Справа № 711/4092/15-а
Суддя: Позарецька С. М.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 711/4092/15-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Позарецької С.М.

при секретарі Семиволос І.М.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області, треті особи: ОСОБА_2, Комунальне підприємство «Черкаське обласне об»єднань бюро технічної інвентаризації» про визнання незаконним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області, треті особи: ОСОБА_2, КП «Черкаське обласне об»єднане бюро технічної інвентаризації» про визнання незаконним та скасування рішення. Свої позовні вимоги мотивує тим, що, відповідно до договору дарування від 26.10.2002р., який посвідчено нотаріусом за реєстром №2457, йому на праві власності належить 9/20 частин жилого будинку №20 з відповідною частиною надвірних споруд по пров. Кавказькому в м. Звенигородка, Черкаської області. Вказану частину будинку йому подаровано дідом ОСОБА_3

ОСОБА_2 третя особа по справі, за договором від 18.06.1997р. також є співвласником будинку №20 і їй належить 3/50 його частин.

При цьому, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був зареєстрований 29.12.1990р., а власником 9/20 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд ОСОБА_3 став ще в 1976р., що вбачається з договору дарування від 31.03.1976р.

До 1977р. ОСОБА_3 на належній йому присадибній ділянці за вказаною адресою самовільно побудував літню кухню літ. «Г», гараж літ. «г», сарай літ. «Д».

Рішенням виконкому Звенигородської міськради №4 від 14.04.1977р. вказані будівлі були узаконені дідом позивача ОСОБА_3 і за договором дарування від 26.10.2002р. перейшли, як вважає позивач, - в його власність.

В зв»язку із смертю діда ОСОБА_3 у серпні 2014р., позивачем було запропоновано ОСОБА_2 звільнити належну йому частину будинку №20 по пров. Кавказький в м. Звенигородка, але вона відмовилась це зробити.

В ході розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про реальний поділ домоволодіння - 01.04.2015р. позивачеві стало відомо про рішення виконавчого комітету Звенигородської міськради №204 від 18.05.2007р., де в п.1.6 зазначено, що ОСОБА_2 надано дозвіл на отримання документації на раніше зведені будівлі гараж та сарай.

Тобто, рішенням №204 від 18.05.2007р. ОСОБА_2 отримала відповідний дозвіл на гараж літ. «г» та сарай літ. «Д», які були узаконені дідом позивача ОСОБА_3 ще 14.04.1977р. рішенням виконкому №4.

Також позивач вважає, що інших будівель, таких як сарай чи гараж, на присадибній ділянці за вказаною адресою, яка належала ОСОБА_3, а потім згідно договору дарування від 26.10.2002р. перейшла у власність позивача, - немає. Вказані споруди ніяким перебудовам чи реконструкціям не піддавались.

Таким чином, позивач вважає, що рішенням виконкому Звенигородської міськради Черкаської області №204 від 18.05.2007р. в частині надання дозволу ОСОБА_2 оформити документацію на раніше побудовані гараж та сарай для інвентаря на території садиби (п.1.6), яке є предметом спору, не може вважатись таким, що відповідає вимогам ст. 21 ч.1 ЦК України, а тому як незаконне підлягає скасуванню, т.я. порушуються його позивача законні права та інтереси.

За позовними вимогами позивач просить суд визнати незаконним та скасувати п.1.6 рішення виконкому Звенигородської міськради №204 від 18.05.2007р. в частині надання дозволу ОСОБА_2 оформити документацію на раніше побудовані гараж та сарай для інвентаря на території садиби по пров. Кавказькому, №20 м. Звенигородка Черкаської області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_4 повністю підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити.

В судове засідання відповідач виконком Звенигородської міської ради Черкаської області (його представник) не з»явився, надано заяву про розгляд справи за його відсутності. При розгляді справи покладається на розсуд суду.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_2 заперечувала проти позову, надавши письмові заперечення, просила відмовити у його задоволенні.

В судовому засіданні представник третьої особи КП «ЧООБТІ» за довіреністю ОСОБА_5 при вирішенні спору, покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, третю особу та представника третьої особи, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, враховуючи думку відповідача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд, на підставі ст.ст. 160-163 КАСУ, а також дослідивши матеріали інвентаризаційної справи на будинковолодіння №20, що по пров. Кавказький в м. Звенигородка, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи із наступного:

встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 19.06.1997р. ОСОБА_3 був власником 9/20 частини будинковолодіння №20, що по пров. Кавказький в м. Звенигородка.

На підставі договору дарування від 26.10.2002р., який посвідчено нотаріусом ОСОБА_10 за рєстром №2457, ОСОБА_3 подарував позивачеві ОСОБА_1 9/20 частин жилого будинку №20 по пров. Кавказькому в м. Звенигородка, Черкаської області. Крім того, у договорі дарування зазначено, що на земельній ділянці, розміром 1000кв.м. знаходиться: жилий будинок, жилою площею 70,3кв.м літ. «А» та споруди веранди «а», «аІ», сараї «Б», «В», «Д», гараж-прибудова «г», літня кухня «Г», льох «пІ», криниця №4, скважина №5, сарай-прибудова «б-І», відчужується 9/20 частин, жилою площею 31,7кв.м.

Відповідно до рішення виконкому Звенигородської міської ради №4 від 14.04.1977р. дозволено ОСОБА_3 узаконити літню кухню, гараж та сарай самовільно ним побудовані на його присадибній ділянці за вказаною адресою, будівництво яких проведено без порушення норм забудови. На час розгляду справи дане рішення є чинним.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 (третя особа по справі) є власником 3/50 частин цього ж будинковолодіння №20, що по пров. Кавказький в м. Звенигородка Черкаської області на підставі договору дарування від 18.06.1997р. (реєстр №478), посвідчений нотаріусом ОСОБА_10 У договорі зазначено, що цей одноповерховий жилий будинок розташований на земельній ділянці, розміром 1000кв.м. і складається в цілому :стіни д/валькові обкладені цеглою, критий шифером, з сараями «б» і «б-І», «В», літньою кухнею, гаражем, сараєм, льохом «п» і «п-І», огорожею №1-3, криниця №4 і криниця №5, житловою площею 56,6кв.м.

Особи, що беруть участь у розгляді справи не заперечують проти того, що між співвласниками будинковолодіння в натурі не поділено.

Відповідно до п.1.6 рішення виконкому Звенигородської міської ради № 204 від 18.05.2007р., яке є чинним, ОСОБА_2 дозволено оформити документацію на раніше побудовані гараж та сарай для інвентаря на території садиби по пров. Кавказький, 20 м. Звенигородка.

Дослідивши в судовому засіданні матеріали інвентаризаційної справи на вказане будинковолодіння, надану представником КП «ЧООБТІ», встановлено, що вона містить рішення виконкому міськради №4 від 14.04.1977р. та відомості про рішення №204 від 18.05.2007р.

Згідно із ст. 2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як передбачено ч.1 ст. 6 КАСУ, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ст. 71 ч.ч.1,2 КАСУ).

Відповідно до ст. 86 КАСУ суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 162 КАСУ при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, в т.ч. про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Суд за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень може прийняти іншу постанову у випадках, встановлених законом.

Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території (ст. 144 Конституції України).

Відповідно до ч.1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Конституційний Суд України у Рішенні від 16 квітня 2009 р. № 7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 19, ст. 144 Конституції, ст. 25, ч. 14 ст. 46, частин 1, 10 ст. 59 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вирішив, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Крім того, у п. 5 Рішення № 7-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

По даній справі судом встановлено, що рішення виконкому Звенигородської міської ради №204 від 18.05.2007р. (зокрема, - п.1.6) є ненормативним правовим актом одноразового застосування.

З»ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд прийшов до висновку, що при прийнятті відповідачем виконкомом Звенигородської міської ради рішення №204 (п.1.6) від 18.05.2007р. не було враховане попереднє рішення міськвиконкому №4 від 14.04.1977р., за яким ОСОБА_3 (в подальшому даруватель за договором дарування від 26.10.2002р.) узаконив гараж та сарай самовільно ним побудовані.

При цьому, слід звернути увагу, що ні за договорами дарування, ні за рішеннями виконкому міськради не зазначено літери об»єктів (споруд) гаража та сараю, щодо яких є спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Крім того, за матеріалами інвентаризаційної справи КП «ЧООБТІ» на домоволодіння №20, що по пров. Кавказький в м. Звенигородка Черкаської області, дослідженої під час розгляду справи, судом встановлено, що на час прийняття рішення №204 від 18.05.2007р. гараж під літ. «г» внесений до інвентарсправи КП «ЧООБТІ» в 1987р., який значиться як узаконений ОСОБА_11 на підставі рішення №4 від 14.04.1977р. В 2009р. змінилась (збільшилась) площа цього гаражу і зазначено, що зі слів ОСОБА_2 він рахується за останньою, враховуючи рішення №204 від 18.05.2007р.

Також за матеріалами інвентарсправи КП «ЧООБТІ» вбачається, що станом на 1975р. відсутні план і ескіз домоволодіння №20 по пров. Кавказький, а тому не встановлено об»єктивних даних вважати, що сарай під літ. «Д», про який вказує у позові позивач, - це той же сарай, що значиться під літ. «Д» у плані за 2009р., а також у техпаспортах станом на 13.03.2007р. (значиться самочинним за ОСОБА_2П.) та станом на 08.09.2009р., оскільки протягом певного часу відбулися зміни літер споруди під назвою «сарай»; за різними техдокументами зазначені різні площі «сараю» - 13,9кв.м., та 10,9кв.м.; за даними оціночного акту за 1983р. і за абрісом від 04.04.1987р. сарай літ. «Д» значиться площею 9,3кв.м.; сарай, площею 10,9кв.м. у 1997р. за даними інвентарсправи відсутній, а в 2002р. цей сарай не інвентаризувався; сарай під літ. «Д», площею 10,9кв.м. в техдокументах зазначено в 2007р., тощо.

Встановлено, що інвентаризація об»єктів будинковолодіння №20 проводилась в 2002р., 2007р. та в 2009р., але за окремими об»єктами.

Таким чином, за результатами розгляду справи, суд дійшов до висновку, що рішення №204 від 18.05.2007р. в частині пункту 1.6 є незаконним, тобто таким, що порушує права та інтереси іншого співвласника будинковолодіння №20, що по пров. Кавказький в м. Звенигородка позивача по справі ОСОБА_1, оскільки при його прийнятті не були враховані всі правовстановлюючі документи, що маються у співвласників, дані технічної документації, наявної в КП «ЧООБТІ» та наявність спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо права власності на нерухоме майно, а тому в цій частині рішення №204 підлягає до скасування.

Не підлягають до задоволення вимоги третьої особи ОСОБА_2 щодо стягнення з позивача ОСОБА_1 на її користь судових витрат на оплату правової допомоги в розмірі 400грн.00коп., оскільки вони не ґрунтуються на нормах закону Кодексу адміністративного судочинства України щодо вирішення питання про судові витрати.

На підставі викладеного та, керуючись Конституцією України, ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», Рішенням КСУ від 16 квітня 2009 р. № 7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 19, ст. 144 Конституції, ст. 25, ч. 14 ст. 46, частин 1, 10 ст. 59 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), ст. 21 ЦК України, ст.ст. 2, 6, 69-72, 86, 87-98, 105, 160-163, 186 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати пункт 1.6 рішення виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області №204 від 18.05.2007р. в частині надання дозволу ОСОБА_2 оформити документацію на раніше побудовані гараж та сарай для інвентаря на території садиби по пров. Кавказькому, №20 м. Звенигородка Черкаської області.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови, а в разі складання постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України, апеляційна скарга подається відповідно до вимог ст. 186 КАСУ.

Головуючий: ОСОБА_12