Справа № 2-а-832/2010
Суддя: Левченко А. В.
Дата ухвалення: 2010-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Справа № 2-а-832/2010
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 грудня 2010 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі

головуючого судді Левченка А.В.,

при секретарі Банасько І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій неправомірними та зобов»язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

24.09.2010 року ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду з даним адміністративним позовом посилаючись на те, що він у звязку із захворюванням, повязаним з роботою по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, є інвалідом 2 групи та має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії. Відповідно до ч.4 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", пункту 4 Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.1997 року №523, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по ІІ групи інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком. Крім того, відповідно до ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірах: інвалідам ІІ групи 75 % мінімальної пенсії за віком. Частиною 3 ст.67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено підвищення розміру пенсії, визначеного відповідно до статті 54 цього Закону, а також розміру додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю особам, віднесеним до категорії 1 у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Позивач стверджує, що посадові особи Головного Управління Пенсійного фонду України у Київській області не виконують вказаних вимог закону. На його звернення до Головного Управління Пенсійного фонду України у Київській області з проханням провести нарахування та виплату державних пенсій та додаткових пенсій особам, які перебувають на обліку в Управлінні, відповідач надав відмову, посилаючись на підзаконні нормативно-правові акти. В зв"язку з цим позивач просить суд визнати неправомірною відмову зробити йому перерахунок державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров»ю, зобовязати Головне Управління Пенсійного фонду України у Київській області зробити перерахунок та сплачувати позивачу пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75 мінімальної пенсії за віком з 23.03.2010 року та сплачувати йому надалі відповідно до збільшення прожиткового мінімуму. Позивач заявлені вимоги підтримав повністю та просив слухати справу без його участі.

Представник Головного Управління Пенсійного фонду України у Київській області в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмові заперечення, відповідно до яких позовні вимоги не визнав та просив позов залишити без задоволення. В своїх письмових запереченнях представник відповідача посилається на те, що розмір мінімальної пенсії за віком визначався постановами Кабінету Міністрів України, в яких визначались обмеження щодо їх застосування при визначенні певних видів виплат, а також, відповідно до ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне забезпечення, мінімальний розмір пенсії за віком на рівні прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, застосовується виключно для визначення розміру пенсій, призначених відповідно до цього Закону, та вважають, що ці положення не поширюються на Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідач стверджує, що діє на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та законами України. На підставі викладеного представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що позивач у звязку із захворюванням, повязаним з роботою по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, є інвалідом 2 групи та має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії. (а.с.6,7)

Згідно ст. 49 ЗУ України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно із положеннями ст. 50 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірах: інвалідам ІІ групи 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч.4 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по ІІ групи інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування під час реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.99 № 966-ХІV, а також Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000р. № 2017-ІІІ. Згідно ст. 1 Закону № 2017-ІІІ державні соціальні гарантії - встановлені законами, зокрема, мінімальні розміри пенсійного забезпечення, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.

Частиною 3 ст. 4 Закону № 966-ХІV визначено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Статтею 52 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» від 27.04.2010р. № 2154-УІ з 1 січня 2010 року встановлено прожитковий мінімум в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність: з 1 квітня - 706 гривень, з 1 липня - 709 гривень, з 1 жовтня - 723 гривень. Отже, нижчий розмір державної та додаткової пенсії повинен розраховуватися позивачеві, виходячи із наведених розмірів. Однак відповідач не здійснює виплати позивачеві зазначених сум пенсій.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України № 1058-ІV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-ІV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, види пенсійного забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення. Крім того, пунктом 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, цілком правомірно застосовувати норми частини 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для розрахунку пенсій визначених ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зазначену позицію підтримав і Вищий адміністративний суд України в Оглядовому листі від 14.08.2008р. № 1406/100/13-08 «Про практику застосування законодавства з питань пенсійного забезпечення (за результатами справ, розглянутих Вищим адміністративним судом України у касаційному порядку)".

Відповідно до вимог ст.71 ЗУ України " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Таким чином, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсій учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС застосуванню підлягають ст.ст. 50, 54 Закону № 796-ХІІ, а не постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що дії відповідача по нарахуванню та виплаті державної пенсії та додаткової пенсії позивачу не відповідали вищенаведеним вимогам ст.ст.50,54,67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в звязку з чим позовні вимоги про зобовязання Головного Управління Пенсійного фонду України у Київській області зробити перерахунок та сплачувати позивачу пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75 мінімальної пенсії за віком з 24.03.2010 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому суд вважає позовні вимоги в частині зобов"язання відповідача у майбутньому нараховувати та сплачувати основну та додаткову пенсію відповідно до наведених норм Закону безпідставними, оскільки такий спосіб захисту порушеного права, як зобов"язання вчинити певні юридичні дії у майбутньому не передбачений чинним законодавством.

Судового збору з відповідача суд не стягує, оскільки він від його сплати на підставі п. 34 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито від 31 січня 1993 року звільнений.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2,3 ч. 1 п. 10, 11, 71, 86, 94, 100, 102, 122, 158-163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій неправомірними та зобов»язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову Головного Управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії, відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобовязати Головне Управління Пенсійного фонду України у Київській області з 24.03.2010 року зробити перерахунок та сплачувати ОСОБА_1 пенсію у розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру , встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування з дотриманням приписів ч. 3 ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням раніше проведених виплат.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.В. Левченко