Справа № 127/15855/15-а
Суддя: Федчишен С. А.
Дата ухвалення: 2015-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/127/495/15
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.10.2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці про визнання дій неправомірними щодо відмови у перерахунку пенсії та зобовязання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці про визнання дій неправомірними щодо відмови у перерахунку пенсії та зобовязання вчинити певні дії. Позов мотивовано тим, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.05.2015 року визнано протиправними дії УПФ України в м. Вінниці щодо відмови у перерахунку ОСОБА_1 пенсії за вислугою років та обмеження її розміру. Зобовязано УПФ України в м. Вінниці перерахувати пенсію з 01.03.2015 року у звязку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури відповідно до вимог ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» в розмірі 88%місячного заробітку зазначеного у довідці прокуратури Вінницької області від 28.08.2012 року №18/78 та виплатити ОСОБА_1 різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з 08.10.2014 року. В ході розгляду вказаної справи позивачу стало відомо, що на момент виконання УПФУ в м. Вінниці постанови Ленінського районного суду м. Вінниці від 17.05.2012 року у справі №212/6090/2012 ,а саме 18.06.2012 року пенсію позивачу призначено у меншому розмірі, ніж це передбачено законодавством. Станом на час призначення пенсії -18.06.2012 року стаж роботи позивача в органах прокуратури становив понад 15 років та 6 місяців. За таких обставин, розмір пенсії позивача повинен складати 90% від суми місячного заробітку. Проте, вказану помилку УПФ України в м. Вінниці не було виправлено також під час проведення перерахунку позивачу пенсії, здійсненого відповідно до постанови КМУ від 31.05.2012 року №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури». 29.05.2015 року позивач звернувся до УПФ України в м. Вінниці щодо здійснення перерахунку пенсії у розмірі 90% середньомісячного заробітку. Одночасно позивач просив нарахувати та виплатити різницю в пенсії за минулий час. Однак, відповідач 16.06.2015 року відмовив у перерахунку пенсії за заявою позивача. Вважає, що відмова відповідача у перерахунку пенсії у розмірі 90% від нарахованої заробітної плати та виплаті різниці пенсії є неправомірною виходячи з наступних підстав. На даний час позивач перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України і отримує пенсію за вислугою років, пенсію позивачу призначено з 29.09.2011 року на підставі ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру». Просить визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці щодо відмови у перерахунку пенсії та обмеження її розміру. Зобовязати УПФ України в м. Вінниці починаючи з 01.06.2015 року перерахувати пенсію, відповідно до вимог ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» із розрахунку 90% від нарахованої заробітної плати для обчислення пенсії. Зобовязати УПФ України в м. Вінниці нарахувати та виплати ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» за 12 місяців (починаючи з 01.06.2014 року) різницю в пенсії.

Ухвалою суду від 13.07.2015 року по справі відкрито провадження в порядку скороченого провадження.

За клопотанням представника відповідача 27.07.2015 року справу призначеного до судового розгляду.

09.10.2015 року ОСОБА_1 надав суду заяву про зміну позовних вимог, згідно якої просив визнати неправомірними дії УПФ України в м. Вінниці щодо відмови у перерахунку ОСОБА_1 пенсії за вислугою років та обмеження її розміру. Зобовязати УПФ України в м. Вінниці з 01.03.2015 року перерахувати ОСОБА_1 пенсію за вислугою років у відповідності до ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ ( у редакції, що діяла станом на 29.09.2011) у розмірі 90% від місячного заробітку, зазначеного у довідці прокуратури Вінницької області № 18-ф -532 від 12.08.2015 року, без обмеження її максимального розміру, та виплатити ОСОБА_1 різницю між фактично отриманою та належною сплати сумою пенсії.

В судовому засіданні позивач позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засідання позов не визнала заперечила щодо його задоволення.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Вінниці від 17.05.2012 року зобовязано управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років у відповідності до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 29.09.2011 року (а.с.11-12).

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.05.2015 року зобовязано УПФ України в м. Вінниці перерахувати пенсію ОСОБА_1 з 01.03.2015 року у звязку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури відповідно до вимог ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» в розмірі 88% місячного заробітку зазначеного у довідці прокуратури Вінницької області від 28.08.2012 року № 18/78 та виплатити йому різницю між фактично отриманою ним та належною до сплати сумою пенсії з 08.10.2014 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.13-21).

Як встановлено постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.05.2015року позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у м. Вінниці з 29.09.2011 року. З вересня 2011 року по липень 2012 року позивач отримував пенсію за вислугою років обчислену відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 88% середньомісячного заробітку.

28.05.2015року позивач звернувся до відповідача з заявою про нарахування, у відповідності до вимог ч. 18 ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, та виплатити йому різницю в пенсії за минулий час, а саме за попередні 12 місяців.

Згідно відповіді УПФ України в м. Вінниці № 108/Б-2 від 16.06.2015 року при виконанні постанови суду враховані вимоги ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» стосовно механізму обчислення пенсії за вислугу років, відповідно до якого стажу 14 років в органах прокуратури відповідає 88% від суми місячного заробітку. Законних підстав обчислити стаж на дату виконання постанови суду 18.06.2012 року за умови призначення пенсії з 29.09.2011 року немає.

Відповідно до довідки № 18-Ф-532 від 12.08.2015року, виданої прокуратурою Вінницької області, ОСОБА_1 працював в прокуратурі Вінницької області на посаді начальника відділу представництва при виконанні судових рішень. Заробітна плата на 17.02.2015року, згідно постанови КМУ № 505 від 31.05.2012р. складається з наступних складових: основний оклад 2316,00 грн., класний чин - 135,00 гр., вислуга років 612,75 грн. (25%), (інші виплати, які передбаченні чинним законодавством: з 01.02.2013 року по 25.06.2014 року в розмірі 155703,26грн., з 26.06.2014 року 29.12.2014 рік 64235,89грн., з 30.12.2014 року 31.01.2015рік 9156,87грн.), а всього 12609,42грн.

Однак, вказані висновки суд вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пенсійне забезпечення прокурорів і слідчих прокуратури, до яких законодавцем віднесено і позивача, встановлено приписами ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ.

Згідно з частиною першою статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Таким чином, саме з урахуванням цієї норми позивачу у 2011 році було призначено пенсію за вислугою років в розмірі 88% середньомісячного заробітку.

Законом №3668- VI, який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права.

Так, відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ у редакції Закону № 3668- VI прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року-страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року №1166-VII, внесено зміни до ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ і відповідно до цих змін пенсія прокурорам призначається в розмірі 70 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Отже, з 1 жовтня 2011 року положення частини першої статті 50-1 Закону №1789-ХІІ щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку втратили чинність у зв'язку з внесенням змін до редакції цієї статті Законом №3668- VI, а з моменту вступу в законну силу Закону № 1166- VIІ втратили чинність положення ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ, щодо призначення пенсії прокурорам в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено страхові внески.

Разом з тим підстави та порядок перерахунку пенсії прокурорам регулюють частини тринадцята та вісімнадцята статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, положення яких щодо перерахунку пенсії у зв'язку із прийняттям Законів №3668- VI та № 1166-VI не зазнали змін, змінилася лише нумерація частин цієї статті.

Так, відповідно до частини тринадцятої статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Згідно із частиною 18 статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому внесені Законом № 3668- VI та Законом № 1166- VIІ зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 10.12.2013 року у справі № 21-420а13.

В свою чергу, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Зазначені висновки також узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах від 10 грудня 2013 року (справа №21-348а1) та від 17 грудня 2013 року (справа №21-445а13).

Крім того, вирішуючи питання про застосування наведеного Закону в часі, суд виходить з того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на внесені зміни до положень ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» щодо призначення пенсії, оскільки відповідачем було застосовано нові положення до правовідносин, які виникли до набрання ними чинності, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 58 Конституції України, якою передбачено, що закони та нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26 вересня 2013 року у справі № К/800/12309/13.

Відповідно до п. 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213 VIII передбачено, що з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет міністрів України», «Про судову експертизу», «Про національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника консультанта народного депутата України.

Наведена норма свідчить про те, що з 01.06.2015 року не здійснюється ні призначення, а ні перерахунки пенсій відповідно до спеціального законодавства, а саме законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет міністрів України», «Про судову експертизу», «Про національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника консультанта народного депутата України, оскільки норми, які регулюють питання пенсійного забезпечення тієї категорії осіб, на яких поширюється дія цих законів скасовані.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку її пенсії за вислугою років є неправомірними, оскільки не відповідають вимогам Конституції України та Закону.

Згідно ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Лише в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

При вирішенні даної конкретної справи, суд також керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, суд прийшов до висновку, що відповідач, в даному випадку, не діяв у відповідності до Конституції України та законів України.

Згідно ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» внесено нову норму, згідно якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткового мінімуму, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Позовні вимоги про перерахування пенсії без обмеження її максимального розміру, задоволенню не підлягають, оскільки ЗУ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткового мінімуму, установлених для осіб, які втратили працездатність.

З урахуванням вищевикладеного, з метою повного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії позивачу за вислугою років та зобовязати відповідача перерахувати пенсію позивачу за вислугою років у відповідності до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789- ХІІ ( у редакції, що діяла станом на 29.09.2011року) в розмірі 90% від місячного заробітку, зазначеного у довідці прокуратури Вінницької області №18-ф-532 від 12.08.2015 року та виплатити їй різницю між фактично отриманою нею та належною до сплати сумою пенсії з 01.03.2015 року.

Що стосується допущення постанови суду до негайного виконання слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць. Поряд з цим, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 256 КАС України суд, який прийняв постанову, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в постанові звернути до негайного виконання постанову у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Таким чином, з аналізу вказаної норми слідує висновок, що негайне виконання постанов в адміністративних справах може застосовуватись лише у разі стягнення суми боргу, а відтак у вимога позивача про допущення до негайного виконання постанови суду зобовязального характеру не може бути задоволена. Крім того, така вимога не є позовною вимогою в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а є встановленням порядку виконання судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст. 45 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. 50-1 Законом України Про прокуратуру, Законом України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 8 липня 2011 року №3668-VI, ст.ст. 2, 4, 6-11, 14, 72, 158-163 КАС України, суд

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці щодо відмови у перерахунку ОСОБА_1 пенсії за вислугою років.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці перерахувати ОСОБА_1 пенсію за вислугою років у відповідності до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789- ХІІ ( у редакції, що діяла станом на 29.09.2011року) в розмірі 90% від місячного заробітку, зазначеного у довідці прокуратури Вінницької області №18-ф-532 від 12.08.2015 року та виплатити їй різницю між фактично отриманою нею та належною до сплати сумою пенсії з 01.03.2015 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького адміністративного апеляційного суду протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: