Справа № 2-а-30925/09/2070
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 р. Справа № 2-а-30925/09/2070
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бартош Н.С. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання - Дорошенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2009 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Харківської районної державної адміністрації Харківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Харківська обласна державна адміністрація, голова Харківської районної державної адміністрації Харківської області про визнання неправомірним та скасування розпоряджень та поновлення на роботі, -

В с т а н о в и л а:

У вересні 2008 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом та зазначала, що вона працювала у Харківській районній державній адміністрації Харківської області (далі - Харківська РДА) на посади керівника апарату. Розпорядженням голови Харківської РДА № 281 від 08.08.2008 року (в п. 1-му) їй оголошено догану за допущені недоліки в організації ведення Державного реєстру виборців, а розпорядженням № 470-к від 16.12.2008 року звільнено із займаної посади з 16.12.2008 року на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання обов'язків, покладених на неї трудовим договором.

Позивач, вважаючи своє звільнення незаконним, оскільки порушень трудового законодавства вона не допускала, просила скасувати зазначені розпорядження, поновити її на раніш займаній посаді.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2011 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2014 року скасована постанова Харківського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2011 року, прийнято нове рішення суду, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений: визнаний неправомірним та скасований п. 1 розпорядження відповідача № 288-К від 08.08.2008 року; визнано неправомірним та скасовано розпорядження відповідача № 479-к від 16.12.2008 року; позивач поновлена на посаді керівника апарату Харківської РДА; з Харківської РДА на користь ОСОБА_1 стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення - 17.12.2008 року до 17.12.2008 року в сумі 39.935,76 грн. без врахування податків та обов'язкових платежів.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 грудня 2014 року постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2014 року скасовано в частині стягнення з Харківської районної державної адміністрації Харківської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення - 17.12.2008 року по 17.12.2009 року в сумі 39.935,76 грн. без врахування податків та обов'язкових платежів та в цій частині справу направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За результатами нового розгляду постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2015 року скасовано постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2009 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалено в цій частині нову постанову, якою зобов'язано Харківську районну державну адміністрацію Харківської області нарахувати та сплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.12.2008 року по 27.03.2014 року включно, за вирахуванням виплачених за цей період сум.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 липня 2015 року постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2015 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, апелянт ОСОБА_1 зазначала про порушення норм ч. 2 ст. 235 КЗпП України при визначені періоду стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме, - за відсутності з її боку вини в розгляді позову про поновленні на роботі більше одного року оплата середнього заробітку проведена судом лише за один рік. Апелянт також вказувала на порушення положень розділу Ш Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, - в розрахунок її середньої заробітної плати не включені: одноразова винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років за 2007 рік і премії за жовтень, листопад 2008 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року (далі - Порядок).

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням цих норм, зокрема, абзацу 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто що передують дню звільнення працівника з роботи.

Таким чином, ураховуючи, що звільнення ОСОБА_1 відбулось 17.12.2008 року середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи, а саме за жовтень і листопад 2008 року.

Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарних місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 п. 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу Ш Порядку передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Судом встановлено, що у жовтні 2008 року позивачу ОСОБА_1 нарахована та виплачена заробітна плата: 2.158,26 грн., доплата за ранг - 69,57 грн., 20% надбавка за вислугу років - 445,57 грн., компенсація за роботу з відомостями, що становлять державну таємницю, - 215,83 грн., усього - 2.889,23 грн.; у листопаді 2008 року позивачу нарахована та виплачена заробітна плата: 2.482 грн., доплата за ранг - 80 грн., 20% надбавка за вислугу років - 512,40 грн., компенсація за роботу з відомостями, що становлять державну таємницю, - 248,20 грн., матеріальна допомога - 2.482 грн., усього - 5.804,60 грн.

З урахуванням положень п.п. б), п. 4, розділу Ш Порядку одноразова виплата - матеріальна допомога у сумі 2.482 грн. при обчисленні середньої заробітної плати не враховується.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 щодо необхідності врахування при обчисленні розміру середньої плати премій, які не були нараховані та виплачені їй у жовтні та листопаді 2008 року, та винагороди за підсумками річної роботи та вислугу років, оскільки аналіз положень абзацу 3 п. 2 розділу П, абзацу 1 п. 3 розділу Ш Порядку дає підстави дійти висновку про те, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з тих виплат, які були проведені працівникові, і включені в заробіток того місяця, на яких вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату.

Як убачається із розрахункових відомостей на заробітну плату за жовтень та листопад 2008 року позивачу не нараховувалися/не виплачувалися премії та винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років.

При вирішенні спору у справі, колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що її заява про поновлення на роботі розглядалась більше одного року не з вини позивача, у зв'язку з чим, при вирішення питання про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку ст. 235 КЗпП України, вважає, що з відповідача на користь позивача належить стягнути середньомісячну заробітну плату в розмірі 3.105,89 грн. за період з 17.12.2008 року по 27.03.2014 року, тобто по день прийняття судового рішення про скасування оспорюваних розпоряджень відповідача, поновлення позивача ОСОБА_1 на посаді керівника апарату Харківської РДА, усього у розмірі 196.971,15 грн. з вирахуванням обов'язкових податків, внесків та зборів.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідальність за своєчасне перерахування до відповідних органів утримань та нарахувань на заробітну плату несе роботодавець.

В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 256 КАС України присудження виплати заробітної плати у межах суми за один місяць виконується негайно.

Середньоденна заробітна плата для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, позивача ОСОБА_1 складає 144,46 грн. (2.889,23 грн. + 3.322,60 грн. : 20 + 20), середня заробітна плата складає 3.105,89 грн. (144,46 грн. х 21,5 (20 + 23 : 2).

Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача що необхідності визначення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання і трьох процентів річних від простроченої суми згідно ст. 625 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже вказаною статтею передбачена можливість стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Аналіз зазначених норм закону дає підстави колегії суддів дійти висновку про те, що з самого рішення, що приймається органом, який розглядає трудовий спір, про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу (в даному випадку - з рішення суду) зобов'язальні правовідносини, регламентовані ст. 625 Цивільного кодексу України, не виникають, оскільки рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність між сторонами правовідносин, які упорядковані нормами спеціального законодавства, зокрема, КЗпП України, Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» індексація заробітної плати провадиться на підставі ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється згідно із Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» і відповідними положеннями Порядку проведення індексації грошових доходів громадян (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.1998 року N 663 зі змінами й доповненнями) підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, котрий перевищив величину порога індексації.

За наявності зазначених умов у тому ж порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення.

Компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст. 34 Закону «Про оплату праці» і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року N 1427 зі змінами) підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам за будь-яких причин затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на 1 %.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 195 КАС України про те, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для розгляду та вирішення питань щодо проведення індексації присудженої позивачу ОСОБА_1 заробітної плати або компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

Зазначені обставини також є перешкодою вирішенню судом питання щодо стягнення з відповідача Харківської РДА на користь позивача ОСОБА_1 оплати вимушеного прогулу за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі (ст. 236 КЗпП України).

Судом встановлено, що на виконання попередніх судових рішень в частинах, якої суд вирішував питання щодо необхідності сплати відповідачем на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17.12.2008 року по 27.03.2014 року без врахування податків та обов'язкових платежів і виплачених за цей період сум, відповідачем Харківською РДА на користь позивача ОСОБА_1 сплачено 142.525,49 грн.

Залишаючи без вирішення з підстав, встановлених ч. 4 ст. 195 КАС України, вимогу позивача ОСОБА_1 щодо зобов'язання відповідача Харківську РДА нарахувати та виплатити їй кошти за профспілкові внески та військовий збір у загальній сумі 2.147,68 грн., тобто вимогу про стягнення з відповідача зайво утриманих обов'язкових платежів при виконанні попередніх судових рішень у справі, колегія суддів також зазначає, що дане питання виходить за межі спору, що розглядається, оскільки стосується не питань поновлення трудових прав позивача - стягнення середньої заробітної плати позивача за час вимушеного прогулу, а порядку (правильності) виконання попередніх судових рішень, що приймалися у справі та скасовувалися судом вищої інстанції.

Таким чином, переглянувши постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.11.2009 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права, в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 1, 4, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2009 року - скасувати в частині відмови в задоволені позову ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнути з Харківської районної державної адміністрації Харківської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 грудня 2008 року по 27 березня 2014 року у розмірі 196.971 (сто дев'яносто шість тисяч дев'ятсот сімдесят одна) грн 15 коп з вирахуванням обов'язкових податків, внесків та зборів.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис) Л.В. Мельнікова

Судді (підпис) Н.С. Бартош

(підпис) Л.О. Донець

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 26 жовтня 2015 року