Справа № 0308/3028/2012 (2а/161/629/14)
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року К/800/14619/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Рецебуринського Ю.Й., Стародуба О.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 5 грудня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року по справі № 0308/3028/2012 (2а/161/629/14)

за позовом ОСОБА_4

до Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку,

Департаменту соціальної політики Луцької міської ради

про визнання бездіяльності неправомірною,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2012 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку, Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання бездіяльності неправомірною.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 1 березня 2012 року у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду відмовлено, позовну заяву ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2014 року скасовано ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 1 березня 2012 року, матеріали справи направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 5 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року, у поновленні строку звернення до суду відмовлено, позовну заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями, ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріальної та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у поновленні строку звернення до суду та залишаючи позов без розгляду, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивач має представника - сестру, яка здійснює догляд за нею, і яка мала можливість звернутись до суду в строк, встановлений статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, проте не скористалась таким правом.

Суд касаційної інстанції не погоджується із таким висновком судів з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами, а відповідно до частини 2 цієї статті для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Предметом оскарження даного позову є, зокрема, відповіді Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку від 27 січня 2011 року №44/0-01 та Департаменту соціальної політики Луцької міської ради від 23 лютого 2011 року №0-69/060/20-11 з тексту яких позивачу стало відомо про порушення її прав, а тому суди дійшли висновку, що строк їх оскарження (строк звернення до суду із позовом) закінчився у липні 2011 року та серпні 2011 року.

Проте, судами не прийнято до уваги доводів щодо того, що ОСОБА_4 інвалід І групи заявник юридично не грамотна особа із обмеженими фізичними можливостями, у зв'язку з чим 10 березня 2011 року вона звернулась до прокурора м. Луцька із заявою, в якій просила здійснювати представництво її інтересів у суді. Листом Прокуратури Волинської області від 4 листопада 2011 року №05-1926-11 ОСОБА_4 повідомлено, що прокурору м. Луцька доручено вжити заходи представницького характеру щодо подачі позовної заяви в її інтересах.

11 листопада 2011 року ОСОБА_4 звернулась до Луцького міськрайонного суду Волинської області із позовною заявою про визнання дій Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку, Департаменту соціальної політики Луцької міської ради протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, провадження у якій було відкрито ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2011 року.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 6 лютого 2012 року провадження у справі було закрито у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а позивачу роз'яснено право звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

Тобто, початком перебігу строку звернення до суду із адміністративним позовом слід вважати дату звернення до суду з цивільним позовом, адже позивач скористалась правом судового захисту свого права, яке на її думку порушено.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про передчасність залишення судами позовної заяви без розгляду, оскільки прийняті судами рішення ухвалені без повного і всебічного з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які містяться в матеріалах справи, що є порушенням вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтей 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 5 грудня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.