Справа № 2-а-3863/11
Суддя: Величко Т. О.
Дата ухвалення: 2011-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-3863/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2011 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Т.О. Величко, розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Святошинської РДА м. Києва, Київського міського центру по нарахуванню та виплаті соціальної допомоги про зобов»язання вчинити дії та визнання дій неправомірними, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в травні 2011 року звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати дії відповідача протиправними та зобов»язати відповідачів вчинити дії.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, звернувся із заявою до Управління праці та соціального захисту населення Святошинської РДА м. Києва про перерахунок його щорічної допомоги на оздоровлення, як того вимагає Закон України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»але отримав відмову.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»чітко вказано, що мінімальний розмір пенсії за віком визначається виключно законами України, а не постановами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове пенсійне страхування»мінімальна пенсія за віком дорівнює розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Виходячи з загальних засад пріоритетності Законів України над урядовими нормативно-правовими актами, на рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, яким визнані неконституційними положення п.28 Розділу II Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»від 28.12.2007 року в частині внесення змін до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовуючи відповідні норми законів України, Управління пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва, повинно було застосовувати саме положення ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не норми постанов Кабінету Міністрів України.

Відповідач не подав заперечення проти позову у визначений судом час, а відповідно суд вважає за можливе розглядати дану справу в порядку скороченого провадження, відповідно до ст. 183-2 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Позивач в травні 2011 року звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати дії відповідача протиправними та зобов»язати відповідачів вчинити дії.

Позивач звернувся із заявою до Управління пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва про перерахунок його щорічної допомоги на оздоровлення, як того вимагає Закон України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»але отримав відмову.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»чітко вказано, що мінімальний розмір пенсії за віком визначається виключно законами України, а не постановами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове пенсійне страхування»мінімальна пенсія за віком дорівнює розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Виходячи з загальних засад пріоритетності Законів України над урядовими нормативно-правовими актами, на рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, яким визнані неконституційними положення п.28 Розділу II Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»від 28.12.2007 року в частині внесення змін до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовуючи відповідні норми законів України, Управління пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва, повинно було застосовувати саме положення ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не норми постанов Кабінету Міністрів України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають частковому задоволенню з врахуванням строку звернення до суду з позовом за захистом прав, свобод та інтересів.

При цьому позовна вимога про зобов»язання відповідачів здійснювати нарахування та виплату позивачеві щорічної допомоги на оздоровлення в подальшому не підлягає задоволенню, оскільки такі правовідносини ще не настали.

Керуючись законами України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", рішенням Конституційного суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 у справі № 1-29/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 у справі № 1-28/2008, та ст.ст. 5, 6, 10, 16, 19, 87, 90, 94, 104, 105, 106, 122, 162, КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Святошинської РДА м. Києва та Київського міського центру по нарахуванню та виплаті соціальної допомоги щодо нарахування ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення в заниженому розмірі.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Святошинської РДА м. Києва та Київський міський центр по нарахуванню та виплаті соціальної допомоги здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, з 01.05.2011 року.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: