Справа № 810/3220/13-а
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2015 року м. Київ К/800/48901/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Степашка О.І.

суддів: Островича С.Е.

Федорова М.О.

за участю:

секретаря судового засідання Чайки О.С.

представника відповідача Григорєва Д.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія»

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 17.07.2013

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2013

у справі № 810/3220/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія»

до Державної податкової інспекції у Вишгородському районі Київської області Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Київська енергетична будівельна компанія») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Вишгородському районі Київської області Державної податкової служби (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Вишгородському районі Київської області ДПС) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04.04.2013 № , №.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17.07.2013, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2013, в задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і прийняти нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ «Київська енергетична будівельна компанія» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «РІП» за період з 01.05.2011 по 31.05.2011, за результатами якої складено акт від 22.03.2013 №224/22-00/32878418.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем вимог: п.198.1 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено суму податку на додану вартість у розмірі 480000,00 грн.; п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу, в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток у сумі 552000,00 грн.

На підставі встановлених порушень, відповідач дійшов висновку, що між позивачем та ТОВ «РІП» відсутній факт реального здійснення господарських операцій через відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем 04.04.2013 було прийнято податкові повідомлення-рішення: №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання по податку на додану вартість з вироблених на Україні товарів на суму 480000,00 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 1,00 грн.; №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств на суму 552000,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з наступного, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Судами встановлено, що між позивачем та ТОВ «РІП» 27.04.2011 укладено договір підряду на виконання будівельних робіт №15/К 06.2 - СП/11, за яким субпідрядник (ТОВ «РІП») зобов'язувався виконати будівельні роботи власними силами на об'єктах підрядника (позивач), а підрядник - прийняти належним виконані роботи та оплати їх.

Умовами договору визначались види робіт, які мали бути здійснені підрядником, однак зазначалось, що склад та обсяги робіт за цим договором визначені проектно-кошторисною документацією, яка передається субпідряднику підрядником і є невід'ємною частиною договору.

Порядок формування податкового кредиту, підстави його виникнення та порядок визначення сум податку, що підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України, регламентований ст. 198 та ст. 200 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно із п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

Таким чином, наведеними нормами матеріального права визначено підстави для формування платником податкового кредиту і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата (нарахування) ПДВ, у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням п. 138.2, п.138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Таким чином, обов'язковою умовою для врахування витрат для визначення об'єкта оподаткування є наявність первинних документів, що підтверджують здійснення платником податків цих витрат.

Згідно п. 138.4. ст.138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст.14 визначено поняття витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім зміни капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно пп. 139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно із ст. 1 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі по тексту - Закон №996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

На підтвердження виконання робіт за договором підряду позивачем надано: договір підряду, податкову накладну, погоджену позивачем та ТОВ «РІП» письмову договірну ціну за договором підряду, локальний кошторис (складений винятково позивачем та без зазначення будь-якого зв'язку цього документа з договором підряду чи зобов'язаннями ТОВ «РІП» перед позивачем), акт приймання виконаних будівельних робіт за травень 2011 року, довідку про вартість виконаних будівельних робіт /та витрати/ за травень 2011 року.

Оплату за договором підряду позивач здійснював частково на рахунки ТОВ «РІП», а частково (в сумі 1667800,00 грн.) - на користь ТОВ «Будівельне управління 26», який отримав право вимоги за Договором підряду на підставі договору №04/08/2011 про відступлення права вимоги, укладеного 04.08.2011 між ТОВ «РІП» та ТОВ «Будівельне управління 26».

Разом з тим, позивачем не надано: головних книг, журналів-ордерів та картків рахунків №311 «Поточні рахунки у національній валюті», 63 «Розрахунки з постачальниками та підрядниками», 64 «Розрахунки по податкам і платежам», 68 «Розрахунки по іншим операціям», 90 «Собівартість реалізації», 91 «Загально виробничі витрати», 92 «Адміністративні витрати», 93 «Витрати на збут» та первинних документів до них, ВМД, податкових накладних на придбання, реєстрів отриманих податкових накладних, прибуткових накладних, тощо.

Крім того, за даними декларації з податку на прибуток, основні засоби у ТОВ «РІП» відсутні. У підприємства відсутні трудові ресурси для здійснення господарської діяльності, зокрема, відвантаження та перевезення товарів та необхідних умов для здійснення господарської діяльності в частині купівлі, продажу, реалізації, зберігання та відвантаження товарно-матеріальних цінностей.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, факт здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом необхідними первинними документами не підтверджується.

Отже, колегія суддів погоджується із судами попередніх інстанцій, що позивачем не доведено реальності здійснення господарських операцій з ТОВ «РІП», тому спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем правомірно та у відповідності до податкового законодавства.

За таких обставин та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та надано їм правильну юридичну оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 221, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія» залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 17.07.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович
(підпис)М.О. Федоров