Справа № 826/14612/15
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

20 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мацедонської В.Е.,

суддів Лічевецького І.О., Мельничука В.П.,

при секретарі Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляційними скаргами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Дочірнього підприємства «Савсервіс Столиця» на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 19 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, третя особа: Дочірнє підприємство «Савсервіс Столиця» про визнання протиправним та скасування розпорядження №1374 від 23 червня 2015 року,-

в с т а н о в и в:

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 19 серпня 2015 року адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, третя особа Дочірнє підприємство «Савсервіс Столиця» про визнання протиправним та скасування розпорядження - задоволено повністю; визнано протиправним та скасовано розпорядження №1374 від 23 червня 2015 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг «Про застосування заходу впливу до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна».

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач та третя особа звернулись до суду з апеляційними скаргами, в яких, посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, просять скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Так, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг у своїй апеляційній скарзі зазначає, що прийняття нею розпорядження №1374 «Про застосування заходу впливу до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» здійснено у відповідності до її повноважень, передбачених законом. Оскільки під час перевірки за заявою третьої особи, відповідачем було встановлено протиправність відмови страховика у виплаті страхового відшкодування, внаслідок недоведення останнім існування форс-мажорних обставин та, відповідно, недотримання ним вимог ст.26 Закону «Про страхування», застосування до страхової компанія заходу впливу з вимогою про усунення порушень законодавства про фінансові послуги та повідомлення про усунуті порушення регулятора здійснено в межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг».

ДП «Савсервіс Столиця» у своїй апеляційній скарзі також посилається на відповідність вимогам законодавства розпорядження відповідача, недоведеність позивачем існування форс-мажорних обставин єдиним належним доказом, передбаченим ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» - сертифікатом Торгово-промислової палати України.

Позивачем надано до суду апеляційної інстанції заперечення на апеляційні скарги відповідача та третьої особи, в яких останній просить залишити скарги без задоволення, а оскаржувану постанову Окружного адміністративного суду м.Києва без змін.

Позивачем та третьою особою до матеріалів справи були долучені додаткові докази, які були прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції, а саме: надана страховиком копія Правил добровільного страхування майна від 30 вересня 2009 року №220.5.2009 та надані ДП «Савсервіс Столиця» акт інвентаризації товарно-матеріальних цінностей по складу в м.Луганськ, бухгалтерські довідки щодо переліку та вартості матеріальних і нематеріальних активів, листи підприємства до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», витяг з Єдиного державного реєстру кримінальних проваджень тощо.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін та третьої особи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом оскарження є рішення суб'єкта владних повноважень - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, а отже суд розглядаючи справу має перевірити підстави правомірності рішення державного органу, встановлені ч.3 ст.2 КАС України - чи прийняте рішення у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Натомість, суд першої інстанції, встановлюючи обставини справи та правові норми, які підлягають застосуванню для вирішення справи, на думку колегії суддів, необґрунтовано вийшов за межі предмету оскарження та надав оцінку обставинам і подіям, які виникли між господарюючими суб'єктами та мають вирішуватися в межах іншого судового спору та за правилами іншого (господарського) судочинства.

Так, суд першої інстанції правильно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зокрема, позивач звернувся з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, третя особа ДП «Савсервіс Столиця» про визнання протиправним та скасування розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 23 червня 2015 року №1374 «Про застосування заходу впливу до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване розпорядження відповідача є протиправним та таким, що прийняте необґрунтовано без з'ясування всіх обставин справи, страховик не порушував вимог частини першої та другої статті 26 Закону України «Про страхування», а отже спірне рішення підлягає скасуванню.

Зверненню позивача до суду з вказаним адміністративним позовом передували наступні обставини.

Між ДП «Савсервіс Столиця» та ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було укладено два договори добровільного страхування майна юридичних осіб №251.992399123.0047 від 23 грудня 2013 року та №251.992360917.0105 від 01 жовтня 2013 року. У відповідності до зазначених договорів страхування ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» взято під страховий захист майнові інтереси ДП «Савсервіс Столиця», що пов'язані із страхуванням майна (товарно-матеріальних цінностей).

Впродовж дії вищезазначених договорів страхування, ДП «Савсервіс Столиця» звернулась до страховика із заявою про настання страхового випадку, а саме скоєння 02 вересня 2014 року відкритого викрадення (грабежу) невідомими озброєними особами застрахованого майна підприємства, що перебувало на його складі в м.Луганськ.

Вважаючи вказану подію страховим випадком, ДП «Савсервіс Столиця» звернулося до страховика із заявою та іншими підтверджуючими документами про виплату страхового відшкодування у розмірі 3936744,66 грн.

Проте, за результатами розгляду вказаної заяви, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Обгрунтовуючи вказану відмову, страховик послався на те, що територія м.Луганськ станом на дату події злочину не перебувала під контролем органів державної влади України, у зв'язку з проведенням, в т.ч. на цій території, антитерористичної операції. В свою чергу, умовами договорів страхування передбачено, що страховик не відшкодовує збитки, що сталися внаслідок всякого роду військових дій або військових заходів та їхніх наслідків, дій мін, торпед, бомб та інших знарядь війни; піратських дій, а також внаслідок громадянської війни, громадських заворушень і страйків, конфіскації, реквізиції, арешту або знищення майна за вимогою військової або цивільної влади (п.2.4.1.3); не покриваються збитки, пошкодження, видатки або витрати будь-якого характеру, які безпосередньо або опосередковано спричинені, є наслідком або пов'язані з будь-яким терористичним актом, незалежно від будь-яких інших причин або подій, що сталися одночасно або в будь-якій іншій послідовності щодо настання такого збитку. Також не покриваються збитки, опосередковано спричинені, є наслідком або пов'язані з будь-якими діями спрямованими на контроль, запобігання або здійснені в будь-якому зв'язку з терористичним актом. (п.п.2.4.2.2.1 та 2.4.2.2.3).

Вважаючи відмову у виплаті страхового відшкодування протиправною, ДП «Савсервіс Столиця» звернулось до відповідача із скаргою про порушення страховиком законодавства про страхову діяльність від 26 березня 2015 №119 та вимагало провести перевірку відповідності дій позивача вимогам страхового законодавства, вжити заходів та надати свої висновки.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, розглянувши справу про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, провадження у якій розпочато актом про правопорушення від 27 квітня 2015 року №280/13-15/13/6, прийняла розпорядження №1374 від 23 червня 2015 року «Про застосування заходу впливу до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна».

Пунктом 1 розпорядження відповідач постановив приписати позивачу усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушень з наданням підтверджуючих документів у термін включно до 23 липня 2015 року.

В обґрунтування підстав для винесення розпорядження та застосування до позивача заходів впливу, відповідач вказав на порушення ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» вимог ч.ч.1, 2 ст.26 Закону України «Про страхування» щодо відмови у виплаті страхового відшкодування не у відповідності та з підстав, передбачених цією статтею та договором страхування.

При цьому, в обґрунтування вказаних порушень відповідач вказав, що відмова страховиком у виплаті страхового відшкодування здійснена з посиланням на підпункти 2.4.1.3, 2.4.2.2.1 та 2.4.2.2.3 пункту 2.4 Договорів добровільного страхування майна юридичних осіб, проте страховиком не надано жодного офіційного документу відповідних компетентних органів, який підтверджує факт того, що викрадення застрахованого майна відбулося внаслідок вищезазначених дій (подій).

Судом першої інстанції також правильно встановлено норми матеріального права, які визначають компетенцію та повноваження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, як державного регулятора на ринку фінансових, в т.ч. страхових, послуг.

Так, відповідно до ст.19 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» одним із завдань державного регулювання ринків фінансових послуг в Україні є забезпечення рівних можливостей для доступу до ринків фінансових послуг та захисту прав їх учасників.

Згідно з ст.28 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції у разі порушення законодавства про фінансові послуги, нормативно-правових актів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу та накладає адміністративні стягнення.

Пунктом 1 ч.1 ст.40 вищезазначеного Закону передбачено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, може зобов'язати порушника вжити заходів для усунення порушення та/або вжити заходів для усунення причин, що сприяли вчиненню порушення.

Положеннями ч.1 ст.39 вищезазначеного Закону передбачено, що передумовою застосування заходів впливу є встановлення обставин, які свідчать про допущення учасником ринку порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг.

Відповідно до п.п.1.6, 1.7 Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, затвердженого розпорядженням Нацкомфінпослуг від 20 листопада 2012 року №2319, Нацкомфінпослуг, уповноважені та посадові особи Нацкомфінпослуг в межах своїх повноважень зобов'язані всебічно, повно та об'єктивно дослідити обставини справи про правопорушення, а також своєчасно прийняти рішення за справою про правопорушення та застосувати передбачені законодавством заходи впливу. Рішення у справі про правопорушення повинно бути законним та обґрунтованим.

У відповідності до ч.1 ст.991 ЦК України та ст.26 Закону України «Про страхування» страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації; вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; наявності інших підстав, встановлених законом.

Частина 2 ст.991 ЦК України та ст.26 Закону України «Про страхування» встановлює, що договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Умовами укладених договорів страхування (п.2.4.1.3) передбачено, що страховик не відшкодовує збитки, що сталися внаслідок: всякого роду військових дій або військових заходів та їхніх наслідків, дій мін, торпед, бомб та інших знарядь війни; піратських дій, а також внаслідок громадянської війни, громадських заворушень і страйків, конфіскації, реквізиції, арешту або знищення майна за вимогою військової або цивільної влади.

Також за умовами договорів страхування (п.2.4.2.2.1 та п.2.4.2.2.3) не покриваються збитки, пошкодження, видатки або витрати будь-якого характеру, які безпосередньо або опосередковано спричинені, є наслідком або пов'язані з будь-яким терористичним актом, незалежно від будь-яких інших причин або подій, що сталися одночасно або в будь-якій іншій послідовності щодо настання такого збитку. Також не покриваються збитки, пошкодження, видатки або витрати будь-якого характеру, які безпосередньо або опосередковано спричинені, є наслідком або пов'язані з будь-якими діями спрямованими на контроль, запобігання або здійснені в будь-якому зв'язку з терористичним актом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відмова страховика у виплаті страхового відшкодування була здійснена з посиланням на умови договору, який до того ж не містить обов'язку страховика підтверджувати свій висновок про наявність чи відсутність ознак страхового випадку сертифікатом Торгово-промислової палати чи будь-якого іншого компетентного органу. Не містить такого обов'язку і положення ст.26 Закону «Про страхування», про порушення якої зазначив у своєму розпорядженні відповідач.

Так, як вже було зазначено вище частиною 2 вказаної статті встановлено, що умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить Закону.

Крім того, вимогами частини четвертої вказаної статті встановлено, що відмова страховика у страховій виплаті може бути оскаржена страхувальником у судовому порядку.

Колегія суддів зазначає, що Закон України «Про страхування» регулює як питання надання фінансових послуг, які засновані на владному підпорядкуванні страховиків перед державним органом, який уповноважений здійснювати контроль за законодавством у сфері фінансових послуг, так і питання укладення та виконання договорів страхування, що є цивільно-правовими відносинами. При цьому, спори сторін договору страхування з приводу виконання зобов'язань, передбачених цими договорами, доведення обставин неможливості виконання зобов'язань, в т.ч. належність та допустимість доказів наявності обставин форс-мажору, мають вирішуватися саме між цим сторонами в судовому або позасудовому порядку.

Як вбачається з вищенаведених вимог законодавства, якими врегульована діяльність відповідача, останній не наділений повноваженнями надавати оцінку діям сторін договору страхування, які прямо передбачені цим договором, а також висловлювати свою думку щодо того, якими документами має бути підтверджено відмову страховиком у здійсненні своїх зобов'язань за договором страхування, якщо таке право страховика прямо передбачено, як договором, так і спеціальним Законом. Таким чином відповідач не наділений повноваженнями самостійно визначати правомірність чи неправомірність таких дій страховика, як відмова у виплаті страхового відшкодування з підстав, які не суперечать законодавству.

В даному спірному випадку відмова позивача у виплаті страхового відшкодування не суперечить ні умовам укладених з третьою особою договорів добровільного страхування майна, ні вимогам Закону «Про страхування», ні положенням інших актів цивільного законодавства.

У зв'язку з цим суд першої інстанції по суті дійшов обґрунтованого та законного висновку щодо протиправності та необхідності скасування розпорядження відповідача про застосування до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» заходів впливу.

Інші правові висновки суду першої інстанції, які зазначені в постанові та які надають оцінку законності відмови страхової компанії у здійснення страхової виплати, є передчасними, оскільки правомірність вказаних дій позивача не підлягає дослідженню в межах цієї справи. Водночас, ці висновки суду першої інстанції, хоча і зроблені без належного дотримання норм процесуального права, разом з тим не спростовують правильність висновків суду по суті спору з суб'єктом владних повноважень.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни або скасування постанови суду.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційні скарги Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Дочірнього підприємства «Савсервіс Столиця» - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 19 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 26 жовтня 2015 року.

Головуючий суддя В.Е.Мацедонська

Судді І.О.Лічевецький

В.П.Мельничук

.

Головуючий суддя Мацедонська В.Е.

Судді: Мельничук В.П.

Лічевецький І.О.