Справа № 2а-873/11
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року м. Київ К/800/32472/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Брідської сільської ради, третя особа: ОСОБА_5 про скасування рішень,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Брідської сільської ради, в якому просив визнати нечинним і скасувати рішення 5-ої сесії 5-го скликання Брідської сільської ради від 19 грудня 2006 року «Про дозвіл на виготовлення технічної документації по передачі у власність земельної ділянки» та рішення 21-ої сесії 5-го скликання Брідської сільської ради від 14 травня 2009 року «Про затвердження технічної документації» щодо земельної ділянки, площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель в по АДРЕСА_1.

Постановою Іршавського районного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2012 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове, яким провадження у справі закрито.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив його скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Заперечень не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що позивачу на праві приватної власності відповідно до державного акту серії НОМЕР_1 від 10 січня 2003 року належить земельна ділянка, площею 0,508 га, по АДРЕСА_2, яка передана йому для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Брідської сільської ради від 19 грудня 2006 року ОСОБА_5 надано дозвіл на виготовлення технічної документації по передачі земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розміром 0,25 га, по АДРЕСА_2.

Також, рішенням Брідської сільської ради від 14 травня 2009 року «Про затвердження технічної документації» вирішено передати у власність ОСОБА_5 земельну ділянку, площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель за вищевказаною адресою.

На підставі цих рішень 25 червня 2009 року ОСОБА_5 видано державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2.

Не погоджуючись з рішеннями відповідача, позивач заявив цей позов.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про закриття провадження у справі, оскільки між сторонами існує спір про право.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно - правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

При визначенні юрисдикції справи, необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

У відповідності до п.1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції визначена як переданий на вирішення адміністративного суду публічно - правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно - правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є спір, який випливає зі здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Колегія суддів зазначає, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Указаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Саме по собі оскарження рішення відповідача не є ефективним захистом прав позивача, оскільки правовідносини, що фактично пов'язані з поверненням майна, перейшли в іншу правову якість, а відтак не призведуть до повернення спірного майна.

На думку колегії суддів, правова оцінка рішенню суб'єкта владних повноважень може бути дана при розгляді спору про право.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, аналізуючи вищенаведене, можна дійти висновку, що позивачі під час звернення до суду обрали неправильний спосіб захисту порушеного права, оскільки після оформлення права між сторонами виник спір про право.

Так, з матеріалів справи вбачається наявність цивільно-правового спору між позивачем та суміжним власником земельних ділянок, у яких виникло право, що оформлене актом на землю, який направлений на захист права власності.

Оскільки висновки суду апеляційної інстанції ґрунтуються на правильному застосуванні норм процесуального права, то скаргу позивача слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: