Справа № 813/7383/13-а
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/718/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Єрьоміна А.В.; Кравцова О.В.,
секретар судового засідання - Коцюрба В.М.;

за участю: представника позивача - Грунського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТМ-Сервіс» до Львівської митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови, стягнення надміру сплачених коштів, що переглядається за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТМ-Сервіс» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2014 року,

у с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ТОВ «ТМ-Сервіс» (далі - Товариство) звернулося до суду з позовом до Львівської митниці Міндоходів (далі - Митниця), Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови, стягнення надміру сплачених коштів.

Зазначали, що оскаржуваним рішенням Митниці визначено митну вартість ввезеного позивачем товару (шайби з чорних металів (звичайна сталь) загального призначення, оцинковані, без різьби, в асортименті) за другорядним (резервним) методом, та відмовлено у прийнятті митної декларації Товариства у зв'язку з таким коригуванням.

Посилаючись на те, що надали митному органу усі необхідні документи, що підтверджують достовірність визначення митної вартості за ціною контракту, просили визнати протиправним і скасувати рішення Митниці від 30 серпня 2013 року № 209000003/2013/900081/2 та картку відмови у митному оформленні № 209120000/2013/00414, стягнути надміру сплачені кошти в сумі 155 124,71 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Товариство, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати, а позов задовольнити.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, здійснивши перевірку матеріалів справи та доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 14 грудня 2012 року між компанією Handan Yongqiang Fastener Co., Ltd, LTD., China та Товариством укладено контракт № YQ020 (далі - Контракт), відповідно до якого продавець (компанія Handan Yongqiang Fastener Co., Ltd, LTD., China) виробляє та продає, а покупець (Товариство) купує метричну продукцію (далі - товар) на умовах FOB порт Китаю (відповідно INKOTERMS 2000), згідно додатків, які є невід'ємною частиною даного контракту.

Згідно з пунктом 2.1. Контракту вартість товару встановлюється в доларах США і включає до складу вартість товару, пакування, витрати по завантаженню товару до транспортного засобу покупця, виконанню всіх формальностей по передачі товару, зокрема отримання експортних ліцензій, митної реєстрації та інших дозволів, необхідних для продукування та експорту і перевозки товару до України.

Відповідно до пункту 2.3. Контракту сума товару, що може бути поставлена згідно цього Контракту, складає 300 000 доларів США, проте у будь-якому випадку визначається вартістю здійснених за даним Контрактом поставок.

Згідно з пунктом 5.1. Контракту покупець зобов'язаний заплатити продавцю аванс, та/або за кожен отриманий вантаж безготівковим банківським переказом в доларах СІІІА на вказаний кліринговий рахунок продавця.

19 лютого 2013 року між сторонами укладено додаток до Контракту № 1.3, відповідно до якого продавець виробляє і постачає, а покупець купує товар згідно цін, наведених у додатку, на загальну суму 42 904,50 доларів США. Сторони погодили, що покупець зобов'язується здійснити оплату в розмірі 16 904,50 доларів СІІІА до 28 лютого 2013 року.

22 лютого 2013 року між сторонами укладено додаток № 2 до контракту, відповідно до якого продавець виробляє і постачає, а покупець купує товар згідно цін, наведених у додатку, на загальну суму 42 979,50 доларів США. Сторони погодили, що покупець зобов'язується здійснити оплату в розмірі 13 000,00 доларів СІІІА до 28 лютого 2013 року.

Платіжним дорученням в іноземній валюті від 22 лютого 2013 року № 4 Товариство перерахувало на користь продавця грошові кошти в розмірі 29 904,50 доларів США, що включають в себе передоплату за умовами додатку до Контракту № 1.3 та додатку № 2.

22 лютого 2013 року продавцем виставлено інвойс на поставку товару відповідно до додатку № 2 на загальну суму 42 979,50 доларів США.

27 березня 2013 року з метою встановлення домовленостей щодо оплати Товариством наступної частини вартості поставленого товару між сторонами укладено додаток № 2.1, відповідно до умов якого покупець зобов'язується оплатити 13 000,00 доларів США до 10 квітня 2013 року.

Відповідно до платіжного доручення в іноземній валюті від 1 квітня 2013 року № 19 Товариством сплачено на користь компанії Handan Yongqiang Fastener Co., Ltd, LTD., China 13 000,00 доларів США (розмір та термін обумовлені в додатку №2.1 від 27 березня 2013 року) в якості оплати за кріпильні елементи відповідно до Контракту.

13 травня 2013 року між сторонами укладено додаток № 2.2, відповідно до умов якого покупець зобов'язується оплатити залишок неоплаченої вартості товару в розмірі 16 979,50 доларів США до 31 травня 2013 року.

Відповідно до платіжного доручення в іноземній валюті від 23 травня 2013 року № 33 Товариством сплачено на користь компанії Handan Yongqiang Fastener Co., Ltd, LTD., China 16 979,50 доларів США (розмір та термін обумовлені в додатку № 2.2 від 13 травня 2013 року) в якості оплати за кріпильні елементи згідно Контракту.

29 серпня 2013 року позивачем для митного оформлення товару подано електронну митну декларацію № 209120000/2013/832094. У графі 42 митної декларації вказано сплачену суму за товар в розмірі 42 979,50 доларів США, відповідно до графи 43 вартість визначено за основним методом, відповідно до графи 45 митна вартість товару в національній валюті 363 485,67 грн.

На підтвердження заявленої вартості, окрім митної декларації, Товариство надало Митниці такі документи: іменний коносамент від 22 квітня 2013 року № CNTSN005615; платіжне доручення в іноземній валюті № 19 від 1 квітня 2013 року; платіжне доручення в іноземній валюті № 33 від 23 травня 2013 року; платіжне доручення в іноземній валюті № 4 від 22 лютого 2013 року; інвойс № YQ020 від 22 лютого 2012 року; пакувальний лист № YQ020 від 22 лютого 2013 року; додаток № 2 від 22 лютого 2013 року до Контракту; додаток № 2.1 від 27 березня 2013 року до Контракту; додаток № 2.2 від 13 травня 2013 року до Контракту; контракт № YQ020 від 14 грудня 2012 року; договір на надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення вантажів морським, автомобільним, авіаційним та залізничним транспортом від 1 серпня 2012 року № 398/12; оригінал сертифікату походження від 10 квітня 2013 року № ССРІТ124217493 із зазначенням країни походження товару і зазначенням відправника та отримувача; витяг про вартість сировини від 16 серпня 2013 року; довідку про транспортні послуги від 28 серпня 2013 року № 5819; комерційну пропозицію від 18 лютого 2013 року; прайс від 18 лютого 2013 року; митну декларацію країни відправника від 22 квітня 2013 року № 520435943.

Під час митного оформлення у посадових осіб Митниці виникли сумніви у достовірності заявленої декларантом митної вартості.

Товариству направлено повідомлення про необхідність подання додаткових документів для підтвердження митної вартості відповідно до статті 53 МК України, а саме: транспортні (перевізні) документи (заявку на перевезення вантажу); висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; виписку з бухгалтерської документації.

29 серпня 2013 року Товариством повідомлено, що вже наданих документів достатньо для визначення митної вартості і проведення митного оформлення за основним методом.

Товариству направлено повідомлення про наявність у митного органу інформації щодо митного оформлення товарів за рівнем митної вартості, товар № 1 - 2,73 долара США/кг та прохання повідомити про наявність у декларанта своєї інформації.

30 серпня 2013 року Товариством повідомлено, що ним подано усі документи, що дозволяють провести митне оформлення за першим (основним) методом.

У зв'язку із неподанням Товариством витребуваних документів прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 30 серпня 2013 року № 209000003/2013/900081/2, відповідно до якого сума митної вартості товару, визначена за другорядним (резервним) методом, становить 120120 доларів США за 44000 кг шайб з чорних металів (звичайна сталь) загального призначення, оцинкованих, без різьби, в асортименті.

30 серпня 2013 року митним органом прийнято картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 209120000/2013/00414, у якій вказано, що митна декларація не може бути прийнята, товари не підлягають пропуску через митний кордон України у зв'язку із неможливістю завершення митного оформлення по причині внесення змін у графи ВМД № 12, 43, 44, 45 (у зв'язку із прийняттям рішення про коригування митної вартості товару).

Відмовивши в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що Митниця мала передбачені законом підстави для перевірки правильності визначення митної вартості товару та застосування при цьому резервного методу визначення митної вартості.

Колегія суддів вважає такий висновок судів передчасним.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу (МК) України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Відповідно до частини третьої статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частиною шостою статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Частиною сьомою статті 54 МК України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Таким чином, законодавець запропонував таку конструкцію регулювання митних відносин, якою презюмується правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше.

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено); інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами частини третьої цієї ж статті у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

З наведеним висновком кореспондуються положення пункту 2 частини п'ятої статті 54 Митного кодексу України, за змістом якої Митниця має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Визнавши обґрунтованими рішення Митниці, суди вказали на неможливість ідентифікувати платіжні документи (платіжні доручення) із товаром, який поставлявся.

Так, 19 лютого 2013 року між сторонами укладено додаток № 1.3 до Контракту, а 22 лютого 2013 року - додаток № 2 до Контракту.

Платіжним дорученням в іноземній валюті від 22 лютого 2013 року № 4 Товариство перерахувало на користь продавця грошові кошти в розмірі 29 904,50 доларів США, що включають в себе також кошти за попередню партію товару за умовами додатку № 1.3 від 19 лютого 2013 року.

На думку судів попередніх інстанцій, відсутність додатку № 1.3. від 19 лютого 2013 року є достатньою підставою для виникнення у посадової особи митного органу сумніву стосовно відомостей щодо ціни, яку було фактично сплачено або яка підлягала сплаті за товар.

Однак, судами не встановлено, яким чином вказані обставини впливають на визначення митної вартості товару, який ввезений позивачем. Не зазначення в платіжних реквізитах додатків до Контракту не свідчить про неможливість ідентифікації оплаченого товару, так як всі інші реквізити дають можливість встановити, за який товар і кому проведена оплата.

Суди не звернули увагу, що в наданих декларантом документах відсутні розбіжності, вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті за цей товар, а відсутність у платіжному дорученні посилань на додатки до Контракту не свідчить про неможливість ідентифікувати товар.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, Митниця не конкретизувала, які самі розбіжності в наданих документах не дозволяють ідентифікувати платіжні документи, чим позбавила Товариство можливості усунути такі недоліки.

Касаційний суд позбавлений можливості самостійно перевірити викладені обставини, що є підставою для направлення справи на новий розгляд.

Відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 221, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТМ-Сервіс» задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді М.І.Цуркан

А.В.Єрьомін

О.В.Кравцов