Справа № 2а-0870/12303/11
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Заводському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжспецтрансгаз"

до Державної податкової інспекції у Заводському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

У грудні 2011 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 01.08.2011 року:

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 16.02.2015 р. позов задоволено. Постанова мотивована тим, що штрафі санкції застосовано до відповідача після спливу строків, передбачених ст.250 ГК України, в редакції на час вчинення позивачем правопорушень.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Зокрема, відповідач зазначив, що висновок суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин положень ч.2 ст.250 ГК України є юридично необґрунтованим та не знаходить свого відображення з точки зору чинного законодавства. Відповідно до п.113.3 ст.113 ПК України штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України. Застосування за порушення норм законів з питань

оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), не передбачених цим Кодексом та іншими законами України, не дозволяється. При цьому, пунктом 7.3 ст. 7 ПК України встановлено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Норми ПК України виключають будь-яке розуміння штрафної (фінансової) санкції окрім наведеної у самому ПК України.

Згідно роз’яснення Національного банку України, викладеного у листі від 09.03.2011р. №11-117/982-3354, за перевищення встановленого ліміту залишку готівкових коштів в касі штрафні санкції застосовуються до підприємства у строки, передбачені ст.102 ПК України.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про задоволення позову.

Представники сторін по справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що на підставі наказів №476 від 28.04.2011р. та №596 від 10.06.2011р. та згідно ст. 20, п.п 75.1.2 п. 75.1 ст. 75. ст. 77 та п. 82.1 ст. 82 ПК України спільно фахівцями ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя та ДПА в Запорізькій області було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Запоріжспецтрансгаз" з питань додержання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2008 року по 31.03.2011 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт №803/23/30546153 від 13.07.2011р..

На підставі акту №803/23/30546153 від 13.07.2011р. відповідачем 01.08.2011р. прийнято податкові повідомленням-рішення:

За результатом адміністративного оскарження зазначені податкові повідомлення-рішення залишені без змін.

За висновком суду першої інстанції штрафні (фінансові) санкції застосовані до позивача поза межами строків, що були визначені ст.250 ГК України у редакції, чинній на час вчинення правопорушень, у зв'язку з чим податкові повідомлення-рішення прийняті не у спосіб, що передбачений законом, а відтак є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Як вбачається з акту №803/23/30546153 від 13.07.2011р. під час перевірки позивача податковим органом, зокрема, були встановлені порушення:

- пунктів 1, 9 статті 3 Закону України від 06.07.1995р. №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (із змінами та доповненнями), встановлено проведення розрахункових операцій без застосування реєстраторів розрахункових операцій на суму 5 306 грн., чотири випадки нещоденного друкування фіскальних звітних чеків;

Відповідальність за проведення розрахункових операцій без застосування реєстраторів розрахункових операцій та за невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку передбачена п.1 та п.4 ст.17 Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" у вигляді фінансових санкцій.

Також абзацом третім частини першої статті 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" встановлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюється Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

За своєю суттю передбачені ст.1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" та ст.17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" фінансові санкції є адміністративно-господарськими санкціями, а тому їх застосування регулюється нормами глави 27 ГК України. При цьому колегія суддів зазначає, що адміністративно-господарська санкція як захід організаційно-правового або майнового характеру застосовується уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування, а отже, встановлений ст. 250 ГК України строк адміністративно-господарської санкції застосовується при її реалізації.

Згідно зі статтею 238 ГК України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Статтею 239 ГК України передбачено, що однією із адміністративно-господарських санкцій може бути адміністративно-господарський штраф, який стягується із господарюючого суб'єкта до державного бюджету за порушення визначених законодавством України правил здійснення господарської діяльності.

Строки застосування адміністративно-господарських санкцій встановлені статтею 250 ГК України, відповідно до частини першої якої адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Зі змісту цієї статті випливає, що законодавець встановив граничні строки застосування уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарських санкцій до суб'єктів господарювання за порушення зазначеними суб'єктами встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Фактично у наведеній статті містяться два строкові обмеження. Одне з них полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть застосовуватися після спливу одного року з дня вчинення порушення суб'єктом господарювання встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, зокрема, порушення норм з регулювання обігу готівки (неоприбуткування в касах готівки).

Другий обмежувальний строк, встановлений у цій статті, полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть бути застосовані пізніше шести місяців з дня виявлення порушення встановлених правил здійснення господарської діяльності уповноваженим органом державної влади або органом місцевого самоврядування. Таким чином, другий обмежувальний строк у застосуванні адміністративно-господарських санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки (неоприбуткування в касах готівки) полягає у тому, що їх не може бути застосовано пізніше шести місяців із дня виявлення правопорушення.

Аналіз приписів наведеної статті дає підстави для висновку про те, що при виявленні факту неоприбуткування (несвоєчасного) суб'єктом господарювання оприбуткування готівкових коштів, проведення розрахункових операцій без застосування реєстраторів розрахункових операцій та невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку податковий орган, приймаючи рішення про накладення штрафу, має діяти в межах граничних строків, встановлених частиною першою статті 250 ГК. Закінчення будь-якого зі встановлених зазначеною статтею строків застосування адміністративно-господарських санкцій виключає застосування таких санкцій.

Зазначений висновок щодо застосування до спірних відносин статті 250 ГК України узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладених у постановах від 4 листопада 2014 року 21-466а14, від 13 лютого 2007 року № 21-713во06, 15 вересня 2009 року № 21-558во09, 27 травня 2014 року № 21-126а14.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України" №2756-VI від 02.12.2010р., статтю 250 Господарського кодексу України доповнено частиною другою, відповідно до якої дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митні органи.

Зазначена редакція ст.250 ГК України діє з 01.01.2011р..

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, у зв’язку з тим, що виявлені податковим органом порушення були вчинені позивачем до набрання законної сили Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України" та ПК України, то на спірні правовідносини не поширюються положення ч.2 ст.250 ГК України та ПК України, в частині, що стосуються притягнення позивача до відповідальності, на які посилається відповідач в обґрунтування вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, виявлені податковим органом порушення були вчинені позивачем у період з 13.06.2008р. по 17.06.2008р., а оскаржені податкові-повідомлення рішення, якими застосовано до позивача адміністративно-господарські санкції були прийняті 01.08.2011 року, тобто після спливу строку, визначеного статтею 250 ГК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність оскаржених позивачем податкових повідомлень-рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, оскільки зазначені санкції було застосовано відповідачем з порушенням законодавчо визначених строків для їх застосування.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об’єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун