Справа № 826/1685/14
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/1685/14 Головуючий у 1-й інстанції: Григорович П.О. Суддя-доповідач: Карпушова О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

21 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І., секретар судового засідання Самсонова М.М., за участю представника позивача Третяк О.В., представника відповідача Деміденко Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Амур" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 березня 2014 року у справі № 826/1685/14 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Амур" до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

10.02.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Амур» (далі - ТОВ «Компанія «Амур») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - ДПІ у Голосіївському районі) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 17.01.2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновки податкового органу щодо нереальності операцій між позивачем та контрагентом ТОВ"Альта-Ком" та нікчемності договорів між ними є необґрунтованими та безпідставними.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.03.2014 р. у задоволені позовних вимог відмовлено повністю, яку ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.09.2015 року ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вищий адміністративний суд України виходив з того, що судом апеляційної інстанції при вирішенні даної справи не було проаналізовано обставини фактично здійснених господарських операцій, а в основу прийнятого рішення покладено вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 02.09.2013 року у справі № 761/19615/13-к, що не може бути єдиним і достатнім доказом, в розумінні вимог ст. 159 КАС України для винесення законного та обґрунтованого рішення, тому колегія суду Вищого адміністративного суду України прийшла до висновку, що суд апеляційної інстанції не розглянув належним чином докази, що містяться в матеріалах справи, не надав належну оцінку обставинам справи, порушив та невірно застосував норми матеріального права, та, як наслідок, прийняв незаконне рішення.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2015 року дану справу прийнято суддею Карпушовою О.В. до свого провадження.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами трьох інстанцій вже було встановлено, що ДПІ у Голосіївському районі проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Компанія «Амур» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Альта-Ком» за період з 01.08.2012 по 31.05.2013 року.

За результатами перевірки відповідачем складено акт № 481/1-22-01-33052375 від 26.12.2013 року про порушення позивачем п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України) у зв'язку із заниженням податку на додану вартість на загальну суму 56 866,50 грн. та пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України щодо заниження податку на прибуток у розмірі 24 097,00 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки ДПІ у Голосіївському районі прийнято податкові повідомлення-рішення від 17.01.2014 року № , яким ТОВ «Компанія «Амур» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на суму 37 911,00 грн., за штрафними санкціями 18 955,50 грн., та № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем на суму 24 097,00 грн. та за штрафними санкціями 12 048,50 грн.

Не погодившись з висновками акту перевірки та прийнятим на їх підставі податковим повідомленням-рішенням ТОВ «Компанія «Амур» звернулося до суду.

Вищенаведені обставини, встановлені судом першої інстанції, перевірені, знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи, і не є спірними.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З 01.01.2011 р. набрав чинності Податковий кодекс України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів. їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України органам державної податкової служби надане право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом. Порядок проведення перевірок визначений статтями 75-86 Податкового кодексу України.

Платники податку на додану вартість, об'єкти, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету визначені розділом 5 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6. цієї статті встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З аналізу положень підпунктів 198.3 та 198.6 статті 198 Податкового кодексу України випливає, що виникнення у платника ПДВ права на включення податку до податкового кредиту пов'язано із фактичним відбуттям господарської операції з постачання товарів (виконання робіт, надання послуг), визначеної в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі за текстом Закон №996-XIV). Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані із рухом активів, зміною зобов'язань та власного капіталу платника податків та відповідають змісту укладених договорів.

Таким чином, в даному випадку дослідженню підлягає реальність вчинення господарської операції, відповідність вчиненої господарської операції господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на формування податкового кредиту.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні» від 16 липня 1999 року N 996-XIV (надалі за текстом Закон № 996) метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Частина 2 даної статті передбачає, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 1 Закону № 996 документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинним документом.

Згідно частини 1 статті 9 Закону № 996 первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій є підставою для бухгалтерського обліку. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно матеріалів справи, а саме з акту Інспекції від 26.12.2013 року № 481/1-22-01-33052375, висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між ТОВ «Компанія «Амур» та ТОВ «Альта-Ком».

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Компанія «Амур» (Замовник) та ТОВ «Альта-Ком» (Виконавець) укладений Договір на охорону об'єкта від 01.09.2012р. № 01/09 (а.с.18-19).

За умовами Договору № 01/09, Виконавець зобов'язується здійснювати охорону приміщення ресторану швидкого обслуговування ТОВ «Компанія «Амур» за адресою м. Київ, вул. Васильківська,34, 1-й поверх. Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов'язання забезпечити виконання умов даного договору силами своїх співробітників.

Вартість послуг визначається на договірній основі та здійснюється Замовником згідно наданого Розрахунку, затвердженого обома сторонами.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано суду завірені копії: податкових накладних (а.с. 20-26), Актів здачі-прийняття робіт (а.с. 27-33), додатків до договору з розрахунками вартості послуг (а.с. 34-37)

Вся первинна документація від імені ТОВ «Компанія «Амур», в тому числі і податкові накладні, підписані ОСОБА_4

Проте, з копії вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 02.09.2013 у справі №761/19615/13-к, який набрав законної сили 03.10.2013, завіреної належним чином, вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.27 ч.5, ст.205 ч.1 КК України і призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500грн.

При цьому, згідно мотивувальної частини вироку, саме ОСОБА_4 створив та зареєстрував ТОВ «Альта-Ком» без мети здійснення реальної господарської діяльності, про що останній зазначив під час розгляду вказаної кримінальної справи в судовому засіданні.

Зазначене вказує на те, що ТОВ «Альта-Ком» здійснювало діяльність, пов'язану з наданням податкової вигоди третім особам, в даному випадку ТОВ «Компанія «Амур».

Отже, колегія суддів вважає, що податкові накладні, підписані ОСОБА_4 не можуть бути прийняті до уваги як первинні документи, які підтверджують правомірність віднесення до валових витрат та податкового кредиту ТОВ «Компанія «Амур» сум по взаємовідносинах з ТОВ «Альта-Ком».

Крім того, у судовому засіданні не спростовано факт нікчемності зазначеної угоди через відсутність наміру ТОВ «Компанія «Амур» при укладенні договору на створення правових наслідків.

Таким чином, несплачений ТОВ «Компанія «Амур» податок на додану вартість та податок на прибуток внаслідок безпідставного формування податкового кредиту, є дохідною частиною державного бюджету, власністю держави, тому збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 37911 грн. та нарахування штрафних санкцій у розмірі 18955,50 грн., та з податку на прибуток на суму 24097 грн. та нарахування штрафних санкцій у розмірі 12048,50 грн. здійснено відповідачем правомірно. Тобто, податкові повідомлення-рішення від 17.01.2014 року № та № винесено відповідачем правомірно, у межах повноважень, наданих відповідачу законодавством України.

Згідно з частиною 4 статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, доводи апелянта не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування постанови.

Повний текст ухвали виготовлено 26.10.2015р.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Амур" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 березня 2014 року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 березня 2014 року у справі № 826/1685/14 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Амур" до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

М.І. Кобаль

.

Головуючий суддя Карпушова О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Епель О.В.