Справа № 369/5073/15-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 369/5073/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Пінкевич Н.С. Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А
22 жовтня 2015 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого суддіГубської О.А.
суддів Парінова А.Б., Беспалова О.О.
за участю: секретаря судового засіданняНечай Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі, третя особа Центральна районна лікарня Києво-Святошинського району Київської області про визнання рішення неправомірними та зобов`язання вчинити дію, -
Позивач звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі, третя особа Центральна районна лікарня Києво-Святошинського району Київської області, в якому просив визнати протиправними рішення відповідача щодо відмови в перерахунку йому пенсії згідно довідки про роботу в зоні відчуження №86 від 06 квітня 2015 року та зобов`язати відповідача перерахувати пенсію на підставі даної довідки з виплатою пенсії, починаючи з 08 квітня 2015 року.
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 серпня 2015 року позов задоволено.
У поданій апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі із посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.
Позивачем подано письмові заперечення на апеляційну скаргу пенсійного органу, в яких ОСОБА_1 просив відмовити відповідачеві у задоволенні його апеляційної скарги та залишити в силі постанову суду першої інстанції.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. При цьому, позивач просив розглянути апеляційну скаргу за його відсутності. Відповідач про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомив.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування технічними засобами у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, постанова суду - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що з 09 квітня 2012 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні ПФУ в Києво-Святошинському районі Київської області та отримує пенсію по інвалідності 2-ї групи, захворювання пов`язане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, призначену відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» 70 % втрати професійної працездатності.
Судом з`ясовано, що пенсію позивачеві призначено у відповідності до норм Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210, а саме виходячи з визначеного пунктом 11 цього порядку мінімального розміру, який для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС II групи інвалідності встановлено у розмірі 160 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
08 квітня 2015 року ОСОБА_1 , звернувся до управління Пенсійного фонду України в Києво-Святошинському районі Київської області із заявою про перерахунок пенсії відповідно до Постанови № 1210 на підставі довідки №86 від 06 квітня 2015 року з урахуванням заробітної плати за час роботи в зоні відчуження.
Відповідач листом від 15 квітня 2015 року №86/к-01 відмовив ОСОБА_1 у перерахунку пенсії з підстав відсутності достатніх і належних доказів на підтвердження, при цьому посилався на розбіжності та суперечності у поданих заявником документах, зокрема на відсутність документів, які підтверджують достовірну суму оплати праці, а також період перебування позивача у зоні відчуження.
Вважаючи відмову пенсійного органу у здійсненні перерахунку пенсії незаконною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, при цьому виходив з того, що надані позивачем докази у сукупності доводять його позовні вимоги, що є підставою для перерахунку йому пенсії згідно довідки №86 від 06 квітня 2015 року, водночас, відповідачем не доведено, що надані позивачем довідки та інші документи є підробленими чи містять недостовірні відомості.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.
Відповідно до частин 1 та 4 статті 15 названого Закону підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.
Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.
Згідно з частиною четвертою статті 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» порядок обчислення середньомісячного заробітку для призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначеної відповідно до статті 54 цього Закону, визначається Кабінетом Міністрів України.
Після аварії на ЧАЕС 26 квітня 1986 року Уряд колишнього СРСР та Української РСР ухвалили рішення із грифом «таємно» щодо оплати праці осіб-ліквідаторів. Після зняття грифа «таємно» та для «службового користування» стало відомо, що при нарахуванні заробітної плати не були враховані вимоги нормативно-правових актів: розпорядження РМ СРСР від 17 травня 1986 року № 964; постанова РМ СРСР від 07 травня 1986 року № 524-156; розпорядження РМ СРСР від 23 травня 1986 року № 1031; постанова РМ СРСР від 05 червня 1986 року № 655-195; постанова РМ УРСР від 10 червня 1986 року № 207-7 та інші.
У названих нормативно-правових актах йдеться про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь у роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС дія яких поширюється на військовослужбовців та військовозобов`язаних запасу, яких було призвано на військові збори та які в 1986-1990 роках виконували роботи в зоні відчуження, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.
Так, відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195 «Про оплату праці і матеріальне забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7) оплата праці працівників підприємств, організацій і установ (надалі - підприємств), розташованих у зоні ЧАЕС, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, повинна провадитись з дня аварії в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 - у III, II, I зонах небезпеки у 5-, 4-, 3-кратному розмірах в порівнянні з нормами, встановленими діючим законодавством.
Пунктом 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156 «Про умови оплати праці й матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської АЕС» передбачено підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівникам підприємств і організацій, безпосередньо зайнятим на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 100%.
Відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 153/10-43 премія за роботу в зоні ЧАЕС виплачувалась відповідно до діючої на підприємстві системи преміювання. Встановлені граничні розміри премій було дозволено підвищувати до 60 % тарифної ставки (окладу) на місяць (підпункт 4 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7).
Відповідно до пункту 1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210, цей Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.
Згідно з пунктом 3 Порядку у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986 - 1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження.
Відповідно до пункту 7 цього Порядку Пенсії призваних на військові збори військовозобов`язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, I - 3). При цьому в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.
Таким чином, розмір пенсії по інвалідності ставиться в залежність від заробітку, фактично отриманого особою у період її роботи в зоні відчуження.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році і має право на пільги і компенсації встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 .
Наявними у справі матеріалами підтверджується, що у 1986 році ОСОБА_1 працював водієм швидкої медичної допомоги в ЦРЛ м. Боярка та відповідно до наказу 137-К від 30 травня 1986 року був відряджений на проходження військової служби як військовозобов`язаний та призваний на військові збори згідно із розпорядженням РВК Києво-Святошинського району з 03 травня 1986 року. Києво-Святошинським військкоматом ОСОБА_1 було направлено на проходження зборів до в/ч НОМЕР_2 (місце базування - м. Біла Церква Київської області).
Згідно з наказом по стройовій частині № 103 від 05 травня 1986 року ОСОБА_1 було направлено для робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в зону відчуження.
Судом установлено, що у період з 04 травня по 17 травня 1986 року ОСОБА_1 приймав участь по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а саме: 4-5 травня - робота по благоустрою табору с. Оране; 06 травня - робота по ПуСО с. Копачі; 7-8 травня - робота по благоустрою табору с. Оране; 09 травня - зняття ґрунту м. Чорнобиль; 10-12 травня - робота по благоустрою табору с.Оране; 13 травня - зняття ґрунту м. Прип`ять; 14-17 травня - робота по благоустрою табору с.Оране. Тобто ОСОБА_1 виконував роботу в зоні відчуження 3 дні, що підтверджується матеріалами справи.
За час роботи ОСОБА_1 нараховувалась заробітна плата, збережена на підприємстві у відповідності до статті 72 Закону СРСР «Про всезагальну військову повинність», в розмірі 100% тарифної ставки (посадового окладу). За місцем перебування на військових зборах у в/ч НОМЕР_2 йому нараховувалось грошове забезпечення згідно довідки, виданої Києво-Святошинським військкоматом Київської області, № 1/453 від 07 липня 1986 року та довідки в/ч № 24 від 16 липня 1986 року, виплачена заробітна плата, яка нарахована ЦРЛ м. Боярка і становить 487 крб. 11 коп.
Матеріалами справи підтверджується, що на підставі заяви позивача Центральна районна лікарня Києво-Святошинського району Київської області, що була основним місцем роботи позивача у період здійснення ним робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, видала довідку від 06 квітня 2015 року № 86.
При цьому, відповідач не надав жодних доказів, що дані, які містяться в довідці про заробіток позивача, виданій Центральною районною лікарнею Києво-Святошинського району Київської області, містять неправдиві або недостовірні дані. В судовому порядку вказана довідка недійсною також не визнавалася.
Таким чином, враховуючи, що наявними у справі матеріалами безумовно підтверджуються обставини виконання позивачем робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також відомості про заробітну плату, яку позивач одержував за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про неправомірність відмови пенсійного фонду у здійсненні перерахунку пенсії з урахуванням наведеної довідки, та, як наслідок, про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача.
У зв`язку із наведеним, апеляційний суд критично оцінює посилання апелянта на виявлені розбіжності у поданих позивачем до пенсійного органу довідках, оскільки, по-перше, як вбачається з його вимог, ОСОБА_1 просив здійснити перерахунок на підставі саме довідки ЦРЛ Києво-Святошинського району Київської області від 06 квітня 2015 року № 86, по-друге, як встановлено судом першої інстанції, інші довідки - №347, 216 від 09 квітня 2013 року є недійсними з огляду на їх відкликання, і, по-третє, на переконання колегії суддів, право особи на перерахунок її пенсії не може бути поставлене у залежність від існування певних розбіжностей у довідках, позаяк, заявник, отримуючи їх за місцем роботи, позбавлений можливості впливати на їх зміст.
Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята судом відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.
Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд
Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі, третя особа Центральна районна лікарня Києво-Святошинського району Київської області про визнання рішення неправомірними та зобов`язання вчинити дію - залишити без задоволення, а постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 серпня 2015 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді

Повний текст ухвали виготовлено 23 жовтня 2015 року

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Беспалов О.О.

Парінов А.Б.