Справа № 2а-1870/7271/12
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/58385/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Моторного О.А.

Суддів Вербицької О.В.,

Кошіля В.В.,

за участю секретаря - Калініна О.С.

та представників сторін:

позивача - Цимбал Б.П.,

відповідача - Борисова Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Сумської митниці Міндоходів

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2014

у справі № 2а-1870/7271/12

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумиреспект»

до Сумської митниці Міндоходів

про скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумиреспект» звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Сумської митниці Міндоходів про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 03.12.2012, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2013, відмовлено в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.07.2012 № 49 та № 50.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.04.2014 постанову Сумського окружного адміністративного суду від 03.12.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2013 скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 26.06.2014 відмовлено в задоволенні позову.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2014 скасовано постанову Сумського окружного адміністративного суду від 26.06.2014 та прийнято нову постанову, якою позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанцій та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Крім того, відповідачем було заявлене клопотання про заміну Сумської митниці Міндоходів на її правонаступника - Сумську митницю ДФС.

Згідно зі ст. 55 КАС України, заявлене клопотання підлягає задоволенню.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем було проведено невиїзну документальну перевірку позивача з питань з'ясування правильності класифікації товарів згідно УКТ ЗЕД, правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за товари, за результатами якої складений акт від 15.06.2012 №н/0012/2/805000006/, у висновках якого зафіксовано, що внаслідок подання позивачем до митного оформлення документів, які містять неправдиві відомості щодо характеристик товарів, які є визначальними при встановленні кодів за УКТЗЕД, фактурної та митної вартості даних товарів, які надійшли на адресу товариства та митне оформлення яких здійснено за ВМД, в результаті чого відбулося заниження суми податкового зобов'язання по сплаті ввізного мита на суму 474713,08 грн. Також, встановлено порушення п.190.1 ст.190 ПК України, що спричинило заниження податкового зобов'язання по сплаті ПДВ на суму 1180502,14 грн.

На підставі акта перевірки, відповідачем були прийняті спірні податкові повідомлення-рішення форми "Р" від 13.07.2012:

- №49, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем ввізне мито в сумі 593391,35 грн., в тому числі за основним платежем - 474 713,08 грн., за штрафними санкціями - 118 678,27 грн.

- №50, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1 475 627,68 грн., в тому числі за основним платежем - 1 180 502,14 грн., за штрафними санкціями - 295 125,54 грн.

Також, судами встановлено, що на офіційний запит Державної митної служби України до Міністерства митної справи та торгівлі Республіки Туреччини отримано копії документів, які подавалися при експортному оформленні товарів, що поставлялись на адресу ТОВ «Сумиреспект» (т. 2 а.с. 168-238, т. 3 а.с. 8-9). З отриманих документів встановлено розбіжність в найменуванні, вартості та коді УКТЗЕД товарів між документами, поданими при експортному оформленні товарів відправником та документами, поданими позивачем до Сумської митниці при митному оформленні товарів в Україні. Документи від повноважних органів Турецької республіки отримано на офіційний запит в установленому нормативними актами з митної справи порядку, а тому не довіряти їм у суду підстав немає. Відповідно до актів проведення митного огляду товарів при митному оформленні зразки товарів не відбирались (т.3, а.с. 3-7).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в ході перевірки відповідачем встановлено факт подання для митного оформлення документів, які містять недостовірну інформацію про характеристики товарів, що є визначальними при встановленні розміру податків та зборів належних до сплати. За таких обставин, податкові повідомлення-рішення винесено відповідачем в межах його повноважень та за наявності до того встановлених законом підстав, та відповідають вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України.

Суд апеляційної інстанції не погодився з наведеними висновками суду першої інстанції, зазначивши, що позивачем до матеріалів справи були надані засвідчені копії договорів та первинних документів на підтвердження фактичного використання у власній господарській діяльності товарів саме з тими характеристиками та описом, які були зазначені в досліджуваних вантажних митних деклараціях позивача.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними та такими, що зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин у справі.

Матеріали справи свідчать, що в ході господарської діяльності позивачем був укладений контракт №1728 MR купівлі-продажу тканини з Piemont (NZ) Limited на загальну суму 3000000,00 доларів США.

Під час митного оформлення позивачем були надані інвойси, рахунки-фактури, вантажно-митні декларації, декларації митної вартості, договори міжнародного перевезення вантажу.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході перевірки на запит Держмитслужби України митними органами Республіки Туреччини надано документи, що подавалися відправником товарів при митному оформленні експорту для позивача. В ході дослідження отриманих документів було встановлено, що коди товарів, зазначені в них відрізняються від кодів, задекларованих позивач в документах, поданих до Сумської митниці при проведенні митного оформлення. Так, позивачем задекларовано отримання тканини зі ставкою ввізного мита 0%. За документами ж наданими повноважними органами іноземної держави на адресу позивача направлялись інші товари, при митному оформленні яких він мав сплачувати мито за ставкою 12%.

Позивач стверджує, що турецькі фірми не були постачальниками товару, а лише відправниками, оскільки позивачем з ними не здійснювалося ніяких розрахунків.

Разом з тим, як стверджує відповідач, при здійсненні митного оформлення товарів, що ввезені позивачем, огляд вантажів не проводився через відсутність до того законом визначених підстав. На момент митного оформлення, відповідач не мав можливості встановити невідповідність ввезених товарів заявленим в документах, поданих відповідачем до митного оформлення. Разом з тим, митний орган наділений повноваженнями проводити документальні перевірки з питань дотримання вимог митного законодавства після закінчення операцій митного контролю.

Суд апеляційної інстанції, приймаючи рішення про задоволення позову, посилається на постанову Верховного суду України від 07.11.2011 у справі за ТОВ «Хенкель Україна» до Київської регіонально митниці Державної митної служби України, третя особа Департамент аналітичної роботи та інформаційного моніторингу Державної митної служби України, про визнання протиправними податкових повідомлень, в якій вказано, що якщо митний орган, приймаючи вантажну митну декларацію, самостійно визначає митну вартість товару та пропускає товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому він не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов'язань, за винятком випадку коли за наслідками службової перевірки або розгляду кримінальної справи встановлено змову між декларантом і митним органом, спрямовану на заниження обов'язкових платежів.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції не враховано, що в даній постанові Верховного суду України зазначено, що за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України, митний орган має право продовжити здійснення митного контролю, за наслідками якого донарахувати обовязкові платежі, якщо протиправні дії декларанта спричинили їх недобір.

В даному випадку, про обгрунтовану підозру свідчать результати аналізу, отриманих офіційних документів від митних органів Республіки Туреччини та документів, що подавались позивачем до Сумської митниці, встановлено непідтвердження автентичності та недостовірності відомостей, які в них містяться.

Таким чином, суди обох інстанцій дали передчасну юридичну оцінку встановленим фактичним обставинам справи, а тому ухвалені ними судові рішення не можна вважати законними та обґрунтованими.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі, щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Відповідно до ч. 2 ст. 227 КАС України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, ухвала та постанова у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до відповідного суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Здійснити заміну Сумської митниці Міндоходів на її правонаступника - Сумську митницю ДФС.

Касаційну скаргу Сумської митниці Міндоходів задовольнити частково.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 26.06.2014 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2014 скасувати.

Справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: (підпис) О.А. Моторний
Судді(підпис) О.В. Вербицька
(підпис) В.В. Кошіль