Справа № 802/104/13-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/104/13-а

Головуючий у 1-й інстанції: Вільчинський О.В.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

20 жовтня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Смілянця Е. С. ,

секретар судового засідання: Лиса С.Д.,

за участі:

позивача: ОСОБА_1

представників позивача: Решетника С.П., Оскоми О.М.

представника відповідача: Кушнір А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування рішень та поновлення на військовій службі,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду із позовом до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування рішень та поновлення на військовій службі.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2015 року скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Позивач та представники позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі, просили вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Постановою Бершадського районного суду Вінницької області від 1 червня 2012 року, яка набрала законної сили 17 липня 2012 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні 20 березня 2012 року правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-2 КУпАП України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у розмірі 1000 грн. з конфіскацією незаконно одержаної неправомірної вигоди матеріального характеру в сумі 1000 грн.

На підставі наказу Командувача Сухопутних військ Збройних сил України № 601 від 7 грудня 2012 року ОСОБА_1 звільнено військової служби в запас відповідно до п. "і" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" .

Наказом військового комісара Бершадсько-Теплицького об`єднаного районного військового комісаріату Вінницької області № 121 від 14 грудня 2012 року позивач виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення і направлений для зарахування на військовий облік.

Позивач вважає, що його звільнили безпідставно, а тому звернувся до суду із позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на час звільнення позивача з військової служби у запас (у зв`язку із набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого військовослужбовця притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, та виключення із списків особового складу військової частини, постанова Бершадського районного суду Вінницької області від 1 червня 2012 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні 20 березня 2012 року корупційного правопорушення, набрала законної сили, а тому відповідачі, видаючи накази про звільнення позивача в запас з виключенням зі списків особового складу та з усіх видів забезпечення, діяли правомірно.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком та зважає на наступне.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Відповідно до ч.2 ст.2 цього Закону порядок проходження громадянами України військової служби, положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Звільнення з військової служби, в тому числі й підстави звільнення, передбачає ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

17 травня 2012 року Законом України №4711 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку із прийняттям Закону України "Про засади запобігання та протидії корупції" ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" доповнено пунктами "і" та "ї", який набрав чинності з 13 червня 2012 року.

Відповідно до п. "і" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого військовослужбовця притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення.

Виходячи з аналізу вказаної норми випливає, що п. "і" ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" пов`язує звільнення особи з набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого військовослужбовця притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, а не з часом скоєння такого правопорушення.

Крім того, згідно з ч.8 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Посилання позивача на відсутність вказаного пункту "і" ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" на час вчинення корупційного правопорушення на думку колегія суддів не може свідчити про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби за вчинення корупційного правопорушення.

Так, на час вчинення позивачем корупційного правопорушення діяв Закон України "Про засади запобігання і протидії корупції". Відповідно до ст.22 цього Закону дострокове припинення повноважень особи на виборній посаді, припинення повноважень посадової особи на посаді, звільнення, що здійснюється за рішенням Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, звільнення військової посадової особи з військової служби у зв`язку з притягненням до відповідальності за корупційне правопорушення, а також відсторонення такої особи від виконання службових повноважень у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється з урахуванням особливостей, визначених Конституцією і законами України.

Інші особи, яких притягнуто до кримінальної або адміністративної відповідальності за корупційні правопорушення, пов`язані з порушенням обмежень, передбачених цим Законом, підлягають звільненню з відповідних посад у триденний строк з дня отримання органом державної влади, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, якщо інше не передбачено законом.

Обмеження щодо заборони особі, звільненій з посади у зв`язку з притягненням до відповідальності за корупційне правопорушення, займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням функцій держави, місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності, встановлюється виключно за вмотивованим рішенням суду, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, під час вчинення позивачем корупційного правопорушення існували норми за якими особа звільняється із посади за вчинення корупційного правопорушення.

Посилання позивача на те, що з 19.04.2013 року статтю 172-2 КУпАП виключено з КУпАП, не може слугувати ні доказом відсутності в діях позивача ознак корупційного правопорушення, ні доказом відсутності підстав для звільнення у зв`язку із вчиненням такого правопорушення. Так, стаття 21 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" передбачає за вчинення корупційних правопорушень притягнення до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності в установленому законом порядку. Тобто, заміна адміністративної відповідальності за вчинення корупційного правопорушення іншим видом відповідальності, жодним чином не свідчить про втрату таким правопорушенням суспільної небезпеки чи про відсутність у особи, яка вчинила правопорушення, обов`язку притерпіти негативні наслідки вчинення такого порушення у вигляді заходів відповідальності.

Щодо доводів про не проведення відповідачами стосовно позивача службового розслідування колегія суддів враховує наступне.

Порядок та процедура звільнення з військової служби врегульовані Законом України "Про дисциплінарний статут Збройних Сил України" №551-XIV від 24 березня 1999 року.

Згідно ст.84 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" (далі - Дисциплінарний статут) прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

У кожному випадку вчинення корупційного правопорушення або невиконання військовими посадовими особами вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" з метою виявлення причин та умов, що сприяли його вчиненню, службове розслідування призначається командиром самостійно або проводиться за його рішенням за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.

Статтею 85 Дисциплінарного статуту передбачено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Статтею 87 вказаного Статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

З аналізу зазначеним норм випливає, що службове розслідування проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, ступеня вини та у випадку доведення вини військовослужбовця, який вчинив правопорушення, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні 20 березня 2012 року правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-2 КУпАП України (корупційне правопорушення), доведена постановою Бершадського районного суду Вінницької області від 1 червня 2012 року, яка набрала законної сили 17 липня 2012 року, відтак, в даному випадку не було необхідності проводити службове розслідування.

Крім того, положення п. "і" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" носять імперативний характер та не підлягають двоякому тлумаченню.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 та статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 27 жовтня 2015 року.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Смілянець Е. С.

Сушко О.О.