Справа № 479/459/15-а
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 р.м.ОдесаСправа № 479/459/15-а

Категорія: 6.2 Головуючий в 1 інстанції: Микитей Л.Л.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді - доповідача - Косцової І.П.

суддів - Градовського Ю.М.

- Лукянчук О.В.

за участю секретаря - Разінкіної Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "АГРОТРАНС" на постанову Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 29 липня 2015 року по справі за адміністративним позовом Товариства з додатковою відповідальністю "АГРОТРАНС" до Кривоозерської селищної ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з додатковою відповідальністю "АГРОТРАНС" звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням змін позовних вимог, просило визнати незаконним з моменту прийняття та скасувати п. 2 Рішення Виконавчого комітету Кривоозерської селищної ради від 21 жовтня 2009 року №127 про присвоєння адреси на будівлю-склад в АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_2.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішення органу місцевого самоврядування прийнято безпідставно, за відсутності у ОСОБА_2 відповідних правовстановлюючих документів, які підтверджують його право власності на нерухоме майно та з порушенням прав Товариства на безперешкодне користування майном, що знаходиться за відповідною адресою, як повноправного власника цього майна.

Вказане рішення позивач вважає протиправним з огляду на те, що органом місцевого самоврядування фактично присвоєно іншу адресу частині комплексу нежитлових приміщень, що належить Товариству. Крім цього, позивач зазначає, що наявність цього рішення перешкоджає виконанню рішення Господарського суду Миколаївської області від 19.11.2013 року у справі №915/1652/13, яким, зокрема, зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 звільнити нежитлові приміщення та передати їх Товариству з додатковою відповідальністю "АГРОТРАНС".

Зазначені обставини, на думку позивача, беззаперечно свідчать про незаконність в цій частині оскаржуваного рішення та є підставою для його скасування.

Постановою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 29 липня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційні скарзі Товариство, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з'ясовано та з матеріалів справи вбачається, що Товариству з додатковою відповідальністю "АГРОТРАНС" на праві приватної власності належить комплекс нежитлових приміщень, розташований за адресою: АДРЕСА_2, та який складається з будівлі СТОА - загальною площею 2 820,9 кв.м., Ангар - загальною площею 1 152 кв.м., контрольно-пропускного пункту - загальною площею 407,9 кв.м., гаражів - загальною площею 659,9 кв.м., гаражів - загальною площею 170,2 кв.м., автозаправочної станції - загальною площею 21,4 кв.м., будівлі склада та вбиральні - загальною площею 1,8 кв.м., площадок для стоянки автомобілів, піднавісу та огорожі, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 18.06.2014 року Серії НОМЕР_1 (а.с.49).

Водночас, пунктом 2 рішення Виконавчого комітету Кривоозерської селищної ради від 21.10.2009 року №127 на будівлю-склад, який належить ОСОБА_2, присвоєно адресу: АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення ніяким чином не порушує права позивача, оскільки ФОП ОСОБА_2 не реалізував своє суб'єктивне право, визначене в цьому рішенні, адже не став власником а ні будівлі складу, а ні гаражів. За цих обставин суд дійшов висновку, що підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Однак колегія суддів висновок суду першої інстанції вважає помилковим, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У зв'язку із чим у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року № 280/97-ВР органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 16 Закону від 21.05.1997 року № 280/97-ВР передбачено, що органам місцевого самоврядування законом можуть надаватися окремі повноваження органів виконавчої влади, у здійсненні яких вони є підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Повноваження виконавчих органів селищних рад передбачені Главою 2 Розділу ІІ Закону України № 280/97-ВР.

Статтею 30 цього Закону визначено, що до відання виконавчих органів селищних рад належать повноваження в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку.

Зокрема, п.п. 10 п. б) вказаної статті (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачає делеговані повноваження виконавчого комітету селищної ради щодо обліку та реєстрації відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.

Аналізуючи наведені норми законодавства, колегія суддів приходить до висновку про наявність у виконавчого органу селищної ради повноважень приймати рішення з питань присвоєння адрес об'єктам нерухомого майна, що знаходяться в межах відповідної адміністративно-териториріальної одиниці.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що поштові адреси присвоюються розташованим на земельних ділянках об'єктам нерухомості, зокрема, будинкам, будівлям, спорудам тощо.

При цьому такі об'єкти можуть перебувати, зокрема, у державній, комунальній або приватній власності.

За змістом ч. 1 ст. 2 Закону УРСР "Про власність" від 07.02.1991 року № 697-XII (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), ч. 1 ст. 86 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Зокрема, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (ч. 1 ст. 128 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року (який діяв на час виникнення спірних правовідносин)

Відповідно до п.п. 1.4, 1.7 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої Наказом Держбуд України від 09.06.1998 року № 121 (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об'єкти нерухомості, розташовані на всій території України (населених пунктах, військових містечках, військових частинах, аеропортах, річкових і морських портах, заповідниках, заказниках, на дорогах, полігонах і т. п.). Реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться на підставі правовстановлювальних документів, до Переліку яких входять договори купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання, посвідчені державними нотаріальними конторами та приватними нотаріусами.

Згідно із п.п. "а" п. 1.9 цієї Інструкції до об'єктів нерухомого майна, що підлягають державній реєстрації, відносяться житлові і нежитлові будинки, садові будинки, дачі, гаражі, будівлі виробничого, господарського, соціально-побутового та іншого призначення, розташовані на окремих земельних ділянках вулиць, площ і провулків під окремими порядковими номерами.

Відповідно до п. 2.8 Інструкції, якщо в правовстановлювальному документі не вказана адреса, тому що об'єкт нерухомого майна взагалі не має її, то зацікавлена особа звертається до органу місцевого самоврядування, який присвоює цьому об'єкту адресу відповідно до місця розташування.

Аналіз наведених норм показав, що право власності на об'єкт нерухомого майна має підтверджуватись правовстановлювальними документами та підлягає обов'язковій державній реєстрації, отже орган місцевого самоврядування при розгляді питання про можливість присвоєння адреси відповідному об'єкту нерухомого майна має перевірити наявність у заявника права володіння, користування і розпорядження майном, тобто права власності на це майно.

Як вбачається з матеріалів протоколу засідання Виконавчого комітету Кривоозерської селищної ради Миколаївської області від 21.10.2009 року, питання про присвоєння адреси будівлі-складу - АДРЕСА_1 вирішувалось на підставі заяви ОСОБА_2, до якої заявником додано копії договору оренди приміщення та квитанцій до прибуткового касового ордеру про сплату орендної плати.

Колегія суддів зазначає, що надані заявником документи не є правовстановлюючими, отже відповідач не мав законних прав присвоювати адресу об'єктам нерухомості за заявою особи, яка не є власником цих об'єктів.

При цьому висновок суду першої інстанції, що оскаржуване рішення ніяким чином не вплинуло та не порушило права та інтереси позивача, на думку колегії суддів, є необґрунтованим, оскільки наявність окремої адреси на об'єкт нерухомості, який є частиною єдиного майнового комплексу, може ускладнити реалізацію власником цього майна свого права щодо володіння, користування та розпорядження ним.

Оскільки судом першої інстанції повною мірою з'ясовані всі обставини справи, проте їм надано невірну правову оцінку, колегія суддів вважає, що ухвалене судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст.ст. 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "АГРОТРАНС" - задовольнити.

Постанову Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 29 липня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов Товариства з додатковою відповідальністю "АГРОТРАНС" до Кривоозерської селищної ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати п.2 рішення Виконавчого комітету Кривоозерської селищної ради " від 21 жовтня 2009 року №127 про присвоєння адреси на будівлю-склад в АДРЕСА_1.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Суддя-доповідач: І.П. Косцова

Судді: Ю.М. Градовський

О.В. Лукянчук