Справа № К/9991/54181/11-С
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року м. Київ К/9991/54181/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Ємельянова В.І., Рецебуринський Ю.Й.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2011р. у справі за його позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим про поновлення на публічній службі, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправними та скасування наказів ГУ МВС України в АР Крим від 01.09.2010р. №1429 і від 29.01.2011р. №27о/с, поновлення на посаді начальника відділення Державтоінспекції з обслуговування адміністративної території Роздольненського району та автомобільно-технічної інспекції при управлінні Державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в АР Крим, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.01.2011р. по день поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди.

Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 17.05.2011р. позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано накази ГУ МВС України в АР Крим від 01.09.2010р. №1429 і від 29.01.2011р. №27 о/с, поновлено позивача на посаді начальника відділення Державтоінспекції з обслуговування адміністративної території Роздольненського району та автомобільно-технічної інспекції при управлінні Державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в АР Крим, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 8632,80 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2011р. скасовано рішення суду першої інстанції, у задоволенні позову відмовлено.

З таким рішенням суду апеляційної інстанції не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати ухвалене апеляційним судами рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників.

Відповідно до підпункту «є» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), зокрема, за порушення дисципліни.

В ході розгляду справи судами встановлено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді начальника відділення Державтоінспекції з обслуговування адміністративної території Роздольненського району та автомобільно-технічної інспекції при управлінні Державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в АР Крим.

Наказом ГУ МВС України в АР Крим від 29.01.2011р. №27о/с, на підставі наказу ГУ МВС України в АР Крим від 01.09.2010р. №1429, позивача звільнено зі служби в органах внутрішніх справ в запас відповідно до підпункту «є» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України Збройних Сил України (за порушення дисципліни).

Підставою для прийняття оскаржуваних наказів став висновок службової перевірки від 12.08.2010р., за результатами якої встановлено, що 27.07.2010р. позивач керував автомобілем Мерседес MLMGS, з номерним знаком НОМЕР_1, без талону про проходження державного технічного огляду, без полісу обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортоного засобу, а також свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

За вказане порушення правил дорожнього руху відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 126 КУпАП та за частиною 5 статті 121 КУпАП і винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.

Позивач пояснив, що вказаний автомобіль він взяв у знайомого, але документи на вказаний автомобіль він не брав. Про те, що номерні знаки не належать даному транспортному засобу йому було відомо.

Також позивач пояснив, що змушений був використати транспортний засіб знайомого через ранній час наради, яка проводилась в цей день в управлінні ДАІ, відсутність власного автотранспорту та у зв'язку з находженням службового автомобіля в ремонті.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані накази прийнятті з порушенням вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, а саме, застосування в даному випадку такого крайнього заходу дисциплінарного впливу як звільнення зі служби не відповідає тяжкості вчиненого позивачем проступку, обставинам, за яких воно було скоєно, відсутності завданої ним шкоди. При цьому не було враховано, що позивач протягом багатьох років служив в органах внутрішніх справ, мав високий кваліфікаційний рівень, виключно позитивно характеризувався, за період служби неодноразово заохочувався керівництвом, не мав на момент звільнення дисциплінарного стягнення та визнав свою вину в скоєнні дорожньо-транспортного правопорушення, штраф сплатив. В той же час, матеріали справи вказують на відсутність наслідків шкоди в результаті дорожньо-транспортного правопорушення позивача.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що своєю поведінкою позивач підтвердив свідоме ігнорування функцій, покладених на нього державною, показав негативний приклад для підлеглих щодо ставлення до своїх обов'язків, порушив чинне законодавство в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що беззаперечно завдало шкоду інтересам служби, а тому при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач діяв в межах наданих повноважень та відповідно до закону.

З такими висновками апеляційного суду колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній скарзі, висновки суду не спростовують і є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що позивач будучи посадовою особою, до обов'язків якої, серед іншого, входила організація роботи по забезпеченню безпеки дорожнього руху та транспортної дисципліни, вчинив адміністративне правопорушення, пов'язане з керуванням транспортним засобом без відповідних документів та реєстрації, а тому апеляційний суд обгрунтовано прийняв рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційним судом правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 210, 220, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2011р. у даній справі - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку передбаченому главою 3 розділу IV КАС України.

Головуючий: О.П. Стародуб

Судді: В.І. Ємельянова

Ю.Й. Рецебуринський