Справа № 2-а-107/11/1470
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 р.м.ОдесаСправа № 2-а-107/11/1470

Категорія: 8.2.14 Головуючий в 1 інстанції: Продан Ю.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 травня 2011 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2011 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва (далі - ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва, відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 21 грудня 2010 року, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем «збір за забруднення навколишнього природного середовища з фізичних осіб» за основним платежем - 0 грн., за штрафними санкціями - 340 грн.

В обґрунтування зазначено, що вказане рішення прийнято у зв'язку з неподанням податкової декларації за забруднення навколишнього природного середовища, що, на думку позивача є протиправним, оскільки він не є платником збору за забруднення навколишнього середовища, а тому не повинен подавати відповідну декларацію.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 травня 2011 року адміністративний позов задоволено.

Суд визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва від 21 грудня 2010 року № /0, яким ФОП ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання зі збору за забруднення навколишнього природного середовища в сумі 340 грн.

В апеляційній скарзі ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції, у зв'язку з порушенням норм матеріального права та без з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи.

На підставі цього, представник податкового органу просить прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Представником податкового органу було подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю прибуття в судове засідання внаслідок відсутності коштів на відрядження.

Колегія суддів вважає, що така причина не може бути поважною, оскільки податковий орган був сповіщений про дату судового засідання ще у липні 2015 року, крім цього, дана справа розглядається в судах з 2011 року, тому підстав для відкладення справи - немає.

Тому, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження, у відповідності до положень п.2 ч.1 ст.197 КАС України, у зв'язку із неявкою сторін, належним чином сповіщених про день, час та місце розгляду справи.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на наступних підставах.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі проведеної ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1 за період з 01 жовтня 2007 року по 30 вересня 2010 року складений акт від 01 грудня 2010 року № 4459/17-200/НОМЕР_1 (а.с.6-17).

У висновках даного акту, крім іншого, встановлено неподання позивачем податкового розрахунку збору за забруднення навколишнього природного середовища за другий та третій квартали 2010 року, чим порушено п.п.7.1, 7.2. п.7 Інструкції про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища, затвердженої спільним наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України, Державної податкової адміністрації України від 19 липня 1999 року № 162/379, яка була чинна на момент існування спірних правовідносин (далі - Інструкція № 162/379).

Такого висновку податковий орган дійшов на підставі пояснювальної записки позивача про, що він здійснював доставку товару за період з 01 червня 2010 року по 31 серпня 2010 року на власному автомобільному транспорті.

21 грудня 2010 року ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва прийняла податкове повідомлення-рішення від № /0, яким визначено ФОП ОСОБА_1 суму штрафу за неподання позивачем податкового розрахунку збору за забруднення навколишнього природного середовища за другий та третій квартали 2010 року в розмірі 340 грн. (а.с.18).

Задовольняючи позовні вимоги та відповідно скасовуючи спірне податкове повідомлення-рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав достатніх доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення.

Згідно із вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що правова позиція суду першої інстанції, яка викладена у судовому рішенні, відповідає вимогам ст.159 КАС України, виходячи з наступного.

Відповідно до п.2.1. Інструкції № 162/379 платниками збору за забруднення навколишнього природного середовища є суб'єкти господарювання незалежно від форм власності, юридичні особи, що не здійснюють господарської (підприємницької) діяльності; бюджетні, громадські та інші підприємства, установи і організації, постійні представництва нерезидентів, які зареєстровані в Україні, або нерезиденти, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, громадяни, які здійснюють на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони викиди і скиди забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище та розміщення відходів.

Об'єктом обчислення збору для пересувних джерел забруднення є обсяги фактично використаних видів пального, внаслідок спалення яких утворюються забруднюючі речовини (абзац другий п. 3.1 Інструкції № 162/379).

Підставою для сплати збору може бути підтверджений факт експлуатації джерела забруднення (використання транспортних засобів тощо) та здійснення викидів в атмосферне повітря забруднюючих речовин на території України.

Відповідно до п. 6.2 Інструкції № 162/379, суми збору обчислюються платниками збору самостійно на підставі нормативів збору за викиди виходячи з кількості фактично використаного пального та його виду.

Згідно з пп. 17.1.1 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, платник податків, що не подає податкову декларацію у строки, визначені законодавством, сплачує штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання або її затримку.

Як зазначає відповідач, у другому та третьому кварталах 2010 року ФОП ОСОБА_1 займався торгово-закупівельною діяльністю та здійснював доставку товару власним транспортом, а тому, на його думку, повинен був сплачувати збір за забруднення навколишнього природного середовища відповідно до Інструкції № 162/379.

Як вбачається з матеріалів справи єдиним доказом експлуатації автомобіля позивачем та здійснення викидів в атмосферне повітря забруднюючих речовин на території України є його письмові пояснення (а.с.61).

Однак, відповідно до ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування (ч.1 ст.70 КАС України).

Згідно з ч.1 ст.76 КАС України, пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників про відомі їм обставини, що мають значення для справи, оцінюються поряд з іншими доказами у справі. Сторони, треті особи або їхні представники, які дають пояснення про відомі їм обставини, що мають значення для справи, можуть бути за їхньою згодою допитані як свідки.

Позивач не допитувався як свідок про відомі йому обставини, його не попереджували про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, тому його пояснення не можуть бути належним доказом у справі.

Колегія суддів наголошує на тому, що інших доказів, які б підтверджували факт експлуатації автомобіля в цілях господарської діяльності, крім пояснювальної записки позивача, матеріали справи не містять, а тому суд апеляційної інстанції не може виходити лише з вказаного доказу, оскільки вважає, що податковий орган повинен був довести відповідне порушення також іншими доказами.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2 ст.71 КАС України).

Виходячи зі змісту апеляційної скарги та оскаржуваного судового рішення, яке відповідає нормам матеріального та процесуального права, апеляційна скарга є необґрунтованою, оскільки наведені обґрунтування позбавлені правового забезпечення відповідними правовими нормами, які відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для зміни чи скасування судового рішення, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суд неправильно вирішив справу по суті спору.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 травня 2011 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова