Справа № 826/7696/15
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7696/15 Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В. Суддя-доповідач: Федотов І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

20 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів - Ісаєнко Ю.А. та Оксененка О.М.,

за участю секретаря Полякової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, апеляційну скаргу Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 липня 2015 рофку у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства "Укрнафта" до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників за участю третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю "Праус" про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників (далі - відповідач, податковий орган) за участю третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю «Праус» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.02.2015 р. №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2015 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, у зв'язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, на підставі направлення від 24.12.14 р. №73, №74, виданого Міжрегіональним головним управлінням Державної фіскальної служби - Центральним офісом з обслуговування великих платників, згідно із пп. 20.1.4 п.20.1 ст. 20, пп.78.1.11 п.78.1 ст. 78 Податкового кодексу України та відповідного наказу МГУ ДФС - ЦО з обслуговування ВП від 24.12.14 р. №97, постанови старшого слідчого з особливо важливих Слідчого управління фінансових розслідувань, МГУ Міндоходів - Центрального офісу з ОВП, про призначення документальної позапланової перевірки ПАТ «Укрнафта» () з питань своєчасності, правильності, повноти нарахування та сплати податків при взаємовідносинах з ТОВ «Праус» () за період з 01.07.13 р. по 31.07.14 р. проведено відповідну перевірку, за результатами якої складено акт перевірки №5/28-10-41-20/00135390 від 06.02.2015 р.

Перевіркою встановлено порушення ПАТ «Укрнафта» пп. «а» п.198.1, п. 198.2, п.198.6 ст. 198, п.201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, занижено ПДВ до сплати на загальну суму 67774118 грн., у тому числі: серпень 2013 р. у сумі 67774118 грн.

На підставі акта перевірки №5/28-10-41-20/00135390 від 06.02.2015 р. та виявлених порушень податковим органом прийнято: податкове повідомлення-рішення № від 19.02.2015 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем - податок на додану вартість у сумі 67774118,00 грн. за основним платежем та 16943529,50 грн. - за штрафними санкціями.

За результатами перевірки податковий орган дійшов висновку про відсутність реального здійснення операцій між позивачем та ТОВ «Праус».

Позивач, не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що подані позивачем документи є належними і допустимими доказами, які підтверджують факт здійснення господарської операції.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, між публічним акціонерним товариством «Укрнафта» (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Праус» (продавець) укладено 01.08.2013 р. договір купівлі-продажу №57/08-КП, предметом якого є купівлі-продаж нафтопродуктів.

Відповідно до п. 1.2 даного договору продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити нафтопродукти.

Пунктом 3.1 договору визначено умови поставки товару: EXW - резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належить ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів (ІНКОТЕРМС-2010). Строк поставки - серпень 2013 р.

Згідно п. 4.1 договору, покупець зобов'язаний провести оплату на товар в розмірі 100% вартості товару, що визначена в акті (актах) приймання-передачі товару чи видатковій (видаткових) накладній, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця протягом 4 місяців з дати підписання акту (актів) приймання-передачі товару чи видаткової (видаткових) накладної.

Порядок приймання товару визначений п. 6 договору, згідно якого приймання-передача товару по кількості і якості здійснюється відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Мінпаливенерго, Мінтрансзв'язку, Мінекономіки, Держспоживстандарту України №281/171/578/155 від 20.05.08 р., відповідно до чинного законодавства України, а також умов цього договору, додатків, специфікацій до нього.

Крім того, господарські відносини у серпні 2013 р. між ПАТ «Укрнафта» та постачальником нафтопродуктів ТОВ «Праус» здійснювались на підставі договорів купівлі-продажу №58/08-КП від 01.08.2013 р., №29/08-КП від 01.08.2013 р., №60/08-КП від 01.08.2013 р., №61/08-КП від 01.08.2013 р., №62/08-КП від 01.08.2013 р., №63/08-КП від 01.08.2013 р., №64/08-КП від 01.08.2013 р., №65/08-КП від 01.08.2013 р., які є аналогічними вищенаведеному договору №57/08-КП від 01.08.2013 р.

На виконання умов зазначених договорів ПАТ «Укрнафта» отримано від ТОВ «Праус» акти приймання-передачі та податкові накладні на поставку нафтопродуктів, згідно яких продавець передав, а покупець прийняв бензин автомобільний підвищеної якості А-92, А-95 класу С і Д протягом серпня 2013 р. (на умовах EXW - резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належить ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів).

Сплата позивачем вартості придбаних нафтопродуктів підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Суму податку на додану вартість в розмірі 67774118 грн. за отриманими від ТОВ «Праус» податковими накладними будо включено до податкового кредиту за серпень 2013 року та відображено у реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість і даним декларації з ПДВ за серпень 2013 р.

Придбаний ПАТ «Укрнафта» у ТОВ «Праус» на підставі договорів купівлі-продажу товар був переданий ПАТ «Укрнафта» на зберігання ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття», що підтверджується: договором №1013-3007-01 від 30.07.2013 р., актом №01/08 приймання-передачі нафтопродуктів на зберігання від 31.08.2013 р., актом №10/08 приймання-передачі нафтопродуктів зі зберігання від 31.08.2013 р., актом наданих послуг №02-08 від 31.08.2013 р. та виписаною на його підставі податковою накладною №132 від 31.08.2013 р.

Відповідно до п.1.1 договору №1013-3007-01 від 30.07.2013 р. його предметом є надання послуг по зберіганню нафтопродуктів.

Приймання-передача нафтопродуктів по кількості та якості здійснюється відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року N 281/171/578/155, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 вересня 2008 р. за N 805/15496.

З пояснень позивача судом першої інстанції також встановлено, що причиною зазначення дати акта №01/08 приймання-передачі нафтопродуктів на зберігання від 31.08.2013 р., що співпадає з датою акта №10/08 приймання-передачі нафтопродуктів зі зберігання від 31.08.2013 р. слугувало те, що відповідно до абз. 2 п. 3.5 договору №1013-3007-01/1493-Р від 30.07.2013 р. у випадку, якщо нафтопродукти передаються на зберігання і повертаються зі зберігання протягом одного календарного місяця, то незалежно від дати приймання/повернення на/із зберігання вартість зберігання розраховується як на один календарний місяць. Тобто, акти приймання-передачі нафтопродуктів на зберігання, як і акти приймання-передачі (повернення) нафтопродуктів зі зберігання складаються на підставі фактичних даних про обсяги нафтопродуктів, переданих на/повернутих зі зберігання протягом календарного місяця.

При цьому, фактичні обсяги нафтопродуктів, переданих зі зберігання визначаються на підставі товаро-транспортних накладних, якими оформлялось вивезення нафтопродуктів із місць їх фактичного зберігання до тих пунктів призначення, які були визначені в заявках ПАТ «Укрнафта», наданих для ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» як експедитору згідно з договором №29/УЗВ-13-04-10/955-Р від 26.04.2013 р.

Крім того, умовами зазначеного договору передбачено, що експедитор бере на себе зобов'язання за плату і за рахунок клієнта надати послуги по організації та забезпеченню перевезення вантажів автомобільним і/або залізничним транспортом згідно з заявками на перевезення. На виконання взятих на себе зобов'язань ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» залучено п'ятнадцять автотранспортних підприємств, що підтверджується звітом експедитора №1 за серпень 2013 р. до акту №8 від 31.08.2013 р.

В матеріалах справи наявні копії товаро-транспортних накладних та реєстри товаро-транспортних накладних, що підтверджують операції з транспортування нафтопродуктів та оформлення такого перевезення.

Колегія суддів звертає увагу, що акт перевірки не містить доказів невідповідності наданих позивачем під час перевірки первинних документів бухгалтерського та податкового обліку приписам п.2 ст.3, ст. 4, п.1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Досліджені документи бухгалтерського та податкового обліку мають обов'язкові реквізити відповідно до нормативних документів, які регламентують порядок їх складання.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що надані позивачем первинні документи за змістом і формою є первинними документами у розумінні положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та містять інформацію про здійснені господарські операції.

Отже, з огляду на наведене, колегія суддів вважає, що господарські відносини між ПАТ «Укрнафта» та ТОВ «Праус» документально підтверджені та мали реальний характер.

Посилання апелянта на те, що до перевірки не надавалися документи на підтвердження якості товару, зокрема: паспорт якості виробника, сертифікати відповідності нафтопродуктів тощо, судова колегія вважає необґрунтованими з огляду нате, що такі документи не є первинними в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки не містить інформації про господарську операцію та не підтверджують її здійснення, їх наявність не передбачена правилами ведення бухгалтерського та/або податкового обліку і не є належним і допустимим доказом факту здійснення господарської операції, а вимога щодо надання таких документів знаходиться поза межами прав наданих контролюючому органу.

Крім того, висновки податкового органу про порушення позивачем вимог чинного законодавства України, сформовані на підставі аналізу актів про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Праус», ТОВ «Вуглестіл Нью», «Експотрейд Нью», на переконання судової колегії є необґрунтованими, оскільки згідно з вимогами чинного законодавства на сторону цивільно-правової угоди - покупця товару, як платника податку, не покладено обов'язку здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками по ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому, за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників по ланцюгу постачання та зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту.

Діючим законодавством не передбачений і не визначений обов'язок підприємства встановлювати ланцюг суб'єктів підприємницької діяльності, з якими контрагенти такого підприємства мали договірні відносини, а також підприємству не надано право вимагати від його контрагентів такої інформації.

Колегія суддів звертає увагу, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах. Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на включення сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту. Разом з тим, у справі, що переглядається, податковим органом не доведено існування таких обставин.

Враховуючи, що юридична відповідальність має індивідуальний характер, позивач не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб. Крім того, порушення контрагентом позивача вимог законодавства про порядок здійснення господарської діяльності не може бути підставою для висновку щодо безтоварності відповідних господарських операцій.

Відомості, що є обов'язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій.

Судом першої інстанції встановлено, що податковий кредит позивача за період, що перевірявся, сформований на підставі податкових накладних отриманих від контрагента, який був на момент їх видачі зареєстровані у встановленому податковим законодавством, як платник податку на додану вартість і йому відповідно до законодавства надано право на видачу податкових накладних.

Крім того, неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції в повній мірі проаналізовано зміст правих норм, викладених у п.п.198.1, 198.3,198.6 ст. 198, 201.1, 201.10 статті 201 ПК України, надано належну оцінку обставинам справи, в зв'язку з чим, судова колегія підтримує висновок суду першої інстанції про протиправність оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

За таких обставин, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, судова колегія залишає його без змін.

Керуючись ст.ст.41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 липня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Федотов І.В.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

Оксененко О.М.