Справа № 804/9331/15
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 серпня 2015 р. Справа № 804/9331/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпропетровську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Криворізької південної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Криворізької південної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 23.07.2013р. №1150.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначалося, що позивач не є ані власником, ані користувачем земельної ділянки, за користування якою йому нараховано плату за землю, при цьому, вказана земельна ділянка перебуває у постійному користуванні у ПАТ «Інгулецький ГЗК», яке і вносить відповідну плату. За таких обставин, нарахування ОСОБА_1 грошового зобовязання з плати за землю є безпідставним та протиправним.
Представник позивача у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідач також був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, проте у судове засідання його представник не зявився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надавав.
Зважаючи на приписи ч.4 ст.122, ч.4, ч.6 ст.128 КАС України, суд розглянув дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами, оскільки не вбачає потреби заслуховувати свідків та експертів.
Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про те, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
При цьому згідно умов означеного договору купівлі-продажу земельна ділянка, на якій розташований вказаний комплекс, ОСОБА_1 ні у власність, ні в оренду не передавалась.
Разом з тим, судом встановлено, що комплекс (колишнє кафе «Поплавок»), власником якого є ОСОБА_1, знаходиться в межах земельної ділянки площею 4141,6641га, переданої в постійне користування ПАТ «Інгулецький ГЗК» рішенням Миколаївської селищної ради №79-12/22 від 30.01.1998р. Право постійного користування означеною земельною ділянкою ПАТ «Інгулецький ГЗК» посвідчується державним актом серії ШР №174 від 25.02.1998р.
Як вбачається з листа ПАТ «Інгулецький ГЗК» від 17.06.2013р. за вих. №05/7530, означена вище земельна ділянка із землекористування ПАТ «Інгулецький ГЗК» не вилучалась, межі не погоджувались, нотаріальна згода на вилучення земельної ділянки з метою оформлення права користування землею під нерухомим майном - кафе «Поплавок» не надавалась. ПАТ «Інгулецький ГЗК» сплачує земельний податок за користування цією земельною ділянкою, в тому числі і за ту її частину, на якій розташований комплекс, власником якого є позивач.
Вирішуючи позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування вказаного податкового повідомлення-рішення, суд зважає на наступне.
Згідно ст.206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним, а обєктом плати за землю є земельна ділянка.
Означена стаття кореспондується з приписами ст.ст.269, 270 Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), якими визначено, що платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, а об'єктами оподаткування, зокрема, - земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Відповідно до п.п.14.1.147 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України плата за землю-це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.
Пунктом 287.1 статті 287 Податкового кодексу України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Згідно ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Частиною 3 статті 126 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.
За змістом приписів п.286.1 ст.286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Відповідно до п.286.5 ст.286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу. У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності. У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.
Як зазначалося вище, земельна ділянка загальною площею 4141,6641га, на частині якої розташований комплекс (колишнє кафе «Поплавок»), власником якого є ОСОБА_1, відповідно до державного акту серії ШР №174 від 25.02.1998р. перебуває у постійному користуванні ПАТ «Інгулецький ГЗК».
При цьому, перехід права користування земельною ділянкою, на якій розташований комплекс позивача, у встановленому законом порядку не оформлювався та державної реєстрації прав постійного користування цими землями за ОСОБА_1 не відбувалося, в той час, як умовою існування обовязку сплачувати земельний податок є наявність оформленого належним чином права власності або користування земельною ділянкою.
ПАТ «Інгулецький ГЗК» є постійним користувачем означеної земельної ділянки та сплачує земельний податок за користування цими землями, оскільки вони із його землекористування не вилучались, межі не погоджувались, нотаріальна згода на вилучення земельної ділянки з метою оформлення права користування землею під нерухоме майно кафе «Поплавок» ПАТ «Інгулецький ГЗК» не надавалось.
Таким чином, у ПАТ «Інгулецький ГЗК» наявне належним чином зареєстроване право постійного користування вищевказаною земельною ділянкою, а, отже, і обовязок сплачувати земельний податок за користування цією землею.
Водночас, за наведених обставин, у ОСОБА_1 такий обовязок відсутній.
Отже, відповідачем безпідставно нараховано позивачеві грошові зобовязання з плати за землю згідно податкового повідомлення-рішення від 23.07.2013р. №1150, що, в свою чергу, свідчить про протиправність останнього та про наявність підстав для його скасування.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що позивачем при подачі позову до суду понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору у сумі 182,70грн. що підтверджується квитанцією №55 від 27.07.2015р., наявною в матеріалах справи (а.с.3), а відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.
Таким чином, судові витрати, понесені позивачем та підтверджені вищенаведеними належними доказами підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача у розмірі 182,70грн.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Криворізької південної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Криворізької південної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області форми «Ф» від 23.07.2013р. №1150.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати із сплати судового збору у розмірі 182,70 (сто вісімдесят дві гривні сімдесят копійок).
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_4