Справа № 804/6535/15
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
21 жовтня 2015 рокусправа № 804/6535/15
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.
суддів: Нагорної Л.М. Юхименка О.В.
за участю секретаря судового засідання: Лащенка Р.В..
позивача: ОСОБА_1 ,
представника позивача: Тропіна В.В..
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 червня 2015 року в адміністративній справі № 804/6535/15 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, -
21 травня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив визнати дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення додаткових видів грошового забезпечення для обчислення пенсії та не виплати надбавок за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці та за шифрувальну роботу, не виплату матеріальної допомоги неправомірними; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок додаткових видів грошового забезпечення для обчислення пенсії для здійснення виплат; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити розрахунок виплат за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці та за шифрувальну роботу за період з травня 2014 року по вересня 2014 року; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату щомісячної додаткової грошової допомоги при звільненні з урахуванням виплат надбавок за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці та за шифрувальну роботу; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, на підставі положень наказу Міністерства оборони України від 11.06.2008 року; стягнути з військової частини НОМЕР_1 моральну шкоду на його користь у розмірі 50 000 грн..
Адміністративний позов обґрунтовано тим, що відповідачем було порушено його права та законні інтереси на належний рівень пенсійного забезпечення та винагороди при звільненні у зв`язку з не нарахуванням на його користь виплат та обов`язкових доплат на які він має право у відповідності до Закону.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного від 18 червня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач проходив військову службу на посаді начальника 1-го польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_2 окремого гвардійського лінійно-вузлового полку зв`язку оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що підтверджується копією послужного списку позивача, який міститься у матеріалах справи.
Відповідно до наказу начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 04.09.2014 року № 515 позивач був звільнений з військової служби у запас відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» з урахуванням вимог частини 8 цієї ж статті за частиною 6 пунктом «г» (у звязку зі скороченням штатів або проведення організаційних заходів), з правом носіння військової форми одягу.
17.09.2014 року відповідач видав наказ № 180 на виконання наказу начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 04.09.2014 року № 515, яким з 17.09.2014 року виключено позивача зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до військового комісаріату.
Вважаючи дії відповідача щодо розрахування грошових сум, які враховуються для обчислення пенсії позивача протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом.
Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для врахування до пенсії позивача сум доплат передбачених постановою КМУ №889 відсутні, в той же час, підстави для врахування до сум, що враховуються для обчислення пенсії грошових сум доплат за роботу з документами, що становлять державну таємницю та шифрування у період з травня 2014 року по вересня 2014 року відсутні в силу Закону.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач мав допуск до державної таємниці по формі один та здійснював шифрувальну роботу у період проходження військової служби.
Згідно порядку виплати надбавки за допуск до державної таємниці та здійснення шифрувальної роботи регулюються постановою Кабінету Міністрів України № 414 від 15.06.1994 року та Інструкцією про розмір та порядок виплати надбавки військовослужбовцям і працівниками ЗСУ у звязку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженою наказом Міністра оборони України № 50 від 05.03.1995 року та постановою Кабінету Міністрів України № 1037 від 22.12.1995 року «Про надбавки до посадових окладів працівників, зайнятих на шифрувальній роботі», Інструкцією про порядок виплати військовослужбовцям та працівникам ЗСУ надбавки за безперервний стаж на шифрувальній роботі, яка затверджена наказом Міністра оборони України № 218 від 25.06.2001 року.
Згідно п.5 Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям та працівникам ЗСУ надбавки за безперервний стаж на шифрувальній роботі, яка затверджена наказом Міністра оборони України № 218 від 25.06.2001 року, період перебування військовослужбовців в розпорядженні відповідних командирів (начальників) у безперервний стаж на шифрувальній роботі не зараховується, надбавка за цей період не виплачується.
Згідно п.8 Інструкції про розмір та порядок виплати надбавки військовослужбовцям і працівниками ЗСУ у звязку з роботою, яка передбачається доступ до державної таємниці, яка затверджена наказом Міністра оборони України № 50 від 05.03.1995 року, військовослужбовці, які перебувають у розпорядженні надбавка не виплачується.
Судом встановлено, що згідно наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 16.04.2014 року № 167 позивача звільнено від займаної посади та зараховано з 28.02.2014 року у розпорядження командувача Сухопутний військ Збройних Сил України.
Відтак, оскільки Позивач перебував у розпорядженні командувача Сухопутний військ Збройних Сил України, то відповідач правомірно не нараховував та не виплачував позивачу надбавку за допуск до державної таємниці та здійснення шифрувальної роботи у період з травня 2014 року по вересень 2014 року.
Суд апеляційної інстанції також погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача врахувати додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії щомісячну додаткову грошову винагороду, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил України, Державної прикордонної служби, внутрішній військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» з огляду на наступне.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з пунктами 3, 4 цієї статті грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення виплачується в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та має забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
За пунктом 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, які звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за умови наявності у військовослужбовця вислуги 10 років і більше.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада
2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Постановою № 889 Кабінет Міністрів України встановив щомісячну додаткову грошову винагороду (далі - винагорода) для окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.
На час установлення і початку виплати - 1 жовтня 2010 року - винагорода мала виплачуватися військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займали посади плаваючого та льотного складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби та льотного складу внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ (пункт 1).
Відповідно до пункту 2 цієї постанови граничні розміри, порядок та умови виплати винагороди, передбачені пунктом 1, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ та Адміністрацією Державної прикордонної служби за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Надалі до постанови № 889 вносилися зміни, які розширювали перелік категорій військовослужбовців та інших осіб, яким відповідно до пункту 1 цієї постанови встановлювалася винагорода.
13 березня 2013 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 161, згідно з якою назва і пункт 1 постанови № 889 викладені в новій редакції.
Зокрема, у пункті 1 передбачена виплата винагороди:
1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади у військових частинах, підрозділах, закладах, установах та організаціях Збройних Сил (за переліком згідно з додатком), посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби):
з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення;
з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення;
з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення;
з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення;
з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
3) особам начальницького складу, які проходять службу на посадах льотного складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Згідно з пунктом 2 постанови № 161 Міністерство оборони зобов`язувалося забезпечити здійснення видатків, пов`язаних з набранням чинності цією постановою, в межах видатків на оплату праці, передбачених Міністерству в Державному бюджеті України на 2013 рік.
При цьому зміни, що вносилися до постанови № 889, істотно не зачіпали положень пункту 2 цієї постанови.
На виконання постанови № 889 Міністр оборони України наказом від 15 листопада 2010 року № 595 затвердив Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (зареєстровано в Міністерстві юстиції України
У цьому акті визначені умови та порядок виплати особам офіцерського складу винагороди, окреслено перелік військовослужбовців, яким вона виплачується, регламентовано повноваження командира (начальника) військової частини (організації, установи) щодо підстав та розміру її виплати.
Зокрема, в пункті 3 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) наводиться перелік складових грошового забезпечення, з якого має обраховуватися й виплачуватися винагорода і який за обсягом є меншим за перелік, встановлений у пункті 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ.
За пунктом 5 Інструкції винагорода виплачується як окремий платіж разом (одночасно) з грошовим забезпеченням.
Пунктом 8 Інструкції встановлено, що грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
У пункті 9 Інструкції передбачено, що розміри винагороди встановлюються наказами Міністра оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони (Головного управління розвідки Міністерства оборони) в Державному бюджеті України на відповідний рік.
Відповідно до положень пункту 10 Інструкції командир військової частини за наявності обставин, передбачених у цьому пункті, має право зменшувати розмір винагороди.
У первинній редакції Інструкція передбачала, що підставою для видання наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) про виплату винагороди є витяги з вахтових журналів, засвідчені командиром або старшим помічником командира корабля (судна) і скріплені гербовою печаткою корабля (судна). У витягах зазначаються номер і дата наказу про зарахування корабля (судна) в кампанію, а також дні плавання на кораблі (судні) за межами зовнішнього рейду (абзаци другий, третій пункту 5 Інструкції в редакції від 15 листопада 2010 року).
Таким чином, історичний (в історичному розвитку) та нормативний підхід до розуміння положень постанови № 889 в системному зв`язку із нормами статей 9 і 15 Закону № 2011- ХІІ та правилами Інструкції дають підстави стверджувати, що винагорода, встановлена постановою № 889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ. Ця винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; вона (винагорода) виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. (Вказана правова позиція викладена Верховним судом України у справах справи №№ 21-368а13, 21-473а14, 21-32а15)
Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача виплати на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань на підставі положень наказу Міністерства оборони України від 11.06.2008 року, суд зазначає наступне.
Згідно п.33.1, п.33.2, п. 33.3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, яка затверджена наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
Для отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань потрібна наявність заяви військовослужбовця та наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Судом першої інстанції встановлено, а сторонами у справі не заперечувалось, що ОСОБА_1 звертався до відповідача із рапортами про виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, однак наказ вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги не приймався.
Суд апеляційної інстанції вважає, що в даному випадку існує протиправна бездіяльність щодо не розгляду рапорту позивача та не прийняття відповідного рішення саме з боку відповідальної за це особи начальника військової частини. Таким чином, ОСОБА_1 обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права, а саме заявлено вимоги про зобов`язання виплатити матеріальну допомогу на вирішення соціально побутових питань відповідача у справі, який не має на те визначених законом повноважень.
Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині також не підлягають задоволенню.
В свою чергу, суд розглядаючи вимогу про відшкодування моральної шкоди необхідно виходити з того, що відповідно до загальних підстав деліктної відповідальності обов`язковою є наявність сукупності чотирьох елементів: наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача шкоди та вина. Під час розгляду справи судом не з`ясовано фактів порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача, у зв`язку з чим, підстави для задоволення позовних вимог та стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_1 відсутні.
За викладених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з`ясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим, підстав для скасування рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.
Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 червня 2015 року у справі №804/6535/15 залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.
Головуючий: О.О. Круговий
Суддя: Л.М. Нагорна
Суддя: О.В. Юхименко