Справа № 802/2884/15-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 жовтня 2015 р. Справа № 802/2884/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Сала П.І.,

за участю

секретаря судового засідання: Волощук А.М.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Вінницькій області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: товариство з обмеженою відповідальністю "Юридично-земельний союз "Альянс",

про: визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

26.08.2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просить визнати протиправними дії ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою з відведення земельної ділянки площею 1,00 га (кадастровий № :01:009:0013) на території Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області у власність, скасувати лист-відмову за № ДС 31-27777.3-4092/19-15 від 04.08.2015 року, зобов'язати відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки в термін, передбачений чинним законодавством, та надати позивачу дану земельну діяльну у власність.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно з постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 10.06.2015 року у справі № 802/999/15-а, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.07.2015 року, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області було зобов'язано у двотижневий строк з дня набрання судовим рішенням законної сили повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 17.02.2015 року про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки площею 1,00 га на території Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер земельної ділянки :01:009:0013). Відтак, 29.07.2015 року через Центр адміністративних послуг "Прозорий офіс" Вінницької міської ради позивач повторно подав клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність зазначеної земельної ділянки, до якого долучив усі необхідні для прийняття позитивного рішення документи. Однак, листом № ДС 31-27777.3-4092/19-15 від 04.08.2015 року Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повідомило про відмову у затвердженні проекту землеустрою, посилаючись на те, що у проектній документації відсутня схема прив'язки закладки межових знаків до об'єктів і контурів місцевості (кроки), а акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання не погоджений з Бохоницькою сільською радою як суміжним землекористувачем. Крім того, у кадастрових планах відсутній кадастровий номер земельної ділянки. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки при повторному зверненні з клопотанням про затвердження проекту землеустрою ним було дотримано усіх вимог закону. Також зауважує, що на виконання судового рішення відповідач був зобов'язаний затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, проте визначив нові підстави для відмови, що не допускається в силу положень статті 186-1 ЗК України.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та надав пояснення згідно з обґрунтуваннями, наведеними у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях (а.с. 76-79, 132-135). Посилається на те, що відмовляючи ОСОБА_3 у затвердженні проекту землеустрою вперше, відповідач повинен був вказати вичерпний перелік його недоліків. Тому, розглядаючи вдруге наданий на затвердження проект, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області не могло посилатись на нові недоліки, оскільки це суперечить статті 186-1 ЗК України. Крім того, статтею 118 ЗК України взагалі не передбачено підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Відтак, затвердження проекту землеустрою в даному випадку є обов'язком відповідача і відмова у вчиненні таких дій неправомірна. Щодо наведених у листі підстав для відмови, представник позивача зауважує, що кадастровий номер земельної ділянки в дійсності зазначений на кадастрових планах, які містяться у проекті землеустрою. Також надуманими є доводи відповідача про необхідність погодження меж земельної ділянки із Бохоницькою сільською радою, оскільки суміжних власників та землекористувачів спірної земельної ділянки на даний час немає. Крім того, схема прив'язки межових знаків до об'єктів і контурів місцевості (так звані кроки межового знака) додаються до проекту землеустрою вже після його затвердження, що слідує зі змісту пункту 2.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему України від 18.05.2010 року № 376. Отже, відсутність у поданому на затвердження відповідачу проекті землеустрою цього додатка до акта прийомки-передачі межових знаків на зберігання не можна розглядати як недолік проекту землеустрою. Просить суд адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, надавши письмові заперечення на адміністративний позов (а.с. 54-56). Вважає, що позивачу ОСОБА_3 правомірно відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, оскільки такий проект не відповідає вимогам чинного законодавства. Так, згідно з ч. 2 ст. 50 Закону України "Про землеустрій" акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання є складовою проекту землеустрою і повинен включати в себе схеми прив'язки закладки межових знаків до об'єктів і контурів місцевості (кроки), що прямо передбачено відповідною Інструкцією. У таких схемах вказується номер межового знака, кадастровий номер земельної ділянки, інформацію про виконавця робіт (розробника документації із землеустрою), опис місцезнаходження межового знака (вказується інформація про глибину закладання межового знака тощо), інформація про видимість на суміжні межові знаки, інформація про особу, яка склала схему. Однак, у проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки, наданому позивачем на затвердження в Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, кроки відсутні. Таким чином, акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання не відповідає затвердженій формі, що вказує на недоліки проекту землеустрою в цілому. Крім того, на плані відведення земельної ділянки як суміжного землекористувача зазначено Бохоницьку сільську раду. Водночас акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання не погоджений із цим суміжним землекористувачем, що суперечить пункту "б" частини 2 статті 198 ЗК України. Також у кадастровому плані проекту землеустрою кадастровий номер земельної ділянки вказано не повністю, зокрема відсутні останні чотири цифри. Щодо положень статті 186-1 ЗК України, на порушення яких посилається позивач, то, на думку представника відповідача, вони не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки стосуються погодження, а не затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 17.09.2015 року на підставі ч. 2 ст. 53 КАС України до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено землевпорядну організацію товариство з обмеженою відповідальністю "Юридично-земельний союз "Альянс" (далі ТОВ "Юридично-земельний союз "Альянс").

Представник третьої особи у судовому засіданні виступив на стороні позивача та пояснив, що проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_3 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства розроблявся ТОВ "Юридично-земельний союз "Альянс" та повністю відповідає вимогам чинного законодавства. Водночас ті недоліки проекту, про які зазначено у листі № ДС 31-27777.3-4092/19-15 від 04.08.2015 року, представник третьої особи вважає надуманими. При цьому зазначає, що схеми прив'язки закладки межових знаків до об'єктів і контурів місцевості (кроки) відсутні, оскільки згідно з п. 2.1 Інструкції № 376 вони складаються вже після затвердження проекту землеустрою. Крім того, акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання не повинен погоджуватися із Бохоницькою сільською радою, оскільки спірна земельна ділянка зі сходу та заходу межує із землями запасу, а не із землями територіальної громади с. Бохоники. Відомості в кадастровому плані про те, що земельна ділянка межує із землями сільської ради слід розуміти таким чином, що це землі запасу на території Бохоницької сільської ради, а не землі, які перебувають у власності чи користуванні цієї ради. Також в кадастровому плані вказано кадастровий номер земельної ділянки, а саме № :01:009:0013. Відтак, посилання відповідача на його відсутність чи неповноту є безпідставними.

В судове засідання від 21.10.2015 року представник третьої особи на виклик суду не з'явився, що однак не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін і третьої особи, оцінивши інші докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.

Встановлено, що 11.09.2014 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_4 управління Держземагенства у Вінницькій області з клопотанням про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, що знаходиться на території Бохоницької сільської ради.

ОСОБА_4 управління Держземагенства у Вінницькій області № 31-2-0.3-8777/2-14 від 09.10.2014 року у наданні вказаного дозволу було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ОСОБА_3 оскаржив його в судовому порядку. Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 23.12.2014 року у справі № 802/3947/14-а відповідний адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано лист-відмову ОСОБА_4 управління Держземагенства у Вінницькій області від 09.10.2014 року № 31-2-0.3-8777/2-14 та зобов'язано відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 11.09.2014 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,0 га на території Бохоницької сільської ради для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення у власність (кадастровий номер :01:09 на кадастровому плані з каталогом координат, масштабом 1:2500 позначена як ділянка № 2) із врахуванням висновків суду у даній справі. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вищезазначене рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили.

27.01.2015 року ОСОБА_4 управлінням Держземагенства у Вінницькій області винесено наказ № 2-237/15-15-СГ, яким ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,500 га на території Бохоницької сільської ради із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення до межі прибережної захисної суми для ведення особистого селянського господарства.

28.01.2015 року між позивачем ОСОБА_3 та ТОВ "Юридично-земельний союз "Альянс" укладено договір № 26ПВ про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

17.02.2015 року через Центр адміністративних послуг "Прозорий офіс" Вінницької міської ради позивач подав клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки на території Бохоницької сільської ради за межами населеного пункту з метою ведення особистого (селянського) господарства.

ОСОБА_4 управління Держземагенства у Вінницькій області за № 31-2-0.3-7032/2-15 від 07.04.2015 року у затвердженні такого проекту було відмовило. При цьому підставою для відмови стало те, що на картографічних матеріалах не відображено ширини прибережної захисної смуги річки Південний Буг, проект потребує погодження з підприємством власником лінійних споруд електропередач, а запроектовані земельні ділянки відводяться за рахунок пасовищ, які розташовані поряд з населеним пунктом, що не відповідає громадським інтересам жителів сільської місцевості.

Не погодившись із вищевказаним рішенням відповідача, позивач ОСОБА_3 оскаржив його у судовому порядку. Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 10.06.2015 року у справі № 802/999/15-а, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.07.2015 року, адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено частково (а.с. 20-31). Визнано протиправними дії ОСОБА_4 управління Держземагенства у Вінницькій області щодо розгляду понад строки, визначені частиною 9 статті 118 ЗК України, клопотання ОСОБА_3 від 17.02.2015 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,00 га на території Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області (кадастровий номер земельної ділянки :01:009:0013). Визнано протиправною відмову ОСОБА_4 управління Держземагенства у Вінницькій області, викладену у листі-відповіді за № 31-2-0.3-7032/2-15 від 07.04.2015 року, у затверджені ОСОБА_3 проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,00 га на території Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області (кадастровий номер земельної ділянки :01:009:0013). Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області у двотижневий строк з дня набрання судовим рішенням законної сили повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 17.02.2015 року про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки площею 1,00 га на території Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер земельної ділянки :01:009:0013). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Листом за № ДС-31-2-7777.6-3613/19-15 від 27.07.2015 року Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повідомило ОСОБА_3 про те, що для виконання вищевказаного судового рішення до управління необхідно надати оригінал проекту землеустрою з усунутими недоліками.

29.07.2015 року, після усунення ТОВ "Юридично-земельний союз "Альянс" недоліків проекту землеустрою, про які було зазначено у постанові Вінницького окружного адміністративного суду від 10.06.2015 року у справі № 802/999/15-а, представником ОСОБА_3 ОСОБА_1 через Центр адміністративних послуг "Прозорий офіс" Вінницької міської ради було подано клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки на території Бохоницької сільської ради за межами населеного пункту з метою ведення особистого (селянського) господарства, до якого долучено оригінал проекту землеустрою (примірник № 3) з усунутими недоліками на картографічних матеріалах, копію витягу з Державного земельного кадастру та лист на запит ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Вінницькій області (а.с. 65-67, 80-114).

04.08.2015 року Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області листом за № ДС 31-27777.3-4092/19-15 відмовило позивачу ОСОБА_3 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з підстав його невідповідності вимогам закону, яка полягає у наступному (а.с. 44):

1) в проекті відсутня схема прив'язки закладки межових знаків до об'єктів і контурів місцевості (кроки), що не відповідає вимогам Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 року № 376;

2) акти прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 30.01.2015 року не погоджені з Бохоницькою сільською радою як суміжним землекористувачем, що не відповідає пункту "б" частини 2 статті 198 ЗК України;

3) у кадастрових планах не зазначено кадастрового номеру земельної ділянки, що свідчить про порушення ст. 34 Закону України "Про державний земельний кадастр".

Таким чином, наведені вище обставини засвідчують, що ОСОБА_4 управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області було повторно розглянуто клопотання ОСОБА_3 про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки площею 1,00 га на території Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер земельної ділянки :01:009:0013).

При цьому рішення у формі листа-відмови за № ДС-31-2-7777.3-4092/19-15 від 04.08.2015 року прийняте відповідачем з підстав, відмінних від тих, які обумовили попередню відмову, що у свою чергу вказує на наявність нового публічно-правового спору.

Також суд зауважує, що постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 10.06.2015 року у справі № 802/999/15-а на Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області було покладено обов'язок повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, а не затвердити даний проект. Більше того, у задоволенні відповідних позовних вимог судом було відмовлено з наведенням належного обґрунтування мотивів ухвалення такого рішення. Зокрема, як вбачається зі змісту постанови суду, з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що підстави для відмови ОСОБА_3 у затвердженні проекту землеустрою не можуть визнаватися правомірними, так само як і не можуть вважатися обґрунтованими доводи позивача про те, що проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність оформлений належним чином і жодних перешкод для його затвердження не існує. Крім того, у судовому рішенні зазначено, що виявлені під час розгляду справи неточності та розбіжності у примірниках проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в частині відображення лінії прибережної захисної смуги річки Південний Буг свідчать про неможливість винесення судом рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в частині покладення на Головне управління Держгеокдастру у Вінницькій області обов'язку затвердити проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність (а.с. 27, 29).

Відтак, при вирішенні цієї адміністративної справи суд не бере до уваги посилання позивача на те, що з урахуванням постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 10.06.2015 року у справі № 802/999/15-а Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області було зобов'язане затвердити проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки у власність.

Крім того, суд вважає оскаржувану відмову відповідача за № ДС 31-27777.3-4092/19-15 від 04.08.2015 року з визначеними у ній підставами предметом окремого спору між сторонами, а не спором, який пов'язаний із виконанням судового рішення. На підтвердження цього вказує і той факт, що ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 21.08.2015 року було прийнято звіт ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Вінницькій області про виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 10.06.2015 року у справі № 802/999/15-а.

Також суд наголошує на тому, що після набрання вищевказаною постановою суду законної сили та з врахуванням наведених у ній висновків, до проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки у власність землевпорядною організацією було внесено зміни, що в свою чергу спростовує доводи позивача як про незмінюваність спірних правовідносин після надання відмови від 07.04.2015 року, так і про неможливість надання відповідачем відмови у затвердженні проекту землеустрою з інших, окрім визначених попередньою відмовою підстав.

Отже, перевіряючи законність відмови ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Вінницькій області, викладеної у листі за № ДС 31-27777.3-4092/19-15 від 04.08.2015 року, суд керується наступними мотивами.

Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_5 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (ч. 8 ст. 118 ЗК України).

Крім того, частиною 4 статті 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015 року, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.

Згідно з пп. 31, 50 п. 4 Положення Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи; погоджує в межах повноважень, передбачених законом, документацію із землеустрою.

Пунктом 7 Положення передбачено, що Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Оскільки спірна земельна ділянка належить до категорії земель сільськогосподарського призначення, саме до компетенції ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Вінницькій області відноситься розгляд питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач ОСОБА_3 та його представник насамперед посилаються на те, що в силу вимог статті 186-1 ЗК України відповідач не вправі був повторно відмовляти у затвердженні проекту землеустрою та посилатись на нові недоліки проекту, які не були визначені відмовою від 07.04.2015 року.

Разом із тим, суд зауважує, що положення статті 186-1 ЗК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки цією статтею визначається порядок погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в той час як оскаржуване рішення відповідача стосується відмови у затвердженні проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність, тобто наступної після погодження проекту землеустрою стадії безоплатної приватизації земельної ділянки.

Також позивач стверджує, що чинним земельним законодавством не передбачено можливості прийняття відповідачем рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність за наявності проекту землеустрою, погодженого в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України.

Проте суд з наведеними доводами позивача не може погодить з огляду на таке.

В силу положень ч. 9 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Водночас згідно з ч. 10 ст. 118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (ч. 11 ст. 118 ЗК України).

Аналіз наведених вище норм закону дає підстави для висновку, що розглядаючи питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідний суб'єкт владних повноважень може прийняти одне з двох рішень: або затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надати її у власність, або ж відмовити у вчиненні таких дій.

Отже, відповідні повноваження органу виконавчої влади мають дискреційний характер, тобто дають можливість на власний розсуд вибрати один з кількох варіантів рішень.

При цьому суд погоджується з доводами позивача в тій частині, що статтею 118 ЗК України у чинній редакції дійсно безпосередньо не визначено підстав для прийняття рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Однак, на переконання суду, помилково стверджувати, що у такому разі суб'єкт владних повноважень обмежується обов'язком приймати рішення про затвердження проекту землеустрою в усіх випадках, адже тоді нівелюються передані йому владні управлінські функції з розпорядження землями сільськогосподарського призначення нівелюються.

Крім того, необхідно врахувати, що законодавець все-таки визначився з приводу подібних правовідносин, закріпивши у частині 13 статті 123 ЗК України норму, згідно з якою підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відтак, суд не вбачає перешкод для застосування при вирішенні даної справи вищевказаних положень за аналогією закону (ч. 7 ст. 9 КАС України).

Більше того, відповідно до п. 4.1 Порядку взаємодії між територіальними органами Держгеокадастру/Держземагенства під час реалізації повноважень з передачі земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування (на безконкурентних засадах) для всіх потреб, затвердженого наказом Держгеокадастру № 95 від 04.06.2015 року (далі Порядок № 95), при надходженні до територіального органу проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та проекту договору оренди земельної ділянки, підписаного юридичною або фізичною особою (у разі передачі земельної ділянки в оренду), відповідний територіальний орган у строк, що не перевищує п'яти днів, перевіряє відповідність документації із землеустрою вимогам законодавства:

зміст проекту землеустрою на відповідність вимогам статті 50 Закону України "Про землеустрій", статті 186-1 Кодексу та Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 року № 376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (далі Інструкція № 376);

зміст технічної документації із землеустрою на відповідність вимогам статті 55 Закону України "Про землеустрій" та Інструкції № 376;

зміст проекту договору оренди земельної ділянки на відповідність вимогам Закону України "Про оренду землі" (у разі передачі земельної ділянки в оренду).

Згідно з пп. 4.2.2 п. 4.2 Порядку № 95 у разі невідповідності земельному законодавству або наявності зауважень до матеріалів, зазначених у пункті 4.1. Порядку, інформується заявник про відмову у наданні земельної ділянки із зазначенням конкретних причин відмови (частина тринадцята статті 123 Кодексу).

Водночас пунктом 2 вказаного Порядку на начальників головних управління Держгеокадастру в областях покладено обов'язок дотримуватись його вимог.

З огляду на викладене суд погоджується з доводами відповідача про те, що підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність може бути невідповідність проекту вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відтак, надаючи оцінку правомірності відмови ОСОБА_4 управління Держземагенства у Вінницькій області у затвердженні проекту землеустрою та передачі позивачу ОСОБА_3 у власність спірної земельної ділянки, суд виходить з наступних мотивів.

Приймаючи оскаржуване рішення відповідач посилався на те, що у кадастровому плані проекту землеустрою не зазначено кадастрового номера земельної ділянки, що суперечить ст. 34 Закону України "Про державний земельний кадастр".

Дійсно, відповідно до ч. 3 ст. 50 Закону України "Про землеустрій" проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає кадастровий план земельної ділянки.

В силу положень абз. 5 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про державний земельний кадастр" та абз. 4 п. 17 Порядку складання та затвердження індексних кадастрових карт (планів) і кадастрових планів земельних ділянок, вимоги до їх оформлення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1117 від 08.12.2010 року, на кадастровому плані земельної ділянки відображається кадастровий номер земельної ділянки.

Як вбачається з примірника № 3 проекту землеустрою, який був долучений позивачем до клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с. 80-114), на кадастровому плані земельної ділянки, яку позивач ОСОБА_3 бажає отримати у власність, кадастровий номер земельної ділянки зазначено: :01:009:0013 (а.с. 105).

При цьому суд не бере до уваги твердження представника відповідача про відсутність відомостей щодо кадастрового номеру земельної ділянки на момент розгляду проекту землеустрою, оскільки такі твердження є безпідставними та жодними належними доказами не підтверджуються.

До того ж оглядом у судовому засіданні примірника № 1 проекту землеустрою, який переданий на зберігання в управлінні Держгеокадастру у Вінницькому районі Вінницької області, судом встановлено, що на кадастровому плані теж міститься кадастровий номер земельної ділянки (а.с. 119-124).

Отже, посилання відповідача на порушення вимог ст. 34 Закону України "Про державний земельний кадастр", що нібито допущені при складанні кадастрового плану спірної земельної ділянки, в ході розгляду справи не підтвердились.

Крім того, згідно з листом-відмовою № ДС 31-27777.3-4092/19-15 від 04.08.2015 року Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області посилається також на те, що у плані відведення земельної ділянки як суміжного землекористувача зазначено Бохоницьку сільську раду. Однак, акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 30.01.2015 року не погоджений із цим суміжним землекористувачем, хоча відповідно до пункту "б" частини другої статті 198 ЗК України кадастрова зйомка включає погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Надаючи оцінки вказаним підставам для відмови у погодженні проекту землеустрою суд зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Частиною 1 статті 198 ЗК України передбачено, що кадастрова зйомка це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Згідно з п. "б" ч.2 ст. 198 ЗК України кадастрова зйомка включає в себе й погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами.

Таке погодження відбувається на етапі визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що здійснюється відповідно до вимог Інструкції № 376.

Як вбачається з пояснювальної записки до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 (а.с. 83), земельна ділянка, що виділяється позивачу, розташована у східній частині Бохоницької сільської ради та межує:

- з південно-східної та південно-західної сторони із землями сільської ради;

- з північно-східної та північно-західної сторони із землями загального користування.

Вказані відомості підтверджуються й іншими матеріалами проекту землеустрою, зокрема графічними (планом відведення земельної ділянки та кадастровим планом земельної ділянки) (а.с. 103,105).

Крім того, згідно з додатком до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ 015 від 16.02.2015 року земельна ділянка, що виділяється ОСОБА_3 межує із земельною ділянкою ОСОБА_6, землями загального користування та землями сільської ради (а.с. 18-19).

Таким чином, суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що надані на затвердження матеріали проекту землеустрою допускають неоднозначне розуміння інформації про наявність суміжних землекористувачів та дають можливість зробити висновок про існування такого землекористувача як Бохоницька сільська рада.

Разом із тим, відмова ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Вінницькій області з підстав непогодження акта прийомки-передачі межових знаків із зазначеним органом місцевого самоврядування є передчасною.

Так, з метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи судом витребувано докази на підтвердження наявності чи відсутності суміжних власників та землекористувачів спірної земельної ділянки.

Як слідує з листа управління Держгеокадастру у Вінницькому район Вінницької області за № 01-184 від 05.10.2015 року, наданого відповідачу на вимогу суду, земельна ділянка, суміжна до ділянки, яка відводиться ОСОБА_3, з півдня віднесена до категорії земель водного фонду державної власності (запас), за межами населеного пункту; зі сходу та заходу до категорії земель сільськогосподарського призначення державної власності (запас), за межами населеного пункту; з півночі до категорії земель сільськогосподарського призначення державної власності (землі загального користування, дороги), за межами населеного пункту (а.с. 145).

Отже, посилання відповідача на наявність Бохоницької сільської ради як суміжного землекористувача спірної земельної ділянки, а відтак і необхідність погодження з нею акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання, в ході розгляду справи не підтвердились та розцінюються судом як безпідставні.

Надаючи правову оцінку відмові ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Вінницькій області у затвердженні проекту землеустрою з мотивів невідповідності акта прийомки-передачі межових знаків на зберігання вимогам Інструкції № 376, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 50 Закону України "Про землеустрій" проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає, зокрема, акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки).

При цьому механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією № 376.

Так, згідно з п. 1.2 Інструкції № 376 встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється для визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Пунктом 1.3 Інструкції № 376 передбачено, що межовий знак це спеціальний знак встановленого зразка, яким закріплюється місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

В силу вимог п. 2.1 Інструкції № 376 встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Додатком 2 до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками затверджено форму акта прийомки-передачі межових знаків на зберігання, яка включає в себе список межових знаків, переданих на зберігання, та кроки межового знака.

При цьому аналіз вказаної форми акта прийомки-передачі межових знаків на зберігання дає підстави для висновку про те, що список межових знаків, переданих на зберігання, та кроки межового знака є невід'ємними складовими частинами відповідного акта, відсутність яких свідчить про невідповідність акта затвердженій Інструкцією формі.

З матеріалів справи вбачається, що до проекту землеустрою, наданого позивачем на затвердження в Головне управління Держгеокдастру у Вінницькій області, долучено акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 18.07.2014 року, згідно з яким межі земельної ділянки закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками у кількості 15 шт., список яких додається. Також в акті зазначено, що до нього додаються схеми прив'язки межових знаків до об'єктів і контурів місцевості/абриси (кроки), додатки на 2 арк. (а.с. 107).

Разом із тим, судом встановлено, що схема прив'язки закладки межових знаків до об'єктів і контурів місцевості (кроки межових знаків) землевпорядною організацією не складались та до акта прийомки-передачі межових знаків на зберігання не долучались.

Представники позивача та третьої особи у судовому засіданні пояснили, що вказаний додаток до акта долучається до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність вже після його затвердження, що слідує з положень пункту 2.1 Інструкції № 376.

Однак, суд з такими доводами не може погодитись, оскільки за змістом вказаної норми Інструкції встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється в одному з трьох випадків: 1) на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); 2) на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок; 3) на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Таким чином, згідно з п. 2.1 Інструкції № 376 самостійною підставою для встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) слід вважати розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі її формування), на що опосередковано вказує ч. 3 ст. 50 Закону України "Про землеустрій", відповідно до якої акт приймання-передачі межових знаків на зберігання є частиною проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

З огляду на викладене суд вважає помилковими та не бере до уваги твердження позивача і третьої особи про необхідність попереднього затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як обов'язкової умови для вчинення дій щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Окрім того, вищезазначена позиція сторони позивача не узгоджується з метою встановлення меж земельної ділянки під час розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка полягає у визначенні в натурі (на місцевості) метричних даних конкретної земельної ділянки та закріплення її меж межовими знаками для усунення суперечностей, що можуть виникнути із суміжними власниками (землекористувачами) щодо меж такої земельної ділянки.

Також акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання за формою, затвердженою Інструкцією № 376, є складовою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у разі її формування та по суті єдиним документом, який засвідчує встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Водночас кроки межового знака є необхідними для визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки та повинні включати інформацію про номер такого межового знака, опис його місцезнаходження, точку закріплення, видимість на суміжні межові знаки тощо.

Відтак, відсутність вказаного документа або не відповідність його форми вимогам чинного законодавства, на переконання суду, може бути підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, оскільки свідчить про невідповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що Головне управління Держземагенства у Вінницькій області правомірно відмовило позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,00 га на території Бохоницької сільської ради (кадастровий номер земельної ділянки :01:009:0013) з підстав невідповідності акта прийомки-передачі межових знаків на зберігання вимогам Інструкції № 376, яка полягає у відсутності схеми прив'язки закладки межових знаків до об'єктів і контурів місцевості (кроків межових знаків).

Отже, позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання неправомірною відмови відповідача у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки та скасування листа-відмови за № ДС 31-27777.3-4092/19-15 від 04.08.2015 року задоволенню не підлягають, так само як і пов'язані з ними вимоги про зобов'язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення цієї ділянки у власність.

Згідно із ст. 11, 71, 86 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін і третьої особи, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані позивачем, суд приходить до переконання про відсутність достатніх правових підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_3

З урахуванням положень ст. 94 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не присуджується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 160, 162, 163, 167, 254 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Сало Павло Ігорович