Справа № 814/2976/14
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 р.м. ОдесаСправа № 814/2976/14

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Романішина В.Л.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вознесенську та Вознесенському районі Миколаївської області, Управління Пенсійного фонду України в м. Вознесенську та Вознесенському районі Миколаївської області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року по справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Вознесенську та Вознесенському районі Миколаївської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вознесенську та Вознесенському районі Миколаївської області про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Управління Пенсійного фонду України в м. Вознесенську та Вознесенському районі Миколаївської області звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вознесенську та Вознесенському районі Миколаївської області витрати на виплату та доставку пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, за період з липня 2013 року по серпень 2014 року у сумі 311,92 грн.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що відповідач не прийняв до заліку витрати на виплату та доставку пенсії ОСОБА_2, який отримує пенсію у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, призначену відповідно до ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв'язку із чим УПФУ вимушено звернутись про стягнення цих сум в судовому порядку.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в м. Вознесенську та Вознесенському районі Миколаївської області в частині стягнення з Відділення витрат на виплату та доставку пенсії за період з липня 2013 року по січень 2014 року залишено без розгляду.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року задоволено адміністративний позов про стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вознесенську та Вознесенському районі Миколаївської області витрат на виплату та доставку пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, за період з лютого 2014 року по серпень 2014 року у сумі 155,96 грн.

В апеляційній скарзі Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вознесенську та Вознесенському районі Миколаївської області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Також, в апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в м. Вознесенську та Вознесенському районі Миколаївської області просить постанову суду першої інстанції змінити, а позов задовольнити за період з липня 2013 року по серпень 2014 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Вознесенську та Вознесенському районі Миколаївської області та отримує пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві.

15.08.1956 року ОСОБА_2 було встановлено ІІ групу інвалідності по зору з дитинства, а з 25.11.1957 року призначено пенсію по інвалідності, яку він отримував до 26.12.2006 року по 19.01.2010 рік.

ОСОБА_2 звернувся в Управління із заявою про відновлення виплати йому пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, додавши до заяви оригінал акту про нещасний випадок на виробництві Н-1 від 08.09.1947 року.

Розпорядженням Управління Пенсійного фонду України в м. Вознесенську та Вознесенському районі Миколаївської області від 25.01.2010 року ОСОБА_2 відновлено пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач направляв Відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вознесенську та Вознесенському районі Миколаївської області акти щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілим, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, зокрема, за лютий 2014 року по серпень 2014 року, в який включив суму витрат на виплату та доставку пенсії ОСОБА_2 у сумі 155,96 грн.

Проте Фонд не прийняв до відшкодування суму пенсії за вказаний період, оскільки вказаний пенсіонер не перебуває у них на обліку, а Акт Н-1 є таким, що не відповідає нормам чинного законодавства.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач повинен відшкодовувати позивачу виплачені суми пенсії, тому, оскільки відмова відповідача відшкодовувати ці виплати є безпідставною, вказані кошти підлягають стягненню в судовому порядку.

Колегія суддів висновки суду першої інстанції вважає правильними з огляду на наступне.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14.01.1998 року № 16/98-ВР встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до ст. 4 Основ залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

За пенсійним страхуванням згідно зі ст. 25 Основ надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: пенсії за віком, по інвалідності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсії у зв'язку з втратою годувальника, крім передбачених пунктом 4 цієї статті; медичні профілактично-реабілітаційні заходи; допомога на поховання пенсіонерів.

Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом, наведено у ст. 21 Закону № 1105-XIV. Відповідно до цієї статті Фонд зобов'язаний у встановленому законом порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоров'я, в тому числі пенсії по інвалідності від трудового каліцтва або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, у разі настання страхового випадку.

Статтею 81 Закону № 1788-ХІІ визначено, що призначення та виплата пенсій, у тому числі пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, здійснюється органами ПФУ. Механізм відшкодування Фондом витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, визначено Порядком.

Згідно з п. 4 Порядку відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Закону № 1105-XIV, Закону № 1788-ХІІ та інших нормативно-правових актів, а саме: сума основного розміру пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така допомога надавалася пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію; допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію; сума витрат ПФУ з виплати і доставки зазначених пенсій.

Враховуючи те, що пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком, відповідно до ст. 25 Основ є Фонд, який має надавати застрахованій особі матеріальну допомогу чи соціальні послуги та відшкодувати ці витрати.

Такий висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2012 року № 21-361а12, який відповідно до ч. 1 ст. 244-2 має враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права.

Оскільки відшкодування витрат на виплату і доставку пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання покладено на Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції наявність у Фонду обов'язку з відшкодування витрат на виплату і доставку вказаної пенсії ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову Управління Пенсійного фонду України у м. Вознесенську та Вознесенському районі Миколаївської області за період з лютого по серпень 2014 року у сумі 311,92 грн.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству, доводи апеляційних скарг цих висновків суду не спростовують.

За таких обставин підстав для скасування або зміни постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скарги Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вознесенську та Вознесенському районі Миколаївської області, Управління Пенсійного фонду України в м. Вознесенську та Вознесенському районі Миколаївської області - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили в порядку, встановленому частиною 5 статті 254 КАС України, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

В.Л. Романішин