Справа № 815/4611/15
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2015-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4611/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Самойлюк Г. П.

за участю секретаря: Піньковської О.С.

сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2 (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобовязання видати наказ, -

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 20 жовтня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, в якому позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить: визнати протиправними дії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області щодо затягування розгляду заяви (рапорту) ОСОБА_1 від 06.07.2015р. (ВДЗ УРСДРДС ГУМВС України в Одеській області вх. №5947 від 07.07.2015р.) про надання йому соціальної відпустки в період з 22.07.2015р. по 2107.2018р. для догляду за дитиною ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним трирічного віку; визнати протиправними дії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області щодо розгляду заяви (рапорту) ОСОБА_1 від 06.07.2015р. (ВДЗ УРСДРДС ГУМВС України в Одеській області вх. №5947 від 07.07.2015р.) про надання йому соціальної відпустки в період з 22.07.2015р. по 2107.2018р. для догляду за дитиною ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним трирічного віку на засіданні кадрової комісії у звязку з тим, що такий порядок не передбачений законодавством України; визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області стосовно неприйняття у встановлений законодавством строк рішення з видачею наказу про надання ОСОБА_1 соціальної відпустки в період з 22.07.2015р. по 2107.2018р. для догляду за дитиною ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним трирічного віку за результатами розгляду поданої ОСОБА_1 заяви (рапорту) від 06.07.2015р. (ВДЗ УРСДРДС ГУМВС України в Одеській області вх. №5947 від 07.07.2015р.) про надання соціальної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; зобовязати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області вчинити дію видати наказ про надання начальнику відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області майору міліції ОСОБА_1 соціальної відпустки в період з 22.07.2015р. по 21.07.2018р. для догляду за дитиною ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним трирічного віку.

В обґрунтування позову зазначено, що в порушення ст.ст. 2, 18, 20 Закону України «Про відпустки», ст. 181 КЗпП України, п.п. 49, 61 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991р., відповідачем не прийнято у встановлений законодавством строк рішення з видачею наказу про надання ОСОБА_1 соціальної відпустки в період з 22.07.2015р. по 21.07.2018р. для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за результатами розгляду заяви (рапорту) ОСОБА_1 від 06.07.2015р. (вх. №5947 від 07.07.2015р.).

Позивач у судовому засідання підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд,-

ВСТАНОВИВ:

06.07.2015 р. ОСОБА_1 звернувся із заявою (рапортом) (ВДЗ УРСДРДС ГУМВС України в Одеській області вх. №5947 від 07.07.2015р.) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про надання соціальної відпустки в період з 22.07.2015р. по 21.07.2018р. для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Таку заяву позивач обґрунтував тим, що його дружина ОСОБА_4 є фізичною особою-підприємцем та її доходи значно перевищують розмір заробітної плати позивача і складають близько 2 800,00 грн. (дві тисячі вісімсот гривень 00 коп.) щомісяця. На підтвердження зайняття підприємницькою діяльністю фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 надано виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 18.05.2015р. (а.с.33).

20.07.2015р. позивачем направлено запит до ГУМВС України в Одеській області про надання інформації (вх. № 165/ЗІ від 20.07.2015р.) про рішення, прийняте за результатами розгляду рапорту про надання соціальної відпустки для догляду за дитиною в період з 22.07.2015р. по 21.07.2018р. з посиланням на ч.1 ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Вказаний запит буд доставлений відповідачу курєрською службою доставки 20.07.2015р. Позивачу надано відповідь 27.07.2015р.

20.07.2015р. позивачем до ГУМВС України в Одеській області направлено рапорт про приєднанння до рапорту про надання соціальної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та надано копії наступних документів: довідки № 2235 від 16.07.2015р. про отримання допомоги, довідки № 1114/15-53-1707 від 17.07.2015р., витягу з реєстру платників єдиного податку № 440 від 26.06.2015р., виписки по рахунку ОСОБА_1 № 871759 з Приватбанку в період з 01.01.2015р. по 16.07.2015р., договору № 001 від 01.07.2015р., акту приймання-передачі від 16.07.2015р.

03.08.2015р. ГУМВС України в Одеській області на адресу позивача направлено лист про результати розгляду рапорту (заяви) останнього про надання соціальної відпустки № 9/П-665 від 24.07.2015р., в якому зазначено, що за результатами розгляду наданих матеріалів заявником встановлено, що не надано документів щодо реєстрації дитини ОСОБА_3 та повідомлено, що рішення буде прийнято після надання необхідних документів на засіданні кадрової комісії ГУМВС України в Одеській області, про час і місце проведення якої буде повідомлено додатково.

03.08.2015р. до ГУМВС України в Одеській області направлено повторний запит про надання інформації стосовно результатів розгляду рапорту (заяви) позивача та надання йому соціальної відпустки для догляду за дитиною, в якому він вказує на те, що строк прийняття рішення за його рапортом про надання соціальної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку безпідставно затягується, що негативно впливає на стан здоровя дитини, яка потребує особливого догляду та значних матеріальних витрат з боку батьків, а також призводить до матеріальної шкоди через ускладнення у здійсненні підприємницької діяльності, однак відповіді не отримано.

Відповідно до наказу начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 627 о/с від 31 серпня 2015 року, майору міліції ОСОБА_1, начальнику відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Київського РВ ГУМВС України в Одеській області надано додаткову неоплачувану відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 26 серпня 2015 року по 24 травня 2018 року (а.с. 109).

Згідно наказу начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 831 о/с від 19 жовтня 2015 року внесено зміни до наказу начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 627 о/с від 31 серпня 2015 року та вказано вважати наданою вказану відпустку з 14 вересня 2015 року по 24 травня 2018 року.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про відпустки» після закінчення відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Підприємство за рахунок власних коштів може надавати жінкам частково оплачувану відпустку та відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною більшої тривалості. Ця відпустка може бути використана повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, або особою, яка усиновила чи взяла

під опіку дитину, та одним із прийомних батьків.

Відповідно до ч.ч.3-5 ст.20 Закону України «Про відпустки» відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається за заявою жінки або осіб, зазначених у частині третій статті 18 цього Закону, повністю або частково в межах

установленого періоду та оформляється наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Особам, зазначеним у частині третій статті 18 цього Закону (крім осіб, які усиновили чи взяли дитину під опіку у встановленому законодавством порядку, прийомних батьків), відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається на підставі довідки з місця роботи (навчання, служби) матері дитини про те, що вона вийшла на роботу до закінчення терміну цієї відпустки і виплату допомоги по догляду за дитиною їй припинено (із зазначенням дати). Відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років не надається працівнику, якщо дитина перебуває на державному

утриманні (крім прийомних дітей у прийомних сім'ях).

Відповідно до ст.181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) надаються за заявою жінки або осіб, зазначених у частині сьомій статті 179 цього Кодексу, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляються наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Частиною 7 ст.179 Кодексу законів про працю України відпустки для догляду за дитиною, передбачені частинами третьою, четвертою та шостою цієї статті, можуть бути використані повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною.

Згідно п. «є» ч. 1 п. 49 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР № 114 від 29.07.1991 р., особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв'язку з навчанням відпустки. Крім того, п. 61 Положення № 114 встановлено, що додаткові і соціальні відпустки особам рядового начальницького складу надаються відповідно до законодавства.

Таким чином, позивач, перебуваючи на службі в органах внутрішніх справ, користується усіма правами та пільгами відповідно до законодавства, у т.ч. правом використати відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Наданню відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку або відмові у її наданні обов'язково має передувати відповідне звернення особи, яка прагне отримати таку відпустку, до роботодавця.

Судом встановлено, що позивач звертався 06.07.2015 р. із заявою (рапортом) ВДЗ УРСДРДС ГУМВС України в Одеській області вх. №5947 від 07.07.2015р.) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про надання соціальної відпустки в період з 22.07.2015р. по 21.07.2018р. для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Під час офіційного з'ясування обставин у справі судом не встановлено фактів відмов з боку відповідача. Як встановлено судом, та зазначалось позивачем, за результатами розгляду вищезазначеної заяви (рапорту) останньому надано відповідь (вих. № 9/П-665 від 24.07.2015р.), в якій проінформовано позивача про отримання матеріалів щодо надання відпустки по догляду за дитиною та зазначено, що остаточне рішення буде прийнято на засіданні кадрової комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, про час та місце проведення якої буде повідомлено додатково. При цьому зазначено, що заявником не надано документів щодо реєстрації дитини ОСОБА_3 (а.с. 30).

Вирішуючи спір, суд зважає, що в силу вимог ч.2 ст.49 КАС України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки, що з огляду на запроваджений ст.8 Конституції України принцип верховенства права та в кореспонденції з приписами ч.1 ст.71 КАС України означає абсолютний і безумовний обов'язок кожної особи, яка бере участь в адміністративній справі довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому належність доказу означає встановлення інформації (фактичних даних), які визначають предмет доказування. Зміст фактичних даних повинен відповідати їх формі, а саме документально підтверджувати певні обставини, на які посилається сторона, тобто мати ознаку допустимості, що виключає суперечливість поєднання змісту та форми доказу. Останній критерій є обов'язковою ознакою для правової придатності доказу та його достовірності, що, в свою чергу, визначає якісну оцінку вже наявного доказу як належного та допустимого, тобто дозволяє перевірити його правдоподібність та відповідність реальній дійсності у співвідношенні з іншими засобами доказування.

Твердження позивача не підтверджені належними доказами та спростовуються матеріалами справи.

Позовні вимоги щодо визнання протиправними дій Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області щодо затягування розгляду заяви (рапорту) ОСОБА_1 від 06.07.2015р. (ВДЗ УРСДРДС ГУМВС України в Одеській області вх. №5947 від 07.07.2015р.) про надання йому соціальної відпустки в період з 22.07.2015р. по 2107.2018р. для догляду за дитиною ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним трирічного віку є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури. При цьому, судом не встановлено протиправних дій відповідача, які полягають у відмові ОСОБА_1 у наданні соціальної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у зв'язку із чим суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Навпаки, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідачем відповідно до наказу начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 627 о/с від 31 серпня 2015 року майору міліції ОСОБА_1, начальнику відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Київського РВ ГУМВС України в Одеській області надано відповідно до ст. 18 Закону України «Про відпустки» додаткову неоплачувану відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 26 серпня 2015 року по 24 травня 2018 року на підставі рапорту ОСОБА_1 від 30.07.2015р. та рішення кадрової комісії ГУМВС України в Одеській області.

Крім того, наказом начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області №831 о/с від 19 жовтня 2015 року до наказу № 627 о/с від 31 серпня 2015 р. внесено зміни, з урахуванням яких позивачу надано додаткову неоплачувану відпустку з 14 вересня 2015 року по 24 травня 2018 року на підставі рапортів ОСОБА_1 від 06 - 30 липня 2015 року, рішення КК Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 8 від 20.08.2015р. та довідки № 5676, виданої ЛзП ГУМВС 17.08.2015р.

Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області стосовно неприйняття у встановлений законодавством строк рішення з видачею наказу про надання ОСОБА_1 соціальної відпустки в період з 22.07.2015р. по 2107.2018р. для догляду за дитиною ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним трирічного віку за результатами розгляду поданої ОСОБА_1 заяви (рапорту) від 06.07.2015р. (ВДЗ УРСДРДС ГУМВС України в Одеській області вх. №5947 від 07.07.2015р.) про надання соціальної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та акцентує увагу на тому, що до 12 вересня 2015 року відповідач був позбавлений можливості видати наказ щодо надання ОСОБА_1 відпуски для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, оскільки останній перебував у відпустці та на лікарняному.

Так, судом встановлено, що згідно наказу Київського РВ ГУМВС України в Одеській області «По особовому складу» № 17о/с від 16.06.2015р. позивач з 22.06.2015р. по 22.07.2015р. перебував у черговій відпустці за 2015 рік з виїздом до м. Києва (а.с. 148).

З наказу Київського РВ ГУМВС України в Одеській області «По особовому складу» № 26о/с від 03.08.2015р. вбачається, що позивач з 16.07.2015р. до 25.07.2015р. перебував на лікарняному (а.с. 149).

Відповідно до наказу Київського РВ ГУМВС України в Одеській області «По особовому складу» № 27о/с від 05.08.2015р. ОСОБА_1 надано відпустку з 27.07.2015р. по 03.08.2015р. (а.с. 150).

Як зазначено відповідачем та вбачається з матеріалів справи, з 03.08.2015р. до 12.09.2015р. ОСОБА_1 перебував на лікарняному (а.с. 151-152).

Відразу після виходу на роботу ОСОБА_1 надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Статтею 11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Приписами ч. 1 ст. 6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтерес.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд наголошує, що захист прав здійснюється у разі їх порушення. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Об'єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Для розкриття цих категорій необхідно звернути увагу на Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 (справа N 1-10/2004). Системний аналіз, який проведено Конституційним Судом України, свідчить, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

З урахуванням наведених вище міркувань Конституційний Суд України вирішив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Судом встановлено та зазначено відповідачем, наказ начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 627 о/с від 31 серпня 2015 року (зі змінами) є чинним. Крім того, суд звертає увагу, що зазначений наказ не оскаржувався раніше та не оскаржується у цій справі. Водночас, позивач просить видати новий наказ на підставі рапортів, які слугували підставою для оформлення наказів № 627 о/с від 31 серпня 2015 р., №831 о/с від 19 жовтня 2015 року, проте не оскаржує вищезазначені накази.

Таким чином, з урахуванням викладеного, в межах заявлених позовних вимог, суд зазначає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо зобов'язання ГУМВС України в Одеській області видати наказ про надання позивачу соціальної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, оскільки за рапортами позивача відповідачем вже видано наказ № 627 о/с від 31 серпня 2015 р., наказ № 831 о/с від 19 жовтня 2015 року про внесення змін до наказу № 627 о/с від 31 серпня 2015 р. та останні є чинними на теперішній час.

Враховуючи викладене, суд вважає безпідставними вимоги позивача про наявність протиправної бездіяльності відповідача, оскільки в даному разі відсутнє порушення право позивача, що може бути обєктом судового захисту. Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, за рапортами ОСОБА_1 щодо надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідачем видано накази, згідно яких позивачу надана відпустка. При цьому, не оскаржуючи зазначених наказів, позивач звернувся до суду з позовними вимогами видати новий наказ з тих же підстав та рапортів.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 неправомірні, безпідставні, не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, отже задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 71, 86, 159-164, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобовязання видати наказ, - відмовити у повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 26.10.2015р.

Суддя: Г.П. Самойлюк

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобовязання видати наказ, - відмовити у повному обсязі.

26 жовтня 2015 року.