Справа № 2а/1570/10408/11
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року м. Київ К/800/33051/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Костенка М.І.

розглянувши в попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів у Одеській області

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2014 р.

у справі № 2а/1570/10408/2011

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2011 р. фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - позивач, ФО-П ОСОБА_4.) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси (далі - відповідач, ДПІ у Малиновському районі м. Одеси), в якому просив суд скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.05.2011 р. № .

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12.06.2012 р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2014 р. постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12.06.2012 р. - скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси від 26.05.2011 р. № .

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2014 р. і залишити в силі постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12.06.2012 р.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу не надав.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 22.04.2011 р. по 29.04.2011 р., на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України та керуючись пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, відповідно до направлення від 22.04.2011 р. № 519 та наказу від 22.04.2011 р. № 773 посадовими особами ДПІ у Малиновському районі м. Одеси була проведена позапланова виїзна документальна перевірка ФО-П ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2008 р. по 31.03.2011 р., за результатами якої складено акт від 06.05.2011 р. № 1373/17-01/ та зроблено висновок про порушення позивачем, зокрема, вимог статей 13, 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», підпункту 4.2.8 пункту 4.2 статті 4, пункту 7.1 статті 7, підпункту 9.12.1 пункту 9.12 статті 9, пункту 22.10 статті 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб».

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 26.05.2011 р. було прийняте податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності у загальному розмірі 20 026 грн., з яких 20 025 грн. - за основним платежем та 1 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Судом першої інстанції у задоволенні позову було відмовлено з тих мотивів, що висновки податкового органу викладені в акті перевірки є правомірними та обґрунтованими, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення не підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції постанову окружного адміністративного суду скасував та прийняв нову постанову про задоволення позову, з чим погоджується суд касаційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту 9.12.1 пункту 9.12 статті 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням норм цього пункту.

Пунктом 22.10 статті 22 Прикінцевих положень Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» встановлено, що до набрання чинності спеціальним законом з питань оподаткування фізичних осіб - суб'єктів підприємницької дальності, діє розділ IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», який застосовується з урахуванням положень пункту 9.12 статті 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Відповідно до підпункту 4.2.8 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються, зокрема, оподатковуваний дохід (прибуток), не включений до розрахунку загальних оподатковуваних доходів попередніх податкових періодів та самостійно виявлений у звітному періоді платником податку або нарахований податковим органом згідно із законом.

Ставка податку, як визначено пунктом 7.1 статті 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», становить 15 відсотків від об'єкта оподаткування.

Згідно пункту 19.1 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» платники податку зобов'язані, зокрема, вести облік доходів і витрат у обсягах, достатніх для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі коли такий платник податку зобов'язаний цим Законом подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податковий кредит.

Відповідно до частини другої статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», за правилами розділу IV якого підлягали оподаткуванню доходи позивача, отримані від зайняття підприємницькою діяльністю з 01.07.2003 р. по 31.03.2005 р. (період, за який була здійснена перевірка контролюючим органом), оподатковуваним доходом вважається чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

Згідно частини третьої статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Таким чином, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, при визначені оподаткованого доходу, нарахування витрат за нормами діючого законодавства України здійснюється виключно у разі відсутності можливості їх документального підтвердження.

Згідно додатка № 7 «Про склад валових витрат виробництва (обігу), що виключаються з валового доходу платників податку - фізичних осіб» до Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженої наказом ГДПІ України від 21.04.1993 р. № 12, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.06.1993 р. за № 64, положення статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» застосовуються в частині підтвердження первинними документами витрачених сум згідно із операціями (які відповідають переліку статті 5), за результатами або за участю яких у податковому періоді (у звітному кварталі) безпосередньо отриманий дохід.

До декларації про доходи, одержані за звітний період, включаються тільки прямі валові витрати і суми амортизаційних відрахувань, що відповідають фактичній сумі отриманого в цьому періоді валового доходу в будь-якій формі від визначеного виду діяльності та підтверджені документально. Виключно факт одержання доходу може бути підставою для включення до валових витрат звітного періоду не всіх підряд видатків, а тільки тієї їх частини, яка прямо цьому доходу відповідає.

Отже, з вищезазначеного слідує, що при визначенні сукупного чистого доходу, як об'єкту оподаткування, до розрахунку приймаються фактично отримана у звітному періоді фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності сума валового доходу та фактично витрачена у зв'язку з отриманням цього доходу сума витрат.

Як вбачається з акту перевірки від 06.05.2011 р. № 1373/17-01/, підставою для визначення позивачу спірного податкового зобов'язання слугував висновок контролюючого органу, який ґрунтувався на даних про доходи, одержані за спірний період форми № 1, які надавались позивачем до податкового органу.

При цьому, як слідує з матеріалів справи, спірне податкове повідомлення-рішення відповідачем було прийняте у зв'язку з ненаданням первинних документів, які підтверджують витрати позивача за спірний період та проведено нарахування із застосуванням показників позивача стосовно валових доходів, за нормами витрат, встановлених у додатку № 6 до Інструкції про прибутковий податок з громадян.

Разом з тим, як вірно встановлено судом апеляційної інстанції, наявність у справі доказів, зокрема, накладних позивача, які свідчать про його прямі витрати у спірний період, свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції, який погодився із відповідним методом податкового органу щодо нарахування об'єкта оподаткування.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що розрахунок відповідачем розміру донарахованого податку не ґрунтується на законі, що свідчить про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

При вирішенні спору судом першої інстанції зазначене не було враховане.

У зв'язку з чим колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що в діях суду першої інстанції вбачається порушення норм права, що призвели до неправильного вирішення спору, і висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заявлених позовних вимог не відповідають обставинам справи.

Відповідно до частини третьої статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів у Одеській області - відхилити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2014 р. у справі № 2а/1570/10408/2011 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис) І.В. Приходько
Судді: (підпис) І.О. Бухтіярова
(підпис) М.І. Костенко