Справа № 817/709/15
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/709/15

20 жовтня 2015 року 11год. 04хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковська Л.А. за участю секретаря судового засідання Сисун Н.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача:представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3

доСарненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 (да по тексту Позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Сарненської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області (далі по тексту Відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що у період з 13 по 24 жовтня 2014 року працівниками Сарненської ОДПІ було поведено документальну планову виїзну перевірку Позивача щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2013 року за наслідками якої складено акт від 31.10.2014 №147/17-14-17/НОМЕР_1.

Висновками акта перевірки встановлено порушення Позивачем приписів п.138.1, п.138.2, п.138.4 ст.138, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, а саме підприємцем занижено оподаткований дохід за 2013 рік на загальну суму 49 422,47 грн., в результаті чого донараховано податку на доходи фізичних осіб в сумі 4651,36 грн.; п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» в результаті чого підприємцем занижено єдиний внесок за період з 01.0.2011 по 31.12.2013 на суму 38 244,91 грн., в т.ч. за 2011 рік на суму 727,64 грн., за 2012 рік на 20 120,14 грн., за 2013 рік на суму 17 397,13 грн.; п.1 ч.1, п.4 ч.1 ст.4, п.1 ч.2 ст.6, п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», в результаті чого підприємцем занижено суми нарахованого єдиного внеску з сум заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок на суму 9010,88 грн., в т.ч. за 2011 рік 2161,51 грн., за 2012 рік 6849,37 грн., та суми утриманого єдиного внеску з сум заробітної плати, нарахованої особам, які працюють на умовах трудового договору на суму 863,97 грн., в т.ч. за 2011 рік 209,22 грн., за 2012 рік 654,75 грн.

За результатами виявлених порушень податковим органом 14.11.2014 року прийнято спірне податкове повідомлення-рішення № яким Позивачу збільшено суму грошову зобовязання за платежем: податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в розмірі 4651,36 грн. основного платежу та 2325,68 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Позивач вважає його незаконним з тих підстав, що висновки Відповідача про те, що витрати на оплату паливно-мастильних матеріалів здійснені у періодах, які не включалися до відряджень працівників не можуть відноситися до складу валових витрат, оскільки не брали безпосередньої участі в одержанні доходів є помилковими, адже податковий кодекс не містить застережень щодо списання паливно-мастильних матеріалів з привязкою до відповідного часу. Тому, на думку Позивача, витрати паливно-мастильних матеріалів залежать від умов експлуатації автомобілів, тобто від технічного стану автомобіля, кліматичних, дорожніх та інших умов, а не від часу придбання паливно-мастильних матеріалів.

З цих підстав, вважає оспорюване податкове повідомлення-рішення незаконним та просить його скасувати.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю. Просив адміністративний позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав про що подав письмове заперечення (а.с.55-56). В обґрунтування заперечень вказує, що згідно з п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України обєктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, повязаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно із п. 177.4 ст. 177 ПКУ до переліку витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до операційної діяльності згідно з розділом III ПКУ.

Згідно з п. 138.2 ст.138 ПКУ витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійсни платником податку витрат, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правил ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Кодексу.

Згідно з п. 138.4 ст.138 ПКУ витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного період якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Тобто, на думку відповідача, виключно факт одержання доходу може бути підставою для включення до валових витрат не всіх підряд видатків, а тільки тієї їх частини, яка прямо цьому доходу відповідає.

Розбіжності суми оподаткованого доходу за даними перевірки та показаними підприємцем у декларації за 2013р. в розмірі 49422,47 грн. виникли у звязку:

з заниженням валового доходу в розмірі 19964грн. в результаті арифметичних помилок при підрахунку виручки, яка надійшла на розрахунковий рахунок та проведена через касовий апарат підприємця. Проведеною перевіркою встановлено, що на рахунок підприємця надійшло виручки всього в сумі 1 006 057,59 грн, в т.ч. ПДВ 137141,75грн. Через касовий апарат проведено виручки в сумі 1320407,30 грн, в т.ч. ПДВ 220067,88грн. Всього від реалізації товарів, послуг у 2013р. підприємець отримав виручки в сумі 2326464,89 грн., в т.ч. ПДВ 357209,63грн. Отже, валовий дохід за 2013р. від провадження господарської діяльності становить 1969255,26грн. (2326464,89-357209,63 ПДВ). Розбіжність становить 19964 грн.;

з завищенням суми валових витрат у 2013р. у розмірі 29458,47 грн. в результаті неправомірного включення підприємцем до валових витрат вартості залізничних послуг та міжнародні перевезення, наданих ДТГО «Львівська залізниця» та вартості митно-брокерського обслуговування, наданого приватним підприємством «Астра-3ахід» згідно актів виконаних робіт у листопаді 2013р. на загальну суму 10175,5 грн, що не брали у формуванні валових доходів у 2013р., віднесенням до витрат вартості придбаного в кількості 2290,87 літрів дизпалива на суму 19 282,97 грн., що не брало участі у формуванні валових доходів у 2013 році.

Тобто, підприємцем фактично до витрат відносилось вартість дизпалива, придбаного в періодах, коли послуги автомобіля не брали участі у формуванні валових доходів у 2013 році і придбавалося таке дизпаливо на АЗС м. Луганськ, м. Київ, Львівській та Волинській областях, а тому на думку відповідача, позивач не мав права на віднесення до валових витрат вартості дизпалива, придбаного в періодах, коли послуги автомобіля не брали участі у формуванні валових доходів у 2013 році.

Враховуючи наведене, відповідач вважає оспорюване податкове повідомлення-рішення правомірним, просить у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю.

У судовому засіданні представник відповідача адміністративний позов не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях, просив суд у позові відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з огляду на таке.

Судом встановлено, що в період з 13 по 24 жовтня 2014 року працівниками Сарненської ОДПІ було поведено документальну планову виїзну перевірку Позивача щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2013 року за наслідками якої складено акт перевірки від 31.10.2014 №147/17-14-17/НОМЕР_1.

У висновках акта перевірки вказується про порушення Позивачем п.138.1, п.138.2, п.138.4 ст.138, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, а саме підприємцем занижено оподаткований дохід за 2013 рік на загальну суму 49 422,47 грн., в результаті чого донараховано податку на доходи фізичних осіб в сумі 4651,36 грн.; п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» в результаті чого підприємцем занижено єдиний внесок за період з 01.0.2011 по 31.12.2013 на суму 38 244,91 грн., в т.ч. за 2011 рік на суму 727,64 грн., за 2012 рік на 20 120,14 грн., за 2013 рік на суму 17 397,13 грн.; п.1 ч.1, п.4 ч.1 ст.4, п.1 ч.2 ст.6, п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», в результаті чого підприємцем занижено суми нарахованого єдиного внеску з сум заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок на суму 9010,88 грн., в т.ч. за 2011 рік 2161,51 грн., за 2012 рік 6849,37 грн., та суми утриманого єдиного внеску з сум заробітної плати, нарахованої особам, які працюють на умовах трудового договору на суму 863,97 грн., в т.ч. за 2011 рік 209,22 грн., за 2012 рік 654,75 грн.

На підставі даного акта перевірки Сарненською ОДПІ 14.11.2014 року було прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким Позивачу збільшено суму грошову зобовязання за платежем: податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в розмірі 6977,04 грн., у т.ч. 4651,36 грн. основного платежу та 2325,68 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Позивач оскаржував дане податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку, проте рішенням Головного управління ДФС у Рівненській області залишено без змін.

Надаючи правову оцінку спору, що виник між сторонами суд враховує наступне.

Відповідно до п.177.1 ст.177 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

У відповідності до п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу (п.177.4 Податкового кодексу України).

Згідно п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно п.п.138.1.1 п.138 ст.138 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), витрати операційної діяльності включають:

собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку;

витрати банківських установ, до яких відносяться:

а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу;

б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління;

в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів;

г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу;

ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу;

д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

е) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг);

є) витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна;

ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг;

з) інші витрати, передбачені цим розділом.

Абзацом 1 п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У відповідності до п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до абз. «в)» п.п.138.10.2 п.138.10 ст. 138 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством включають витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона).

Згідно з п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат: витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, системний аналіз зазначених норм Податкового кодексу України свідчить про те, що платник податку має право віднести до складу валових витрат лише документально підтверджені витрати, понесені у звязку з провадженням господарської діяльності та безпосередньо повязані з одержанням доходу.

Згідно наданих Позивачем до матеріалів справи документів судом встановлено, що відповідно до наказу про відрядження від 02.08.2013 року №9 водій ОСОБА_4 відряджений автомобілем Renault Magnum АЕ 430 по маршруту Сарни-Київ-Познань (Польща)-Київ-Сарни з 07.08.2013р. по 20.08.2013р. Згідно подорожнього листа вантажного автомобіля, на підставі якого віднесено до витрат вартість ПММ, повернення автомобіля в гараж відбулося 21.08.2013р.

Відповідно до наказу про відрядження від 29.08.2013р №10 водій ОСОБА_4 відряджений автомобілем Renault Magnum АЕ 430 по маршруту Сарни-Львів-Млинаж (Польща)-Сарни з 01.09.2013 р. по 05.09.2013 р. Згідно подорожнього листа вантажного автомобіля, на підставі якого віднесено до витрат вартість ПММ, повернення автомобіля в гараж відбулося 05.09.2013 р.

Згідно наказу про відрядження від 07.09.2013 року №11 водій ОСОБА_4 відряджений автомобілем Renault Magnum АЕ 430 по маршруту Сарни-Блоне (Польща)-Бабаї-Сарни з 09.09.2013р. по 14.09.2013р. Згідно подорожнього листа вантажного автомобіля, на підставі якого віднесено до витрат вартість ПММ, повернення автомобіля в гараж відбулося 14.09.2013 р.

Як вбачається з наказу про відрядження від 11.10.2013 року №12 водій ОСОБА_4 відряджений автомобілем Renault Magnum AE 430 по маршруту Сарни-Хаченов-Харків- Сарни з 12.10.2013р. по 15.10.2013р. Згідно подорожнього листа вантажного автомобіля, на підставі якого віднесено до витрат вартість ПММ, повернення автомобіля в гараж відбулося 15.10.2013 р.

Згідно наказу про відрядження від 23.10.2013 року №13 водій ОСОБА_4 відряджений автомобілем Renault Magnum AE 430 по маршруту Сарни-Плоцьк (Польща) - Дніпропетровськ-Сарни з 26.10.2013р. по 30.10.2013р. Згідно подорожнього листа вантажного автомобіля, на підставі якого віднесено до витрат вартість ПММ, повернення автомобіля в гараж відбулося 31.10.2013 р.

Відповідно до наказу про відрядження від 30.10.2013 року №14 водій ОСОБА_4 відряджений автомобілем Renault Magnum AE 430 по маршруту Сарни-Борщів-Мала Весь- Сарни з 01.11.2013р. по 05.11.2013р. Згідно подорожнього листа вантажного автомобіля, на підставі якого віднесено до витрат вартість ПММ, повернення автомобіля в гараж відбулося 05.11.2013р.

Позивачем надано суду фіскальні чеки про вартість придбаного дизпалива на відрядження працівників, а саме: касовий чек ПП «ОККО-НАФТОПРОДУКТ» АЗС, маг.№РН23 (Волинська обл. с. Вишнів) від 22.08.2013р. №4742 на загальну суму 5358,52грн , в т.ч. ПДВ 893,09 грн.; касовий чек ПП «ОККО-НАФТОПРОДУКТ» АЗС, маг. №ЛВ72 (Львівська обл. м. Буськ) від 30.08.2013 р. №0383 на загальну суму 4000,03грн , в т.ч. ПДВ 666,67 грн.; касовий чек ТОВ «ОККО-СХІД» АЗС, маг. №ДН32 (м. Луганськ) від 26.09.2013р. №1644 на загальну суму 2000,07 грн., в т.ч. ПДВ 333,35 грн; касовий чек ПП «ОККО-Нафтопродукт» АЗС, маг. №КВ38 (м. Київ) від 28.09.2013р. №2118 на загальну суму 1500,08 грн., в т.ч. ПДВ 250,01 грн.; касовий чек ПП «ОККО-НАФТОПРОДУКТ» АЗС, маг. №РН23 (Волинська обл. с. Вишнів) від 29.09.2013р. №8430 на загальну суму 1792,83 грн., в т.ч. ПДВ 298,81 грн.; касовий чек ПП «ОККО-НАФТОПРОДУКТ» АЗС, маг. №ЛВ17 (Львівська обл. смт. Краковець) від 27.11.2013 р. №8592 на загальну суму 3487,98 грн., в т.ч. ПДВ 581,33 грн.; касовий чек ПП «ОККО-НАФТОПРОДУКТ» АЗС, маг. №ЛВ17 (Львівська обл. смт. Краковець) від 03.12.2013р. №1661 на загальну суму 3000,05 грн., в т.ч. ПДВ 500,01 грн.; касовий чек ПП «ОККО-НАФТОПРОДУКТ» АЗС, маг. №РН24 (Волинська обл. с. Старовойтове) від 17.12.2013р. №6073 на загальну суму 2000,00 грн., в т.ч. ПДВ 333,33 грн. (а.с.99-100).

Проте, як встановлено судом з наданих Позивачем наказів на відрядження, працівник позивача перебував у відряджені у період з 07.08.2013р. по 20.08.2013р., з 01.09.2013 р. по 05.09.2013 р., з 12.10.2013р. по 15.10.2013р., з 26.10.2013р. по 30.10.2013р. та з 01.11.2013р. по 05.11.2013р.

Таким чином, на думку суду, в періодах з 21.08.2013 р. по 31.08.2013 р., з 14.09.2013 р. по 11.10.2013 р., з 16.10.2013 р. по 25.10.2013 р., з 06.11.2013 р. по 31.12.2013 р. послуги автомобіля не брали участі у формуванні валових доходів у 2013 році, оскільки позивачем не надано суду доказів використання даного автомобіля в межах провадження господарської діяльності та для безпосереднього одержання доходу.

Як вже зазначалося судом вище, п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) чітко передбачено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, саме пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Отже, Позивачем неправомірно включено до складу валових витрат витрати на придбання пального в розмірі 19 282,97 грн., як такі, що не брали участі у формуванні валових доходів підприємця.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням встановлених в ході судового розгляду обставин справи та перелічених норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами незаконність оспорюваного податкового повідомлення-рішення, а тому позов до задоволення не підлягає.

Враховуючи те, що постановою у задоволенні позову відмовлено, суд вважає за необхідне стягнути з позивача частину несплаченого судового збору за подання адміністративного позову майнового характеру у розмірі 1644, 30 грн. (1827, 00 182, 70= 1644, 30 ).

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 ((РНОКПП НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України частину несплаченого судового збору у розмірі 1644, 30 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.