Справа № 10334/10/2070
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2010-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

14 жовтня 2010 р. № 2-а- 10334/10/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Зінченко А.В.

При секретарі Король Д.О.

За участі сторін:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

представник ІІІ особи не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України»«Ізюмський державний комбінат хлібопродуктів»до Ізюмської обєднаної державної податкової інспекції у Харківській області, з участю третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору Державної акціонерної компанії «Хліб України», про визнання податкових повідомлень-рішень недійсними, -

встановив:

Позивач, Дочірнє підприємство Державної акціонерної компанії «Хліб України»Ізюмський державний комбінат хлібопродуктів, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ізюмської обєднаної державної податкової інспекції у Харківській області, в якому після уточнення позовних вимог просив суд визнати недійсними податкові повідомлення - рішення від 12 лютого 2010 року №/0, від 16 березня 2010 року №/1, від 2 червня 2010 року №000032320/2 та від 11 серпня 2010 року №/3 про визначення податкового зобовязання по сплаті частини прибутку в сумі 341600,0 грн. та штрафних санкцій в сумі 171820,0 грн., на загальну суму 513420,0 грн.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що pгідно закону України «Про державну податкову службу в Україні»та відповідно до направлення від 18.12.09 р. №773 посадовими особами Ізюмської ОДПІ у Харківській області з 21.12.2009 року по 30.01.2010 року проводилась виїзна планова перевірка повноти сплати до бюджету та цільових фондів податків та прирівняних до них платежів дочірнього підприємства ДАК «Хліб України»Ізюмського державного комбіната хлібопродуктів, про що був складений відповідний акт від 8 лютого 2010 року №82/2320/00952278.

2 лютого 2010 року Ізюмською ОДПІ у Харківській області був складений акт №67/2320/00952278 за результатами проведення паралельно з виїзною плановою перевіркою і документальної невиїзної перевірки, який і став підставою для нарахування позивачу до сплати до бюджету частини прибутку в сумі 341600 грн. та штрафних санкцій в сумі 171820 грн. за результатами фінансово-господарської діяльності за друге півріччя 2006 та за 2007 рік , на що направлено податкове повідомлення - рішення від 12 лютого 2010 року №/0.

Позивач не погодився з винесеним рішенням та оскаржував його в адміністративному порядку. За результатами розглядів податкове повідомлення рішення залишено без змін, а скарги без задоволення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач також вказав, що розмір частини прибутку, що підлягає сплаті до державного бюджету встановлюється Порядком і нормативами відрахування господарськими організаціями до загального фонду державного бюджету України частини прибутку (доходу) за результатами фінансово-господарської діяльності у 2 півріччі 2006 р. та у 2007 р.

Згідно пункту 3 Порядку акціонерні, холдингові компанії та інші суб'єкти господарювання, у статутному фонді яких державі належать частки (акції, паї) та їх дочірні підприємства здійснюють відрахування прибутку (доходу) відповідно до державної частки (акцій, паїв) у їх статутному фонді. Таким чином обов'язок нараховувати та сплачувати до бюджету частину прибутку покладений на обмежений перелік підприємств, а саме на підприємства, які в той чи інший спосіб утворені державою та мають у своєму статутному фонді державну частку (акції, паї). Засновником позивача є Державна акціонерна компанія Хліб України. Таким чином засновником позивача є акціонерне товариство, але ніяк не держава, у статутному фонді позивача відсутня державна частка майна, тому що його статутний фонд був цілком сформований ДАК Хліб України. Таким чином, на думку позивача, державної частки у статутному фонді дочірнього підприємства Ізюмський державний комбінат хлібопродуктів не має, а все майно і доходи дочірнього підприємства належать ДАК Хліб України.

Державна акціонерна компанія Хліб України має бути єдиним платником частини прибутку (доходу) за результатами фінансово-господарської діяльності, що передбачено ст. 67 Закону України Про Державний бюджет України на 2006 рік та ст.63 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Отже, ДП Державної акціонерної компанії «Хліб України»Ізюмський державний комбінат хлібопродуктів»не є платником відрахування частини прибутку до державного бюджету. На підставі викладеного, просив адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, поклавшись на обставини викладені в позові.

Відповідач у запереченнях на позов та його представники в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на матеріали перевірки. Представники відповідача вказали, що згідно статутних документів Дочірнього підприємства Хліб України Ізюмський комбінат хлібопродуктів створено шляхом реорганізації державного підприємства Ізюмський державний комбінат хлібопродуктів. Підприємство є юридичною особою, має самостійний баланс, веде оперативний, бухгалтерський і податковий облік результатів своєї господарської діяльності та сплачує податки, інші обов'язкові платежі. Статтею 67 Закону України Про Державний бюджет України на 2006 рік та статтею 63 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»передбачено, що господарські організації: державні, в тому числі казенні підприємства та їх об'єднання і дочірні підприємства, а також акціонерні, холдингові компанії та інші суб'єкти господарювання, у статутному фонді яких державі належать частки (акції, паї), та їх дочірні підприємства сплачують до Державного бюджету України частину прибутку (доходу). За даними Звітів про фінансові результати (форма №2) ДП ДАК Хліб України Ізюмський ДКХП у 2006 отримано прибуток у сумі 757700,0 грн., в тому числі: у ІІ півріччі 2006 року у сумі 406800,0 грн. у т.ч. за 3-й квартал 2006 року 107300,0 грн., за 4-й квартал 2006 року -299500,0 грн.; у 2007 році у сумі 921200,0 грн., у т. ч. за 1-й квартал 2007 р.-356100,0 грн., за 2-й квартал 2007 р.215500,0 грн., за 3-й квартал 2007 р.- 243200,0 грн., за 4-й квартал 2007 р.- 106400,0 грн. Відповідно, частина прибутку належного до відрахування в бюджет за період з 01.07.06 р. по 31.12.2007 р. складає 341600,0 грн., у т.ч. числі за 3-й квартал 2006 р.-53650,0 грн., за 4-й квартал 2006 р.- 149750,0 грн., за 1 й квартал 2007 року - 53430,0 грн., за 2-й квартал 2007 р. -32330,0 грн., за 3-й 2007 р. -36480,0 грн., за 4-й квартал 2007 р.-15960,0 грн. Однак, в порушення ст.67 Закону України Про Державний бюджет України на 2006 рік та ст.63 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»та п. 1, 2, 6 Порядку №678 та Порядку №68 Ізюмським ДКХП у 2-му півріччі 2006 р. та у 2007 р. не нараховано та не сплачено до загального фонду державного бюджету частину прибутку на загальну суму 341600,0 грн., у т.ч. за 2 півріччя 2006 року 203400,0 грн. та за 2007 р. у сумі 138200,0 грн. На підставі викладеного, представник відповідача просив в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Також , надав до суду пояснення, згідно яких обовязок нараховувати та сплачувати до бюджету частини прибутку покладається на ДАК «Хліб України», сто відсотків акцій якої належить державі (відповідно до статуту ДАК «Хліб України»).

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Статтею 67 Закону України "Про Держбюджет України на 2006 рік" визначено обмежений перелік підприємств, які в той чи інший спосіб утворені державою і які повинні сплачувати до бюджету частину прибутку.

До переліку цих субєктів відносяться: державні, в тому числі казенні підприємства та їх об'єднання і дочірні підприємства, а також акціонерні, холдингові компанії та інші субєкти господарювання, у Статутному фонді яких державі належать частки (акції, паї) та їх дочірні підприємства.

Визначення механізму сплати частини прибутку Законом покладено на Кабінет Міністрів України.

На виконання зазначеної норми закону Кабінетом Міністрів України розроблено та затверджено 17 травня 2006 року за № 678 Порядок і нормативи відрахування господарськими організаціями до загального фонду державного бюджету частини прибутку (доходу) за результатами фінансово-господарської діяльності у 2006 році.

Відповідно до п. 3 цього порядку "акціонерні, холдингові компанії та інші субєкти господарювання, у Статутному фонді яких державі належать частки (акції, паї) та їх дочірні підприємства здійснюють відрахування частини прибутку (доходу) відповідно до розміру державної частки (акцій, паїв) у їх статутному фонді".

Статтею 63 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" також визначено перелік підприємств, на яких покладено обов'язок проводити відрахування до бюджету частини прибутку, а також порядок визначення розміру таких відрахувань.

До цього переліку відносяться "акціонерні, холдингові компанії та інші субєкти господарювання у Статутному фонді яких державні належать акції (частки, паї) та їх дочірні підприємства - у розмірі базових нормативів відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів.

На виконання зазначеної норми закону КМУ був розроблений та затверджений 22.01.2007 року за № 68 Порядок відрахування господарськими організаціями до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу).

Згідно п.2 цього порядку відрахування до бюджету частини чистого прибутку (доходу) здійснюється "акціонерними, холдинговими компаніями та іншими субєктами господарювання, у Статутному фонді яких державі належать частки (акції, паї) та їх дочірні підприємства - у розмірі, визначеному базовими нормативами відрахуваннями частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, які затверджуються Фондом державного майна за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, до кола юридичних осіб, на які поширюється дія ст. ст. 67 та 63 Законів про державний бюджет на 2006 та 2007 рр. відносяться зокрема господарські товариства, у Статутному фонді яких державі належить частка (акцій, паїв).

Відповідно до Господарського Кодексу України та ст. 12 Закону України "Про господарські товариства" товариство є власником майна, переданого йому засновником.

Держава в особі відповідного державного органу як засновник і учасник Акціонерного товариства набуває переліку прав і обов'язків, визначених у Законі "Про господарські товариства", зокрема брати участь в управлінні справами товариства у порядку, визначеному в установчих документах, брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частину (дивіденди); вийти в установленому порядку з товариства, одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов'язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність протоколом зборів та інше.

Відносно підприємства засновником виступає компанія, а не держава. Згідно установчих документів дочірнє підприємство Державної акціонерної компанії "Хліб України" Ізюмський державний комбінат хлібопродуктів створене згідно рішення ДАК "Хліб України", м. Київ та зареєстроване Ізюмською райдержадміністрацією, свідоцтво № 010057, тобто власником підприємства є компанія, за рішенням якої та за її рахунок наше підприємство було наділено і статутним фондом у визначених розмірах.

Судом встановлено, що відповідно до установчих документів ДП ДАК «Хліб України»Ізюмський державний комбінат хлібопродуктів»створений з метою отримання прибутку, розподілення якого згідно п. 4.10 Статуту встановлюється та затверджується компанією.

Згідно пункту 7 Порядку, затвердженого постановою КМУ № 678 та п. 8 Порядку, затвердженого постановою КМУ № 68 встановлено, що інформацію про нарахування та сплату частини прибутку (доходу) відповідно до затвердженого порядку і нормативів господарські організації подають центральним та місцевим органом виконавчої влади, до сфери управління яких вони належать або які здійснюють функції з управління частками (акціями, паями), що належать державі у статутному фонді та відображають у деклараціях з податку на прибуток.

Оскільки ніяких функцій по управлінню ДП ДАК "Хліб України" Ізюмський ДКХП центральні та місцеві органи виконавчої влади не здійснюють, то ніяка інформація їм не надається, а надається власнику та засновнику - ДАК "Хліб України".

Також суд зазначає, що до кола юридичних осіб, на яких поширюється дія статті 67 Закону України Про державний бюджет України на 2006 рік та ст.63 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»віднесено, зокрема, господарські товариства, у статутному фонді яких державі належить пакет акцій.

При цьому не є власністю держави пакет акцій у статутному фонді акціонерного товариства, переданий нею до статутного фонду іншого суб'єкта господарювання, в якому їй належить 100 відсотків акцій.

Власником цього пакета акцій стає зазначений субєкт господарювання. Поняття власності держави і власності такого суб'єкта не є тотожними, оскільки ця власність належить різним особам, самостійним учасникам цивільного обігу.

Отже, суд приходить до висновку, що належність державі, хоча б і 100 відсотків акцій акціонерної компанії автоматично не означає, що у державній власності перебувають також корпоративні права на частку у статутному фонді господарських товариств, заснованих державною акціонерною компанією. Такі корпоративні права належать на праві власності самій компанії як окремій юридичній особі, а не державі.

Відповідно на господарські товариства, у статутному фонді яких є частка, що належить державним акціонерним компаніям, не можуть поширювалися вимоги щодо обов'язкової сплати частини прибутку за результатами фінансово-господарської діяльності, передбачені законами України про державний бюджет на відповідній рік.

Судом також встановлено, що ДАК Хліб України Ізюмський державний комбінат хлібопродуктів є дочірнім підприємством Державної акціонерної компанії Хліб України. Частка держави у статутному фонді ДАК Хліб України становить 100%.

Згідно з п. 1.1 Статуту позивача, який зареєстровано Ізюмською районною державною адміністрацією Харківської області 10 серпня 2001 року за № 502 підприємство створено шляхом реорганізації державного підприємства Ізюмський державний комбінат хлібопродуктів на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 15 листопада 1997 року № 1218 Про прискорення приватизації хлібоприймальних і хлібозаготівельних підприємств рішенням Спостережної ради ДАК Хліб України від 10 березня 1998 року.

Згідно змін до п. 4.5 Статуту позивача, які зареєстровані Ізюмською районною державною адміністрацією Харківської області у квітні 2004 року за № 04059527Ю0010097 підприємство наділяється статутним фондом у розмірі 25860600 грн. за рахунок внесків Державної акціонерної компанії Хліб України.

Відповідно до протоколу засідання правління ДАК Хліб України від 05 жовтня 2006 року № 150, рішенням правління якого затверджено Положення про сплату частини прибутку (дивідендів) дочірніми підприємствами ДАК Хліб України шляхом здійснення відрахування до ДАК Хліб Україничастини прибутку.

Судом встановлено, що засновником позивача є Державна акціонерна компанія Хліб України, яка є акціонерним товариством і діє згідно норм ЦК України, ГК України, Закону України Про господарські товариства, а не держава, оскільки у статутному фонді позивача відсутня державна частка майна, статутний фонд був повністю ДАК Хліб України, що підтверджується статутом підприємства та змінами до нього і все майно Ізюмського комбінату хлібопродуктів належить ДАК Хліб України, до компетентності якого входить визначення основних напрямків діяльності позивача, затвердження його планів і звітів про їх виконання, внесення змін до Статуту, організація, реорганізація та ліквідація дочірніх підприємств, визначення організаційної структури управління та інше.

Таким чином, в розумінні ст.ст. 8, 126 ГК України державної частки у статутному фонді дочірнього підприємства Ізюмський державний комбінат хлібопродуктів немає, а все майно і доходи дочірнього підприємства належать ДАК Хліб України.

Крім того, у відповідності до п. 4.10 Статуту позивача прибуток підприємства утворюється з надходжень від господарської діяльності після покриття матеріальних та прирівняних до них витрат і витрат по оплаті праці. З балансового прибутку сплачуються податки та інші платежі, передбачені законодавством України. Чистий прибуток, одержаний після зазначених розрахунків розподіляється у порядку, що встановлюється та затверджується Компанією.

Таким чином, на позивача - ДП ДАК Хліб України Ізюмський державний комбінат хлібопродуктів не поширюється дія статті 67 Закону України Про державний бюджет України на 2006 рік та статті 63 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», отже обовязку здійснювати відрахування частини прибутку до держаного бюджету у нього не виникло.

Також суд зазначає, що принципи побудови системи оподаткування в Україні, перелік податків і зборів, обовязкових платежів до бюджетів та державних цільових фондів, а також права, обовязки та відповідальність платників визначені Законом України «Про систему оподаткування».

Відповідно до ч.1 ст.2 зазначеного Закону під податком і збором (обовязковим платежем) до бюджетів та до державних цільових фондів слід розуміти обовязковий внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюваний платниками у порядку і на умовах, що визначаються законами України про оподаткування.

За змістом статті 67 Закону України Про державний бюджет України на 2006 рік та статті 63 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»на акціонерні, холдингові, лізингові компанії та інші субєкти господарювання, у статутному фонді яких державі належать частки (акції, паї) покладено обовязок сплачувати за результатами фінансово-господарської діяльності 2006 року до загального фонду Державного бюджету України частину чистого прибутку відповідно до розміру державної частки (акцій, паїв) у їх статутних фондах.

Вичерпний перелік загальнодержавних та місцевих податків і зборів (обовязкових платежів) визначено статтями 14 та 15 Закону України «Про систему оподаткування».

Зазначені норми Закону не зазнавали змін протягом 2006-2007 років.

Як вбачається з оскаржуваних податкових повідомлень-рішень позивачеві було визначено суму податкового зобовязання за платежем «частина прибутку (доходу)».

Між тим, зазначений платіж статтями 14 та 15 Закону України «Про систему оподаткування»не визначено. Тобто сплата частини прибутку (доходу) господарських організацій (державних казенних підприємств) не є податком або збором (обовязковим платежем).

Вичерпний перелік відносин, які регулюються Законом України «Про Державний бюджет України»визначено ч.2 ст.95 Конституції України та ч.2 ст. 38 Бюджетного кодексу України. За приписами цих норм зазначений Закон не регулює відносини щодо встановлення переліку податків і зборів, обовязкових платежів до бюджетів та державних цільових фондів.

Таким чином, незважаючи на однакову юридичну силу Законів України «Про систему оподаткування»та «Про Державний бюджет України», цими законами врегульовано різну сферу суспільних відносин.

Крім того, виходячи зі змісту Закону України "Про Державний бюджет на 2006 рік", встановлений статтею 67 платіж не є податковим. Як вбачається з додатку №1 до цього Закону платежу "частина прибутку (доходу) господарських організацій, що вилучається до бюджет, які є у державній власності" присвоєно код бюджетної класифікації 21010000.

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 27.12.2001 року за №604 "Про бюджетну класифікацію та її запровадження", під зазначеним кодом обліковуються "неподаткові надходження" до державного бюджету. Отже, суд приходить до висновку, що зазначений платіж за своєю правовою природою не є податковим.

Суд також зазначає про недотримання відповідачем положень Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (надалі по тексту Закон №2181) щодо форми акта ненормативного характеру.

За змістом п.п.1.2 ст.1 Закону України №2181 податковим зобов'язанням є зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Відповідно до п.п.1.9 ст.1 цього Закону податкове повідомлення це письмове повідомлення контролюючого органу про обов'язок платника податків сплатити суму податкового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до преамбули Закону №2181 цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування.

Таким чином, виходячи із системного аналізУ змісту наведених норм Закону №2181 податкове повідомлення є формою акту ненормативного характеру, який може застосовуватися лише щодо обов'язків по сплаті податків і зборів (обов'язкових платежів), визначених у статтях 14 та 15 Закону України "Про систему оподаткування", у випадках, передбачених п.п.4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону №2181, вичерпний перелік яких не може бути розширено за ініціативи податкового органу.

Відповідно до статті 2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, згідно до вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди зобов'язані перевірити оскаржене рішення на предмет прийняття його на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно: розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на яке спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

Виходячи із встановлених обставин справи, системного аналізу податкового та бюджетного законодавства, суд вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято відповідачем необґрунтовано та поза межами наданих йому повноважень, оскільки визначена у цьому рішенні сума за своєю правовою природою є неподатковим платежем, а не податковим зобов'язанням, а тому на цей платіж не поширюються приписи податкового законодавства.

При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать діючому законодавству та фактичним обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 69-71, 94, 161, 160 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Харківський окружний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України»«Ізюмський державний комбінат хлібопродуктів»до Ізюмської обєднаної державної податкової інспекції у Харківській області про визнання податкових повідомлень-рішень недійсними - задовольнити.

Визнати недійсними податкові повідомлення рішення Ізюмської обєднаної державної податкової інспекції у Харківській області від 12 лютого 2010 року №/0, 16 березня 2010 року №/1, від 2 червня 2010 року №000032320/2 та від 11 серпня 2010 року №/3.

Постанова може бути оскаржена в Харківський апеляційний адміністративний суд через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова в повному обсязі виготовлена 19 жовтня 2010 року.

Суддя А.В. Зінченко