Справа № 808/2827/15
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2015-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

808/2827/15

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 жовтня 2015 року

справа № 808/2827/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Білак С.В. Юрко І.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2015 року у справі №808/2827/15 за позовом Приватного підприємства «КС-ПРОМ» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Не погодившись з таким рішення суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. Апелянт зазначає, що висновки, викладені в оскаржуваному рішенні не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать нормам матеріального права, зокрема, судом не враховано постанову слідчого прокуратури, в якій зазначено про розслідування у кримінальному провадженні, в ході якого встановлено створення мережі фіктивних підприємств, серед яких контрагенти позивача - ТОВ «Сервіс-КДМС», ТОВ «Алькар-СМТ», ТОВ «Кротол-плюс С», з метою надання третім особам податкової вигоди через здійснення безтоварних господарських операцій. Також суд не врахував, що позивач не надав доказів на підтвердження реальності господарських операцій з цими контрагентами.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

За приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що посадовими особами податкового органу проведено позапланову виїзну документальну перевірку ПП «КС-ПРОМ» з питань достовірності вчинених правочинів та дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Сервіс-КДМС», ТОВ «Алькар-СМТ», ТОВ «Кротол-плюс С» за період з 01.01.2013 по 28.02.2015.

За результами перевірки складено Акт від 27 березня 2015 року № 9/08/08-26-22-11/34535281 (далі Акт перевірки), згідно висновків якого встановлено ряд правопорушень з боку позивача, зокрема, пп.138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, пп.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового Кодексу України, що призвело до заниження Підприємством податку на прибуток на загальну суму 25 532,00 грн.; п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 58 650,00 грн. Зазначені висновки обгрунтовані тим, що господарські операції позивача із вищевказаними контрагентами були нікчемними та безтоварними.

Не погодившись з такими рішеннями податкового органу, позивач оскаржив їх до суду, правомірність винесення яких і стало предметом розгляду у даній справі.

Вирішуючи спірні правовідносини та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з добросовісності ТОВ «Кс-Пром» як платника податку, оскільки його господарські операції, по яким сформовано податковий кредит та валові витрати у спірний період, мають реальний характер, у зв’язку з чим, донараховуючи позивачу оспорювані грошові зобов’язання відповідач діяв неправомірно.

Колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з фактичних обставин справи, погоджується з такими висновками суду та вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Із положень ч. 1, 3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизація інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарських операцій.

Відтак, господарські операції повинні підтверджуватися належними первинними документами і лише ті документи, які відповідають зазначеним вище вимогам, можуть бути визнані допустимими засобами доказування відповідної господарської операції.

Норми аналогічного змісту містить «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за №168/704.

Згідно п. 2.4 даного Положення первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи від імені яких складений даний документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.2.16 даного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам.

Згідно п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Положеннями пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті та інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності, зокрема, включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V ПК України.

Згідно п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг. Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п.201.10 ст.201 ПК України).

Згідно п. 198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст. 193 ПК України, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Положеннями пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.6, 201.10 ст. 201 ПК України).

З аналізу зазначених норми суд вбачає, що визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку є подальше використання таких товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку.

Згідно з п.п.14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Обов'язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; спрямування її на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг. При цьому результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження.

Проаналізувавши норми права, колегія суддів вважає, що підставою для включення сум за господарськими операціями до податкового кредиту та валових витрат є належним чином оформленні первинні бухгалтерські документи, які засвідчують зміст господарської операції, за умови реального вчинення дій по виконанню господарської операції.

Доводи податкового органу про отримання платником необгрунтованої податкової вигоди мають грунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту та валових витрат.

З урахуванням наведених норм права та встановлених у справі обставин, проаналізувавши надані позивачем первинні бухгалтерські документи, колегія суддів вважає, що позивачем не допущено порушень податкового законодавства під час формування податкових зобов’язань та валових витрат по господарським операціям з придбання послуг та товарів у контрагентів.

Фактичне виконання умов договору підтверджується видатковими накладними (т.1, а.с. 58-60) та податковими накладними (т.1, а.с.60-62). Оплата товару підтверджується виписками по рахунку (т.1, а.с.63-64).

Частину придбаного ТМЦ в подальшому реалізовані ТОВ «ВО Оскар» за договором від 27 грудня 2012 року № 2012/130-1 (т.1, а.с.70-71), що підтверджується видатковими накладними, видатковими накладними та товарно – транспортними накладними (т.1, а.с.102-128, 137-142, 148-184). Інша решта перевезена до м. Світловодськ та передані на зберігання ТОВ «Югтоппоставка» відповідно до договору зберігання від 08 грудня 2012 року № 1-12-14 (т.1, а.с.84), що підтверджується актами прийому передачі матеріальних цінностей на зберігання (т.1, а.с.85-88), договорами – заявками, актами надання послуг та товарно – транспортними накладними (т.2, а.с.1-16)

Крім того, ПП «Кс-Пром» придбало у ТОВ «Сервіс-КДМС» тирсу (опилки з деревини), що підтверджується видатковою накладною № РН-000086 (т.1, а.с.65 зворотня) на загальну суму 35 000,00 грн. та податковою накладною № 86 від 20.01.2014 на суму ПДВ 5 833,40 грн. (т.1, а.с.65).

Окрім цього, у перевіряємий період ПП «КС-ПРОМ» мало господарські відносини з ТОВ «Алькар-СМТ» у травні 2014 року. Так, ТОВ «Алькар-СМТ» передано позивачу товар «підшипник» у кількості 80 шт. на суму 4 500,00 грн., у т.ч. ПДВ у розмірі 750,08 грн. за видатковою накладною № Рн-000075 від 15.05.2014 (т.1, а.с.67 звоторня) та видано податкову накладну № 83 від 15.05.2014 року (т.1, а.с.67). Також, ТОВ «Алькар-СМТ» було передано позивачу товар «тирса» - у кількості 100 тонн на загальну суму 36 000,00 грн., у т.ч. ПДВ у розмірі 6 000,00 грн. за видатковою накладною № РН-0000083 (т.1, а.с.66 зворотня) та видано податкову накладну № 83 від 16.05.2014 року (т.1, а.с.66).

Придбані підшипники в подальшому реалізовані ПП «Енхол», що підтверджується податковою та видатковою накладною, а також довіреністю на отримання ТЦМ (т.1, а.с.68-69), а тирса використана для вироблення продукції, яка в подальшому, як вже зазначено вище, реалізована ТОВ «ВО «Оскар».

Колегія суддів вважає, що наведені документи цілком обґрунтовано розцінені судом першої інстанції як об’єктивне належне документальне підтвердження реального характеру вищезазначених господарських операцій зі своїми контрагентами у спірний період, що в свою чергу дає йому беззаперечне право на формування по цім операціям валових витрат та податкового кредиту.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено що між позивачем та ТОВ «Агроойлтрейд» було укладено договір купівлі – продажу № 2013/015 від 12.11.2013 (т.1, а.с. 94-95). На виконання умов вищенаведеного договору ТОВ «Агроойлтрейд» поставлено товар (паливна гранула), на який виписано (оформлено) накладні від 05.12.2013 №163 на суму 26 400,00 грн., від 06.12.2013 №165 на суму 26 400,00 грн., від 06.12.2013 №166 на суму 26 400,00 грн., від 23.12.2013 №177 на суму 13 200,00 грн. Факт придбання позивачем у контрагента товарів підтверджується також податковими накладними від 05.12.2013 №163 на суму ПДВ 4 400,00 грн., від 06.12.2013 №165 на суму ПДВ 4 400,00 грн., від 0912.2013 №166 на суму ПДВ 4 400,00 грн., від 2312.2013 №177 на суму ПДВ 2 200,00 грн., складеними ТОВ «Агроойлтрейд». (а.с.96-98).

Отже, відповідачем не доведено порушення позивачем пп.138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, пп.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового Кодексу України.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що на час здійснення спірних господарських операцій контрагент позивача були зареєстровані в установленому законом порядку, відповідали ознакам і поняттю юридичної особи та виступали правоздатними учасниками господарського обороту.

Також, в матеріалах справи відсутні докази встановлення податковим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Податковим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угод позивачем з вказаним контрагентом, що мали місце під час здійснення позивачем підприємницької діяльності.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про дотримання позивачем у справі необхідних умов для формування податкового кредиту та валових витрат, а також про відсутність у податкового органу підстав для здійснення оспорюваних донарахувань відповідає наявним у справі доказам.

А відтак, оскільки всі обставини, що входять до предмета доказування у справі, встановлені судом першої інстанції на підставі повного та всебічного дослідження наявних у справі доказів, які відповідають ознакам належності та допустимості, і цим обставинам дана правильна юридична оцінка, колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного судового рішення в мажах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області – залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2015 року у справі №808/2827/15 – залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.В. Білак

Суддя: І.В. Юрко