Справа № 2а-862/12/1370
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 року м. Київ К/800/58082/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
секретар Буденко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу виконуючого обов`язки Львівського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 , командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 про визнання неправомірними дій та скасування наказу,

в с т а н о в и л а :
У січні 2012 року позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом до відповідачів. Уточнивши позовні вимоги, просили визнати неправомірними дії командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 щодо притягнення їх до повної матеріальної відповідальності, визнати незаконними та скасувати пункти 1, 2, 3, 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 № 561 від 29 грудня 2011 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2013 року скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року та прийнято нову постанову про задоволення позову. Визнано неправомірними дії командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 щодо притягнення позивачів до повної матеріальної відповідальності, визнано незаконними та скасовано пункти 1, 2, 3, 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 561 від 29 грудня 2011 року.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду апеляційної інстанції з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та залишення в силі постанови суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у межах доводів касаційної скарги, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що в період з вересня по жовтень 2010 року ОСОБА_1 обіймав посаду заступника командира військової частини НОМЕР_1 з логістики, а ОСОБА_2 виконував обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 29 грудня 2011 року № 561 на підставі акту службового розслідування від 27 грудня 2011 року за невиконання вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України позивачам оголошено догану; за порушення законів та інших нормативно-правових актів, що призвело до матеріальних збитків позбавлено премії за особистий внесок у загальні результати служби за січень 2012 року; за недбалі дії, що містять ознаки злочину притягнуто до повної матеріальної відповідальності на підставі п. 13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР; начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 зобов`язано утримати з кожного позивача по 37348 грн. 54 коп.

Службовим розслідуванням, проведеним на підставі подання прокуратури Львівського гарнізону від 17 листопада 2011 року, встановлено, що позивачі порушили вимоги ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст.ст. 11, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Відповідно до телеграми начальника штабу - Першого заступника командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 116/7/2/7028 від 30 червня 2010 року, харчування особового складу, який брав участь у вказаних навчаннях, здійснювалось суб`єктом підприємницької діяльності ТзОВ «Ейч. Ті. Проперті Вест Ел. Ел. Сі.» за рахунок американської сторони. Поряд з цим, на підставі наказів по стройовій частині військової частини НОМЕР_1 про постановку на котлове забезпечення до ТзОВ «Провідна продовольча компанія ЗС» подавались заявки на щоденну потребу у харчуванні військової частини НОМЕР_1 , до яких були включені військовослужбовці військових частин-учасників навчань « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 та курсанти Академії сухопутних військ імені гетьмана П.Сагайдачного), які фактично харчувалися за рахунок американської сторони. Після проведення спільних українсько-американських навчань, позивачі без заперечень підписали акти кількості та якості наданих послуг з харчування за період з 3 по 19 вересня 2010 року, чим безпідставно завищили обсяги отриманих від ТзОВ «Провідна продовольча компанія ЗС» послуг на 2093,3 дободач, що призвело до безпідставного перерахування вказаному суб`єкту господарювання бюджетних коштів на загальну суму 72897 грн. 08 коп.

Крім того, у період з 19 по 23 жовтня 2010 року на території військової частини НОМЕР_1 проводились спільні українсько-білоруські навчання, харчування учасників яких від білоруської сторони проводилось за рахунок коштів Державного бюджету України на підставі кошторису витрат, затвердженого ТВО командуючого Сухопутних військ Збройних Сил України генерал-лейтенантом ОСОБА_4 . Згідно вказаного кошторису передбачались видатки коштів Державного бюджету України по статті 4509 КЕКВ 1134 (на харчування іноземної делегації) з розрахунку: харчування 30 осіб протягом 5 днів при вартості щоденного харчування 1 особи в сумі 80 грн.. Однак, ТВО командира військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_2 вийшов за межі кошторисних призначень та визначив вартість щоденного харчування 1 особи зі складу іноземної делегації в сумі 100 грн., замість передбачених кошторисом 80 грн., внаслідок чого державі заподіяні збитки на загальну суму 1800 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що притягуючи позивачів до повної матеріальної відповідальності, оголошуючи їм догану та позбавляючи премії, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та задовольняючи позов суд апеляційної інстанції виходив з недоведеності відповідачем вини позивачів у заподіянні матеріальної шкоди державі, за яку останні повинні нести повну матеріальну відповідальність, а відтак і порушення ними ст.ст. 11, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та наявності підстав для притягнення позивачів до дисциплінарної відповідальності.

Такі висновки суду апеляційної інстанції ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Підстави і порядок притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну державі, визначає Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року (далі Положення).

Відповідно до п. 3 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.

Згідно п. 8 Положення залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.

Пунктом 13 Положення передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач обґрунтовував наказ про притягнення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до дисциплінарної та повної матеріальної відповідальності тим, що в їхніх діях наявні ознаки складу злочину.

Проте в матеріалах справи наявна постанова помічника військового прокурора Львівського гарнізону відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 423, ч. 1 ст. 425 КК України на підставі п. 2 ст. 6 КПК України, тобто за відсутності в діяннях складу злочину.

Тому суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачі безпідставно притягнуті до повної матеріальної відповідальності із зазначеної відповідачем підстави - наявності в діях позивачів ознак складу злочину.

Крім того, правильним є й висновок суду апеляційної інстанції про недоведеність відповідачем порушення позивачами ст. 11 та статей 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Так, ст.ст. 58, 59 розташовані в розділі 2 Статуту, який визначає загальні обов`язки командирів (начальників). Проте відповідач не зазначив, які саме обов`язки порушив кожен із відповідачів та якими саме конкретними діями.

А посилання в наказі на те, що порушення дисципліни встановлені актом службового розслідування, спростовуються матеріалами справи. Судом апеляційної інстанції встановлено, що в період з 4 по 19 вересня 2010 року під час проведення на території військової частини НОМЕР_1 спільного українсько-американського командно-штабного навчання із залученням військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на командира військової частини НОМЕР_1 покладались обов`язки по забезпеченню харчування учасників навчань (п.18 наказу від 9 серпня 2010 року а.с.10-19 т.1). Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що організація харчування учасників спільного українсько-американського командно-штабного навчання із залученням військ «Репід Трайдент 2010», а саме військовослужбовців військових частин НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 та курсантів Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного за відсутності розпоряджень вищестоящого командування про не постановку на котлове забезпечення військовослужбовців, здійснена позивачами відповідно до Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, а відтак підстав для притягнення їх до дисциплінарної чи майнової відповідальності немає.

Окрім того, дії ОСОБА_2 щодо харчування білоруської делегації були погоджені з вищестоящим керівництвом, за межі встановленого кошторису позивач не виходив.

За змістом пункту 37 Положення матеріальна відповідальність не настає у випадках: коли заподіяна шкода є наслідком дії непереборної сили; невстановлення винної особи; смерті винної особи; коли шкоду заподіяно внаслідок виконання наказу старшого начальника, або виправданого в конкретних умовах службового ризику, або правомірних дій.

Згідно п. 1.11. Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 402 від 9 грудня 2002 року, військовослужбовці та інші категорії, які мають право на одержання встановлених норм харчування за рахунок держави у вигляді гарячої їжі, у разі вибуття з військової частини знімаються з продовольчого забезпечення з будь-якого приймання їжі (сніданку, обіду або вечері) залежно від часу вибуття на підставі наказу командира військової частини про вибуття з видачею атестата на продовольство.

У разі вибуття військовослужбовців з військової частини в складі військової команди (підрозділу) атестат на продовольство виписується один на всю військову команду (підрозділ).

До атестата додається список військовослужбовців (осіб з числа інших категорій), який підписується тими самими посадовими особами, що й атестат, а також командиром підрозділу (старшим команди), що вибуває, і завіряється гербовою печаткою військової частини.

Відповідно до п. 1.10. вказаного Положення військовослужбовці, які прибули у військову частину, зараховуються на продовольче забезпечення наказом командира військової частини. Підставою для видання наказу про зарахування на продовольче забезпечення є атестат на продовольство, а також припис або посвідчення про відрядження, або відпускний квиток військовослужбовця, та письмова заява старшого команди (підрозділу).

Атестат на продовольство є документом, який засвідчує, до якого числа і за якими нормами військовослужбовець або військова команда (підрозділ) забезпечені харчуванням (грошовою компенсацією замість норми харчування, загальновійськовим набором сухих продуктів).

Атестат дає право військовослужбовцю, військовій команді (підрозділу) на отримання харчування або грошової компенсації замість норми харчування, або загальновійськового набору сухих продуктів як на новому місці служби військовослужбовця, так і під час перебування у службовому відрядженні, у відпустці і на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я Збройних Сил України.

За таких обставин, коли відповідачем не доведено, що організовуючи харчування військовослужбовців військових частин НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 та курсантів Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного як учасників спільного українсько-американського командно-штабного навчання із залученням військ «Репід Трайдент 2010», та харчування білоруської делегації, позивачі діяли не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, то суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що притягнення їх до повної матеріальної відповідальності, оголошення їм догани та позбавлення премій є протиправним, а відтак обґрунтовано задовольнив позов.

Мотиви та доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Згідно ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами ст. 224 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про незаконність судового рішення суду апеляційної інстанції, порушення норм матеріального та процесуального права безпідставні, не ґрунтуються на доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Касаційну скаргу виконуючого обов`язки Львівського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2013 року без змін.

Ухвала габирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк