Справа № 814/2704/15
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2015-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/2704/15

Категорія: 8.2.3 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду в складі:

Судді доповідача - Потапчука В.О.

суддів - Домусчі С.Д.

- Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2015 року по справі за поданням Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту,-

В С Т А Н О В И Л А:

Державна податкова інспекція у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області звернулась до адміністративного суду з поданням про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, у зв'язку з відмовою останньої від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2015 року подання задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу у якій зазначено, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права у зв'язку з чим апелянт просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Оскільки від усіх осіб, які беруть участь у справі, відсутні клопотання про розгляд справи за їх участю, то колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 05.08.15 наказом №320 начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївської області призначено фактичну перевірку підприємця ОСОБА_3 за адресами АДРЕСА_1 (арк.спр.9).

З цього приводу були виписані два направлення на перевірку на ім'я головного державного ревізор-інспектора Головного управління ДФС у Миколаївській області ОСОБА_2 та на ім'я головного державного ревізор-інспектора Головного управління ДФС у Миколаївській області ОСОБА_4 (арк.спр.7-8).

06.08.15 підприємець ОСОБА_3 відмовили у допуску до проведення фактичних перевірок ОСОБА_2 та ОСОБА_4, про що податківцями було складено Акт (арк.спр.11).

17.08.15 начальником ДПІ у Заводського районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків відповідно до ст.94 Податкового кодексу України (арк.спр.5).

При вирішенні питання суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення подання в повному обсязі.

Колегія суддів вважає правильним такий висновок суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до п.94.2.3 ПК України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом. Арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується, що платник податків відмовляється від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Відповідно до п.81.1 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення, фактичної перевірки за умови пред'явлення, таких документів: 1) направлення на проведення такої перевірки; 2) копії наказу про проведення перевірки; 3) службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Зазначена ж норма ПК України надає право платнику податків у разі непред'явлення, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, недопустити посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки.

Ніяких інших підстав для не допуску працівників ДФС до проведення фактичної перевірки ПК України не передбачає.

В судовому засіданні суду першої інстанції допитані інспектори-ревізори ДФС ОСОБА_5, ОСОБА_4 пояснили, що на 06.08.15 на момент проведення фактичної перевірки вони пред'явили службове посвідчення, наказ на перевірку та направлення, але підприємець ОСОБА_3 відмовила у допуску до проведення перевірки без пояснення причин, а також відмовилась підписувати Акт про відому.

Допитані в якості свідків працівники ресторану «Дельфін» ОСОБА_6, ОСОБА_7 пояснили, що працівники ДФС прийшли 06.08.15 на проведення перевірки, у зв'язку з чим вони викликали підприємця ОСОБА_3, якої вони вже пред'являли документи, та вели перемови щодо подальших дій.

Сама відповідачка, пояснила, що працівники ДФС надали їй лише посвідчення та наказ на перевірку, не надавши направлення на перевірку, у зв'язку з чим вона їх не допустила до проведення перевірки.

Колегія суддів вважає правильною позицію суду першої інстанції, що у цьому випадку законом (ст.81.2 ПК України) передбачений спеціальний порядок фіксування цих обставин - Акт відмови у допуску до проведення перевірки. Саме у такий спосіб законодавець передбачив можливість для податківців зафіксувати факт відмови у допуску до перевірки, а для платника податків зафіксувати свої заперечення проти такої перевірки.

Натомість відповідачка про відсутність у ревізорів направлень на момент виходу на перевірку, у Акті відмови у допуску до проведення перевірки не зазначила, скарг з цього приводу на ревізорів не подавала, підписувати Акт взагалі відмовилась. Тобто, факт відсутності у ревізорів направлень 06.08.15 підприємцем, у цьому випадку належними доказами доведений бути не може.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо правомірності застосованого адміністративного арешту майна підприємця ОСОБА_3, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Згідно ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваної додаткової постанови суд першої інстанції дійшов вірних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 183-2,195, 196, 200,206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2015 року по справі за поданням Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту,- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Суддя-доповідач: Потапчук В.О.

Судді: Домусчі С.Д.

Шеметенко Л.П.