Справа № 803/2812/13а
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2015-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 року Справа № 876/2544/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Ліщинський А.М.

судді Запотічний І.І.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю представників:

від позивача Запорожець Т.В., Юречко А.С., Магіра О.Ф.

від відповідача Мельничук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 27.01.2014 року по справі № 803/2812/13а за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України «Луцький ремонтний завод «Мотор» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство «Луцький ремонтний завод «Мотор» (позивач) звернулося з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області (відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15 серпня 2013 року № , від 10 жовтня 2013 року № .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне. Відповідно до висновків акта № 3598/22.5/8029701 від 04 липня 2013 року документальної позапланової виїзної перевірки позивача з питань здійснення фінансово-господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю (ТзОВ) «Геосат Плюс», ТзОВ «Гідроапаратура», ТзОВ «Харківтехнотрейд» за період з 01 квітня 2010 року по 31 березня 2013 року встановлено порушення позивачем пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, статті 201 Податкового кодексу України (ПК України) - завищено податковий кредит на загальну суму 14900,00 грн.; підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України - завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування на загальну суму 74500,00 грн.

У зв'язку із поданням 12 липня 2013 року позивачем контролюючому органу заперечення до вказаного акта Луцькою ОДПІ з 19 по 25 липня 2013 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань, що становлять розгляд заперечення до акту позапланової документальної перевірки № 3598/22.5/8029701 від 04 липня 2013 року.

Результати перевірки викладені в акті № 350/22.2/8029701 від 05 серпня 2013 року, відповідно до висновків якого встановлено порушення ДП «ЛРЗ «Мотор» пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, статті 201 ПК України - завищено податковий кредит по взаємовідносинах із ТзОВ «Харківтехнотрейд» та ТзОВ «Геосат Плюс» на загальну суму 20209,00 грн.; п.п. 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 138.2 статті 138, п.п. 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України - завищено витрати по взаємовідносинах із ТзОВ «Харківтехнотрейд» та ТзОВ «Геосат Плюс», що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування на загальну суму 57549,00 грн.

На підставі акта перевірки № 350/22.2/8029701 від 05 серпня 2013 року відповідачем прийнято податкове повідомлення рішення форми «В4» № від 15 серпня 2013 року, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість (ПДВ) в розмірі 20209,00 грн.

Позивачем оскаржено зазначене податкове повідомлення-рішення начальнику Головного управління Міндоходів і рішенням про результати розгляду первинної скарги від 18 вересня 2013 року податкове повідомлення-рішення Луцької ОДПІ № від 15 серпня 2013 року скасовано в частині 262,00 грн. зайво визначеного завищення від'ємного значення ПДВ, а в частині зменшення від'ємного значення на суму 19947,00 грн. - залишено без змін, скарга задоволена частково.

10 жовтня 2013 року Луцькою ОДПІ прийнято податкове повідомлення рішення № , яким зменшено від'ємне значення ПДВ у розмірі 19947,00 грн.

Не погодившись із висновками податкового органу, які зазначені у актах перевірки позивачем подано позов, яким останній просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 15 серпня 2013 року № , від 10 жовтня 2013 року № .

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 27.01.2014 року по справі №803/2812/13а адміністративний позов задовольнити повністю. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області № від 15 серпня 2013 року і № від 10 жовтня 2013 року.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу. З посиланням на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права скаржник просить постанову суду скасувати, та прийняти нову, якою у задоволені позову відмовити. У апеляційній скарзі відповідач зазначає , що позаплановою виїзною перевіркою позивача встановлено порушення з його боку податкового законодавства при формуванні податкового кредиту за періоди з червня по вересень 2011 року та з лютого по жовтень 2012 року на суму 20209,00 грн., в результаті чого завищено від'ємне значення ПДВ на цю суму за документами, виписаними на його користь ТзОВ «Геосат Плюс» і ТзОВ «Харківтехнотрейд». Аналіз отриманої у встановленому порядку податкової інформації про результати зустрічних звірок та про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів-постачальників ТзОВ «Геосат Плюс» і ТзОВ «Харківтехнотрейд» надав підстави для висновку, що господарські операції з поставки на їх користь товару не мали реального характеру, а тому ці товари не могли бути предметом господарських взаємовідносин в подальшому із позивачем, отже, не є підставою для податкового обліку останнього.

Вказані постачальники контрагентів позивача, які перебували на податковому обліку, не знаходяться за місцем державної реєстрації, у зв'язку із чим зустрічні звірки провести не вдалося; у перевірені податкові періоди поставка товарів (робіт, послуг) до контрагентів-покупців не підтверджена документально.

Апелянт вважає податкові повідомлення-рішення від 15 серпня 2013 року № , від 10 жовтня 2013 року № , такими, що відповідають вимогам чинного податкового законодавства.

Представники позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечують.

Представник відповідача підтримує вимоги апеляційної скарги, просить таку задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджено матеріалами справи, за період, що перевірявся контролюючим органом, позивач здійснював господарські операції із ТзОВ «Геосат Плюс» та ТзОВ «Харківтехнотрейд» на підставі укладених договорів купівлі-продажу.

Згідно договору купівлі-продажу № 90 від 01 березня 2011 року, укладеного на умовах 100 % передоплати, позивач придбав у ТзОВ «Геосат Плюс» товар. Дана господарська операція підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями, видатковими накладними, податковими накладними. На підставі виданих ТзОВ «Геосат Пюс» податкових накладних позивач сформував податковий кредит.

У грудні 2011 року позивач, на підставі договору купівлі-продажу № 406 від 10 листопада 2011 року, укладеного на умовах 50 % передоплати вартості товару та остаточного розрахунку протягом п'яти днів з моменту його поставки, придбав у ТзОВ «Геосат Плюс» товар (гумові суміші), що підтверджено платіжними дорученнями, видатковими накладними. На підставі виписаних ТзОВ «Геосат Плюс» податкових накладних позивач сформував податковий кредит.

У лютому 2012 року позивач, на підставі договору купівлі-продажу № 90 від 01 березня 2011 року придбав у ТзОВ «Геосат Плюс» товар на суму 2654,33 грн., що підтверджено платіжними дорученнями, видатковими накладними. Також у лютому 2012 року позивач на підставі договору купівлі-продажу № 376 від 11 грудня 2009 року, укладеного на умовах 100 % передоплати придбав у ТзОВ «Харківтехнотрейд» товар загальною вартістю 8518,38 грн., що підтверджено платіжним дорученням, видатковою накладною. На підставі виписаних ТзОВ «Геосат Плюс» та ТзОВ «Харківтехнотрейд» податкових накладних позивач сформував податковий кредит.

У березні 2012 року позивач, на підставі договору купівлі-продажу № 100 від 14 лютого 2012 року, укладеного на умовах 100 % передоплати, придбав у ТзОВ «Харківтехнотрейд» товар, загальною вартістю 5507,64 грн., що підтверджено платіжними дорученнями, видатковими накладними. На підставі виписаних ТзОВ «Харківтехнотрейд» податкових накладних позивач сформував податковий кредит. У квітні 2012 року позивач, на підставі цього ж договору, придбав у ТзОВ «Харківтехнотрейд» товар, загальною вартістю 1199,40 грн., що підтверджено платіжним дорученням, видатковою накладною. На підставі виписаної ТзОВ «Харківтехнотрейд» податкової накладної позивач сформував податковий кредит.

У травні 2012 року позивач, на підставі договору купівлі-продажу № 109 від 14 лютого 2012 року, укладеного на умовах 100 % передоплати, придбав у ТзОВ «Геосат Плюс» товар (емаль) загальною вартістю 207,29 грн., що підтверджено платіжним дорученням, видатковою накладною. На підставі виписаної ТзОВ «Геосат Плюс» податкової накладної позивач сформував податковий кредит. У червні 2012 року позивач, на підставі цього договору придбав у постачальника товар, загальною вартістю 30578,46 грн., що підтверджено платіжними дорученнями, видатковими накладними. На підставі виписаних ТзОВ «Геосат Плюс» податкових накладних позивач сформував податковий кредит.

У липні 2012 року позивач, на підставі цього ж договору придбав у ТзОВ «Геосат Плюс» товар загальною вартістю 899,16 грн., що підтверджено платіжними дорученнями, видатковими накладними. Також, у ТзОВ «Харківтехнотрейд» придбано товар на суму 9540,00 грн., що підтверджено платіжним дорученням, видатковою накладною. На підставі виписаних ТзОВ «Геосат Плюс» і ТзОВ «Харківтехнотрейд» податкових накладних позивач сформував податковий кредит. У серпні 2012 року позивач на підставі договору купівлі-продажу № 109 від 14 лютого 2012 року придбав у ТзОВ «Геосат Плюс» товар вартістю 1566,72 грн., що підтверджено платіжним дорученням, видатковою накладною. Також, у ТзОВ «Харківтехнотрейд» придбано товар на суму 11771,38 грн., що підтверджено платіжними дорученнями, видатковими накладними. На підставі виписаних ТзОВ «Геосат Плюс» і ТзОВ «Харківтехнотрейд» податкових накладних позивач сформував податковий кредит.

У вересні 2012 року позивач придбав у ТзОВ «Харківтехнотрейд» товар на суму 1247,38 грн., що підтверджено платіжним дорученням, видатковою накладною. На підставі виписаної ТзОВ «Харківтехнотрейд» податкової накладної позивач сформував податковий кредит.

У жовтні 2012 року позивач придбав у ТзОВ «Харківтехнотрейд» товар на суму 1915,20 грн., що підтверджено платіжним дорученням, видатковою накладною. На підставі виписаної ТзОВ «Харківтехнотрейд» податкової накладної позивач сформував податковий кредит.

У листопаді 2012 року позивач придбав у ТзОВ «Харківтехнотрейд» товар на суму 4069,80 грн., що підтверджено платіжним дорученням, видатковою накладною. На підставі виписаної ТзОВ «Харківтехнотрейд» податкової накладної позивач сформував податковий кредит.

Матеріалами справи підтверджено, що при купівлі товару продавцем надавались позивачу паспорти на продукцію.

Доставка товару із міста Харків у місто Луцьк здійснювалась ТзОВ «САТ» і ТзОВ «ЄвроЕкспрес», що підтверджується товарно-транспортними накладними за період з червня 2011 року по листопад 2012 року. Доказом використання придбаного товару у господарській діяльності позивача підтверджується: журналом реєстрації довіреностей, бірками кондиційних матеріалів та виробів, протоколами про аналіз продукції, бірками сумішей гумових, паспортами на гумову суміш, картками складського обліку, відомостями витрат по картці складського обліку, вимогами на отримання матеріалів, нарядами замовлення на виготовлення запчастин, витягом з реєстру запасних частин, здавальними накладними, наказами про організацію виконання договорів, лімітно-заборними картками, товарно-транспортними накладними, паспортами якості продукції.

Як вбачається з матеріалів справи, висновок відповідача про порушення позивачем податкового законодавства ґрунтувався на тому, що наявність у останнього належно оформлених документів, необхідних для віднесення певних сум до податкового кредиту, не є безумовною підставою для формування податкового кредиту у зв'язку із недоведенням реальності здійснення господарських операцій, а саме - придбання товарно-матеріальних цінностей у ТзОВ «Геостат Плюс» і ТзОВ «Харківтехнотрейд».

Колегія суддів не погоджується з таким твердженням відповідача з наступного.

Виходячи з вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV, обґрунтування відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

У статті 2 вказаного Закону зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Відповідно до вимог п.3.2 ст. З Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне збереження записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за №168/704.

Відповідно до п.п.1.2 п.1 вказаного Положення, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.п.2.1 п.2 Положення).

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п.2 ст.9 цього Закону).

Частиною 5 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» передбачено, що підприємство самостійно визначає облікову політику; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановленим цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форму внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів.

Разом з тим, у листі Державної податкової адміністрації України від 08.04.2008р. №3146/6/15-016 зазначено, що частиною другою та третьою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» передбачається, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України (ЦК України), зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно зі статтею 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Сторони самостійно визначають форму договору. В силу статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про відсутність волевиявлення за істотними умовами договору однією із сторін; спір між сторонами щодо недійсності договору відсутній.

Відповідно до висновків Луцької ОДПІ, викладених в актах перевірки №3598/22.5/8029701 від 04 липня 2013 року і № 350/22.2/8029701 від 05 серпня 2013 року порушень при здійсненні господарської діяльності позивачем контролюючим органом не виявлено.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відтак, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Як встановлено пунктами 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 ПК України (чинними на день виникнення спірних правовідносин) податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Податковий кредит, у відповідності до п.14.1.181 ст.14 ПК України, визначається як сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно п. 198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, в тому числі, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення бази оподаткування, до якої застосовується ставка ПДВ, мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Перевіривши первинні документи бухгалтерського обліку ДП «ЛРЗ «Мотор», суд приходить до висновку, що вони оформлені відповідно до вимог Податкового кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704.

Податковим органом не встановлено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, чи ґрунтуються на інших документах, недійсність даних яких установлена судом, а тому зазначені документи є підставою для бухгалтерського обліку.

Чинне законодавство України не ставить у залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту.

Так, у постановах Верховного Суду України від 9 вересня 2008 року в справі № 21-500во08, від 0.06.2010 року в справі № 21-573во10 Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це спричиняє відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 31 січня 2011 року справа №21-47а10.

Таким чином, висновки Луцької ОДПІ щодо порушення ДП «ЛРЗ «Мотор» податкового законодавства в частині формування податкового кредиту не знайшли підтвердження, є упередженими, необґрунтованими, не відповідають нормам податкового законодавства, ґрунтуються на припущеннях, а не на встановлених фактах, а тому не можуть бути покладені в основу податкових повідомлень-рішень про зменшення розміру від'ємного значення ПДВ в розмірі 20209,00 грн. та зменшення розміру від'ємного значення ПДВ у розмірі 19947,00 грн.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та не підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Керуючись ст. 160, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч.1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 27.01.2014 року по справі № 803/2812/13а без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Довга О.І.

Судді Ліщинський А.М.

Запотічний І.І.