Справа № 377/867/15-а
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 377/867/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Теремецька Н.Ф., Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
У Х В А Л А

Іменем України

21 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кобаля М.І.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали апеляційної скарги Управління Пенсійного фонду України в місті Славутичі Київської області на постанову Славутицького міського суду Київської області від 10 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в місті Славутичі Київської області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернулась до суду із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Славутичі Київської області (далі - Відповідач) у якому просила визнати протиправним рішення відповідача від 17.04.2015 та від 16.06.2015 року № 94/А-03 про відмову у переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв'язку з втратою годувальника у відповідності до ст. 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов'язати перевести з пенсії за віком на інший вид пенсії та призначити пенсію у зв'язку з втратою годувальника у відповідності до ст. 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» починаючи з 09.04.2015 року; зобов'язати провести перерахунок пенсії та виплатити заборгованість по пенсії з врахуванням зазначеного перерахунку починаючи з 9 квітня 2015 року.

Постановою Славутицького міського суду Київської області від 10 вересня 2015 року зазначений адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятими судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог адміністративного позову в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Главою 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено особливості провадження в окремих категоріях адміністративних справ. Зокрема, частиною першою ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, яка є імперативною нормою, встановлюється перелік адміністративних справ щодо яких обов'язково застосовується скорочене провадження. Проте, частиною другою цієї статті передбачається можливість розгляду в скороченому провадженні за умови, що вимоги не стосуються прав, свобод, інтересів та обов'язків третіх осіб. Тобто, лише у випадку залучення до участі у справі третіх осіб адміністративна справа не може бути розглянута в скороченому провадженні.

Крім того, зазначені у частині першій ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи щодо яких застосовується скорочене провадження, можуть бути розглянуті не у скороченому провадженні у випадку, передбаченому частиною четвертою ст.183-2 цього Кодексу з обов'язковим постановленням відповідної ухвали.

При відкритті провадження в адміністративних справах за позовними вимогами, зазначеними у частині першій ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суди першої інстанції мають зазначати, що саме скорочене провадження відкривається в адміністративній справі, а постанови суду першої інстанції за результатом розгляду таких справ мають містити виключно відомості, зазначені у частині шостій цієї статті.

Тому порушення судом першої інстанції особливості провадження справи, а саме розгляд її не у скороченому провадженні, не є перешкодою для апеляційного її розгляду в порядку письмового провадження, в зв'язку з чим і оскарження постанови суду першої інстанції здійснюється в порядку, передбаченому частинами восьмою-десятою ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, порушення судом першої інстанції норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення справи.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 є дружиною померлого громадянина ОСОБА_3, який за життя отримав статус громадянина, евакуйованого у 1986 році із зони відчуження Чорнобильської АЕС категорія 2 (посвідчення серії НОМЕР_1, видане 29.12.1992 року Київською облдержадміністрацією), а також статус учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у 1986 році категорія 2 (посвідчення серії НОМЕР_2, видане 07.12.1992 року Мінчорнобиль України) (а.с.15-16).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 27.12.1997 року (а.с.14).

09.04.2015 ОСОБА_2 звернулась до Управління Пенсійного фонду України в місті Славутичі Київської області з заявою №639(89) про переведення з пенсії за віком на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, тобто ОСОБА_3 (а.с.22).

Проте, рішеннями відповідача від 17.04.2015 №1901/03 та від 16.06.2015 року № 94/А-03 позивачу було відмовлено у переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв'язку з втратою годувальника у відповідності до ст. 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Не погоджуючись із вищезазначеними відмовами відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 має право на переведення з пенсії за віком на пенсію у зв'язку з втратою годувальника та її перерахунок, оскільки її померлий чоловік ОСОБА_3 мав право на призначення пенсії як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та інвалід ІІІ групи.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Підставою для відмови позивачу в переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв'язку з втратою годувальника у відповідності до ст. 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» стало те, що в поданих позивачем документах відповідачем не прослідковуються родинні стосунки з померлим ОСОБА_3

Суд апеляційної інстанції вважає зазначені висновки пенсійного органу безпідставними та необґрунтованими, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач з 26.02.2005 року перебуває на обліку в УПФУ в м. Славутичі Київської області як одержувач пенсії за віком.

Згідно копії паспорту громадянки України серії НОМЕР_4, виданого 16 липня 1999 року Славутицьким MB ГУ МВС України в Київській області, та свідоцтва про народження серії НОМЕР_5, виданого Пяльмівською селищною радою Пудожського району Карелія, позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Пяльма Пудожського району Карелія. ЇЇ дівоче прізвище було - ОСОБА_2 (а.с.5-6,9).

11.12.1977 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, було зареєстровано шлюб, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_6, виданим 11 грудня 1977 року Кривчанською сільської радою Брагинського району Гомельської області БРСР (а.с.10).

Після реєстрації шлюбу чоловіку присвоєно прізвище : ОСОБА_3, дружині: ОСОБА_3.

Під час шлюбу позивачки з ОСОБА_3 народилося двоє спільних дітей: син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про їх народження, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.11-12).

Крім того, в матеріалах справи міститься експертний висновок Українського бюро лінгвістичних експертиз від 07.04.2015 року № 056/263, відповідно до якого, записи прізвища ОСОБА_2 (-а) (паспорт громадянина України, запис ОСОБА_2; посвідчення учасника ліквідації аварії на Чонобильській АЕС, запис ОСОБА_6), ОСОБА_5 (-а) (свідоцтво про смерть, запис ОСОБА_3) та рос. ОСОБА_3 (-а) (свідоцтва про укладення шлюбу, запис російською мовою ОСОБА_7; свідоцтво про народження, запис російською мовою ОСОБА_8, отец ОСОБА_7, мать ОСОБА_9) у документах, наданих для експертизи, є ідентичними (а.с.26).

Вищезазначений експертний висновок був поданий позивачкою до пенсійного органу для переведення з пенсії за віком на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Між тим, 16.06.2015 відповідачем повторно відмовлено позивачу та надано відповідь № 94/А-ОЗ, в якій зазначено, що даний експертний висновок не може розглядатися як основний документ, оскільки п. 2.3 розділу 11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено повний та необхідний перелік документів, що подаються до заяви про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами (в редакції чинній на момент їх виникнення), суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника, тощо), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. Непрацездатними членами сім'ї вважаються, в тому числі: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

В свою чергу, ч.1 ст. 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім'ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім'ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Пунктом 2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 р. № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (з наступними змінами), визначено документи, які подаються для призначення пенсії в разі втрати годувальника.

Таким чином, судом апеляційної інстанції досліджено всі наявні в матеріалах справи докази та встановлено, що позивачем подано всі передбачені чинним законодавством документи до пенсійного органу для забезпечення свого права, зокрема, переведення з пенсії за віком на пенсію у зв'язку з втратою годувальника та її перерахунку починаючи з моменту звернення.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Славутичі Київської області - залишити без задоволення, а постанову Славутицького міського суду Київської області від 10 вересня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова

.

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Епель О.В.

Карпушова О.В.