2015 Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області сформувала у відношенні ФОП ОСОБА_4 вимогу про сплату боргу (недоїмки) на суму 20747,17 грн.

Крім того, на підставі висновків акта перевірки від 10.07.2015 №1817/1701/НОМЕР_4 Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області прийняла 24.07.2015 податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_2, яким збільшила позивачу суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 9210,75 грн., з них 8968,60 грн. основного платежу та 2242,15 грн. штрафних фінансових санкцій; № НОМЕР_1, яким збільшила суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість (ПДВ) в розмірі 263,50 грн., з них 1509 грн. основного платежу та 754,50 грн. штрафних фінансових санкцій.

Оцінюючи правомірність прийнятих рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими частиною 3 статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури та яких повинні дотримуватися суб'єкти владних повноважень при реалізації своїх дискреційних владних функцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області є органом державної влади і, відповідно, її діяльність має відповідати вимогам наведеної норми Конституції та аналогічним вимогам ст.ст. 20 та 21 ПК України. Право контролюючого органу на проведення перевірки підлягає законодавчим обмеженням та реалізується з дотриманням порядку, встановленого законом. Так, відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити перевірки платників податків (планові або позапланові, виїзні або невиїзні) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Документальною перевіркою згідно із п.п. 75.1.2. п. 75.1. ст. 75 ПК України вважається перевірка, яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Статтею 86 ПК України зазначено, що у разі встановлення під час перевірки порушень результати перевірки оформлюються у формі акта, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платником податків або їх законними представниками (у разі наявності).

Відповідно до вимог ПК України оформлення результатів документальних перевірок платників податків - фізичних осіб визначається Порядком оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, що затверджений Наказом Міністерства фінансів України № 395 від 14.03.2013, (далі - Порядок №395).

Так, відповідно п. 1.4. Порядку № 395 актом визначено службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства.

Згідно з п. 1.5. Порядку № 395 акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, що визначено в пункті 1.6. наведеного Порядку.

Так, під час перевірки контролюючий орган дійшов висновку про порушення ФОП ОСОБА_4 вимог п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України, а саме завищення витрат за період, що перевірявся в сумі 59790,00 грн., в тому числі за 2013 рік - 30190,00 грн. за 2014 рік 29600,00 грн. Відповідно до цього встановлено заниження податку па доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету на 8968,60 грн., у тому числі за 2013 рік у сумі 4528,55 грн., за 2014 рік - 4440,05 грн.

Як зазначено в акті перевірки, такий висновок ґрунтується на тому, що внаслідок перевірки первинних документів та аналізу структури витрат позивача встановлено, що ФОП ОСОБА_4 у деклараціях про майновий стан та доходи за 2013 та 2014 роки безпідставно включила до складу витрат витрати на придбання ліцензій на суму 40000 грн., у тому числі у 2013 році в розмір 2000 грн. і в 2014 році в розмірі 2000 грн., а також витрати на придбання торгових патентів на суму 19790 грн., у тому числі за 2012 рік на суму 10190 грн. та за 2014 рік на суму 9600 грн.

Враховуючи положення п.п. "ж" п.п.138.10.6 п. 138.10 ст.138 ПК України, відповідно до якого вказані витрати не можуть бути віднесені позивачем до складу витрат, оскільки не являються такими, що понесені у звязку зі здійсненням позивачем операційної діяльності, контролюючий орган прийшов висновку про завищення ФОП ОСОБА_4 витрат у період, що перевірявся, на загальну суму 59790 грн., що в свою чергу впливає на розмір доходу і як наслідок визначення суми єдиного соціального внеску.

Разом із тим, суд звертає увагу на те, що в акті не відображено: які саме документи в підтвердження витрат перевірялися, (назва, період, сума), яка частина цих витрат врахована контролюючим органом, а яка частина не врахована, які саме ліцензії та торгові патенти (дата видачі, номер) позивача не беруться до уваги в якості витрат, якщо такі були включені в податкових деклараціях із зазначення податкового періоду.

З тексту акта перевірки не можна побачити, що відповідач досліджував структуру витрат позивача за 2013-2014 роки, зокрема, структуру інших витрат, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2013 та 2014 роки.

На сторінці 9 акта перевірки відповідач взяв до уваги лише частину вартості інших витрат позивача за 2013 рік у розмірі 77603,18 грн., за 2014 рік - 2561,16 грн., при цьому, погодився із задекларованим позивачем показником витрат, які включають в себе вартість придбаних ТМЦ, та витрати на оплату праці та нарахування заробітної плати.

Всупереч висновкам акта перевірки задекларовані позивачем витрати, відображені в рядку 6 додатку 5 до податкових декларації про майновий стан і доходи за 2013-2014 роки підтверджуються первинно-бухгалтерськими документами, долученими до матеріалів справи, які не були враховані під час перевірки. Так, позивач надав суду:

договір від 01.07.2014 оренди приміщень - магазинів по вул. Космопавтів, 79 та вул.Медведєва, 34, м. Вінниця);

квитанції до прибуткового касового ордера щодо оплати оренди приміщення;

квитанції до прибуткового касового ордера щодо оплати витрат, повязаних з експлуатацією орендованих приміщень (електроенергія, вода, газ);

акти прийому-передачі викопаних робіт (наданих послуг) за експлуатаційними витратами;

розрахунки суми збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства;

звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску;

договір № 270 на охорону обєкта за допомогою ПЦО від 14.02.2005;

договір № 9279 на централізовану охорону майна на обєкті підрозділом Державної служби охорони при МВС України;

банківські виписки за 2013-2014 роки на підтвердження понесених позивачем витрат, повязаних зі сплатою єдиного соціального внеску (34,7%), збору па розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства, а також послуг по охороні приміщень.

Відтак, суд доходить висновку, що відповідачем не було досліджено та надано відповідну оцінку показників витрат, відображених позивачем в рядку 6 "Інші витрати, включаючи вартість викопаних робіт, наданих послуг" додатків до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2013 та 2014 роки.

Надані позивачем документи спростовують висновки контролюючого органу щодо включення ФОП ОСОБА_4 до складу витрат у періоді, що перевірявся, витрат на придбання ліцензій та патентів.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмір 9210,75 грн., з них 8968,60 грн. основного платежу та 2242,15 грн. штрафних фінансових санкцій є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи оцінки оскаржуваним вимозі про сплату боргу та рішенню про застосування штрафних санкцій, суд виходив з такого.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку встановлені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб-підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Частиною 11 статті 8 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до акта перевірки під час перевірки достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок за 2013 та 2014 роки, встановлено його завищення.

З огляду на наведене контролюючий орган дійшов висновку про заниження позивачем суми єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок, у розмірі 34,7% на суму 20747,17 грн., а саме за 2013 рік на суму 10475,95 грн., за 2014 рік на суму 10271,22 грн.

Водночас під час розгляду справи не підтвердилися висновки контролюючого органу про завищення позивачем витрат за період, що перевірявся, та оподатковуваного доходу.

Відтак, оскільки відсутній факт завищення витрат, заниження оподатковуваного доходу, підлягають скасуванню й вимога відповідача про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів своєчасно ненарахованого єдиного внеску.

Надаючи оцінку податковому повідомленню-рішенню від 24.07.2015 № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за податком на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 2263,50 грн. (1509 грн. за основним платежем та 754,50 грн. за штрафними санкціями), суд керувався наступними мотивами.

Як вбачається з акта перевірки, контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем п. 198.6 ст. 198, п.201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого занижено ПДВ на загальну суму 1509 грн. за квітень 2013 року.

Вказане порушення, на думку контролюючого органу, виникло у звязку з ненаданням ФОП ОСОБА_4 до перевірки податкових накладних, виписаних ТОВ "Кондитер-С", , на суму ПДВ 1089,80 грн. за квітень 2013 року та ТОВ "ВДК", , на суму ПДВ 418,79 грн. за квітень 2013 року.

Відповідно до положень пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит згідно із п. 198.2 ст. 198 ПК України вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України платник податку зобовязаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Позивач не погоджується із висновком відповідача про заниження податку на додану вартість на загальну суму 1509 грн. за квітень 2013 року, зазначаючи що відповідач умисно не узяв до уваги надані до перевірки податкові накладні, що підтверджують право на віднесення до податкового кредиту суми сплаченого податку.

Судом досліджувалися надані представником позивача податкові накладні, виписані ТОВ "Кондитер-С" та ТОВ "ВДК".

Досліджуючи накладну ТОВ "Кондитер-С", , № 2416 від 23.04.2013 на суму ПДВ 1089,80 грн. за квітень 2013 року, суд установив, що зазначена накладна включена до реєстру отриманих накладних двічі: в червні та липні 2013 року, що підтверджується долученими до матеріалів справи витягами з реєстру накладних.

До матеріалів справи представник позивача надав податкову накладну, виписану ТОВ "ВДК", № 2145 від 25.04.2013 на суму ПДВ 552,32 грн.

До реєстру отриманих накладних за червень 2013 року включено такі податкові накладні, виписані ТОВ "ВДК": від 25.04.2013 № 2145 на суму ПДВ 552,32 грн., від 30.04.2013 № 2562 на суму ПДВ 656,42 грн. та від 30.04.2013 № 12286 на суму ПДВ 401 грн.

Поряд із цим, відповідно до реєстру виданих податкових накладних за квітень 2013 року ТОВ "ВДК" видало ФОП ОСОБА_4 три податкові накладні: від 04.04.2013 № 344 на суму ПДВ 240,74 грн., від 25.04.2015 № 2145 на суму ПДВ 552,32 грн. та від 30.04.2015 № 2562 на суму 656,42 грн.

Податкова накладна, включена ФОП ОСОБА_4 від 30.04.2013 № 12286 на суму ПДВ 401 грн., у зазначеному реєстрі відсутня.

Щодо вказаних розбіжностей представник позивача в судовому засіданні пояснень надати не зміг.

Таким чином, висновки контролюючого органу про заниження позивачем ПДВ на загальну суму 1509 грн. за квітень 2013 року знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому відсутні підстави для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.07.2015 № НОМЕР_1.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вєстберга таксі Актіеболаг" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "...адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень і докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у справі, суд зважає на таке.

Правила розподілу судових витрат визначені статтею 94 КАС України. Відповідно до частини третьої зазначеної статті якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Зважаючи на те, що позов задоволено частково, за правилами пункту 3 частини 1 статті 94 КАС України, з урахуванням змін, внесених Законом № 484-VIII від 22.05.2015, на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у сумі 274,05 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області від 24.07.2015 № НОМЕР_2.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області від 10.07.2015 № Ф-.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області про застосування штрафних санкцій від 24.07.2015 № НОМЕР_3.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (реєстраційний код НОМЕР_4) судовий збір у розмірі 274 (двісті сімдесят чотири) грн. 05 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області ().

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович