Справа № 813/4915/15
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року справа № 813/4915/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі :

головуючого - судді Кухар Н.А.

секретар судового засідання Єдинак Г.Б.

за участю:

представника позивача - Яциніної М-М.С.

представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « Деметра-7» до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень ,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Деметра-7» звернулося у Львівський окружний адміністративний суд з позовом до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 29 липня 2015 р. та № НОМЕР_2 від 29 липня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про безпідставність висновків податкового органу, яких він дійшов за результатами позапланової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні взаєморозрахунків із контрагентами за січень та за лютий 2015 року та використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, оскільки під час перевірки були надані всі документи у відповідності до вимог законодавства, оформлені належним чином, а операції, по яких сформовані податкові зобов'язання з податку на додану вартість, повязані з власною господарською діяльністю позивача. Протиправними, на думку позивача, слід вважати доводи контролюючого органу з посиланням на акт та податкову інформацію інших податкових інспекцій, оскільки такі не містять жодних відомостей про операцію з позивачем, у зв'язку з чим спірні податкові повідомлення-рішення прийнято неправомірно та підлягають скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі з підстав, викладених в поданих суду письмових запереченнях. Пояснив, що позивачем не представлено товаро - супровідних документів на доставку товару, не надано документів, що підтверджують фактичне місцезнаходження товару - складські приміщення у позивача відсутні. Документи, що представлені до перевірки, не мають достатньої доказовості фактичного здійснення господарських операцій. Вважає, що відповідач при перевірці діяв в межах норм ПК України. Просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи і матеріали, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю « Деметра-7», зареєстрований виконкомом Львівської міської ради 04.11.2014 року за реєстраційним № 0035568.

Код субєкта господарювання за .

Відповідачем з 25.06.2015 по 02.07.2015 року проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні взаєморозрахунків із ПП «Еталон» за січень 2015 року та із ТОВ «Нафтокомпані» за лютий 2015 року, про що складено акт № 695/13-50-22-02-13/39473115 від 09.07.2015 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме:

- п. 185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п. 188.1 ст.188, п. 198.1. п. 198.2, п. 198.3, п.198.6 ст.198 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VІ (із внесеними змінами та доповненнями), в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за лютий 2015 р. на загальну суму 1089600 грн. завищено суму від»ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного ( податкового) періоду (р.24) декларації з податку на додану вартість за лютий 2015 року в сумі 76988 грн., та завищення суми непогашеного від»ємного значення попередніх звітних ( податкових) періодів на кінець поточного звітного періоду за лютий 2015 року на загальну суму 632204 грн. (ряд.31).

В ході перевірки використано :

1. акт ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 27.04.2015 року №1264/22-04/25524885 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Еталон» з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість при документальному підтвердженні господарських відносин з контрагентами за період з 01.01.2015 року по 31.01.2015 року»;

2. податкову інформацію Бориспільської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 07.04.2015 року № 15/10-04-22-20/37391261 по ТОВ «Нафтакомпані» щодо фінансово-господарських відносин з платниками податків за липень-серпень 2014 року, жовтень-грудень 2014 року та січень-лютий 2015 року.

На підставі акта перевірки податковий орган 29.07.2015 року прийняв податкові повідомлення рішення:

- №, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов»язання з податку на додану вартість в сумі 1362000 грн. в тому числі основного платежу - 1089600 грн. та штрафних (фінансових) санкцій - 272400 грн.;

- №, відповідно до якого позивачу зменшено суму від'ємного значення ПДВ у розмірі 709192 грн.

Не погодившись з вищевказаними податковими повідомлення рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку (який є основою будь-якого іншого обліку) господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Відповідно до ст.1 зазначеного Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до вказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.4 Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, первинні документи (на паперових і машино зчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Згідно з п. 1.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р., господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Пунктом 2 цього ж Положення передбачено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

За змістом наведених правових норм витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, податковий кредит. При цьому, неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Як наслідок, суд дійшов висновку, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, акти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавство.

Згідно ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно із ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Отже, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Для підтвердження господарських операцій позивачем надано:

1. щодо взаємовідносин з ПП «Еталон»: договір поставки від 19.01.2015 року №102/01-15, відповідно до якого постачальник (ПП «Еталон») зобов»язаний поставити та передати у власність покупцеві ( ТОВ «Деметра-7) товари в асортименті, упаковці та по цінам, що узгоджені між сторонами, а покупець зобов»язується прийняти та оплатити товар на умовах, визначених договором; податкові накладні: від 31.01.2015 року №7223, 7225, 7222, 7224, від 27.01.2015 року № 6424, 6415, 6429, 6425, 6423, 6414, від 26.01.2015 р. № 5791, 5790, 5350, 5792, від 20.01.2015 року № 3348, 3346, 3347, 3344, 3345, 3395; видаткові накладні: від 20.01.2015 року № 745, 746, 747, 748, 749, 822, від 26.01.2015 р. №1065, 1207, 1208, 1206, від 27.01.2015 р. №1236, 1066, 1235, 1234, 1233, 1232, від 31.01.2015 р. № 1418, 1419, 1421, 1420;

2. щодо взаємовідносин з ТзОВ «Нафтакомпані»: акти приймання-передачі нафтопродуктів, податкові накладні, договори поставки нафтопродуктів з ТзОВ «Нафтакомпані» від 01.02.2015 року № НК-0027 та додаткова угода №00027 до договору від 01.02.2015 року № НК-0027, договір поставки нафтопродуктів від 24.02.2015 року №НК-0219 та додаткова угода №l 0219 до договору від 24.02.2015 року №НК-0219, договір поставки нафтопродуктів від 25.02.2015 року № НК-0237, додаткова угода № 00237 до договору поставки від 25.02.2015 року №НК-0237, договір поставки нафтопродуктів від 28.02.2015 року №НК- 0282, додаткова угода №l 0282 до договору поставки від 28.02.2015 року № НК -0282; податкові накладні від 28.02.2015 р. № 1500257,15200239,1500302,1500046;

- сертифікат відповідності Серія ВГ, зареєстровано в Реєстрі за № UА 1.094.0137373-14, термін дії з 01 грудня 2014 року до 27 листопада 2015 року, продукція - бензин не етильований RON 95 SR ЕN228 відповідає вимогам ДСТУ 4839:2007, Бензини автомобільні підвищеної якості, Бензин автомобільний підвищеної якості А-95 Євро. клас С. вид І. Сертифікат видано ПАТ «Транснаціональна фінансово - промислова нафтова компанія «Укртатанафта».

- сертифікат відповідності Серія BU, зареєстровано в Реєстрі за № UA 1.094.0131128-14, термін дії з І4 листопада 2014 по 07 листопада 2015 року, продукція бензин неетильований RON 95, Виробник продукції Lukoil Neftohim Burgas AD. Burgas 8104. Болгарія. Сертифікат видано ПАТ «Укртатнафта»;

- сертифікат відповідності Серія ВВ, зареєстровано в Реєстрі за № UA 1,035.0239279-13, термін дії з 25 грудня 2013 до 04 травня 2016 року, продукція- паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки F виду 1. вміст сірки не більше ніж 10 мг/8кг.. Виробник продукції ПАТ «Укртатнафта», Сертифікат видано ПАТ «Укртатнафта»;

- сертифікат відповідності Серія ВГ, зареєстровано в Реєстрі за № UA 1.035.0088004-14. термін дії з 28 серпня 2014 до 21 липня 2015 року, продукція паливо моторне альтернативне марки ECO 95 Е50 . Виробник продукції ПАТ «Укртатнафта», Сертифікат видано ПАТ «Укртатнафта»;

- сертифікат відповідності Серія ВВ, зареєстровано в Реєстрі за № UA 1.035.0070545-12, термін дії з 10 травня 2012 до 04 травня 2016 року, продукція паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки і1виду II. вміст сірки не більше ніж 50мг/ кг. Виробник продукції ПАЇ «Укртатнафта». Сертифікат видано ПАТ «Укртатнафта»;

- сертифікат відповідності Серія ВВ, зареєстровано в Peєстpi за № UA 1.035.0193651-11. термін дії з 20 грудня 2011 до 04 травня 2016 року, продукція бензин автомобільний підвищеної якості A-95-Євpo виду II класу D. Виробник продукції ПАТ «Укртатнафта». Сертифікат видано ПАТ «Укртатнафта»;

- сертифікат відповідності Серія ВВ, зареєстровано в Реєстрі за № UA 1.035.0193654-11. термін дії з 20 грудня 2011 до 04 травня 2016 року, продукція бензин автомобільний підвищеної якості A-92-Євро виду II класу D. Виробник продукції ГІАТ «Укртатнафта».

- Договір зберігання № 4519 від 13 січня 2015 року укладений між ПАТ «Дніпронафтопродукт» ( «Зберігач») та ТзОВ «Деметра 7» (за договором «ІІоклажодавець»), акт приймання- передачі наданих послуг згідно договору №4519 від 13.01.2015 року за №02170 від 28.02.2015року (послуги зберігання ПММ та ТМЦ за лютий 2015 року );

- Договір № 19-01/15тр перевезення вантажів автомобільним транспортом і надання транспортно- експедиційних послуг від 19 січня 2015 року укладений з ТзОВ «Форлана» - перевізник; акт за № Б -00000013 від 28.02.2015 наданих послуг по перевезенню ПММ відповідно до угоди № 19/01/І5гр від 19.01.15;рахунок від 28.02.2015 року, товаро-транспортні накладні.

- Договір №27 про перевезення вантажів автомобільним транспортом від 12 січня 2015 року укладений з ТзОВ «Кременчукнафтопродуктсервіс» - перевізник: акт за № АР -0000137 під 28.02.2015 року та №АР-0000137 від 28.02.2015 року здачі -прийомки виконаних робіт послуги і перевезення вантажів автомобілями; рахунок від 28.02.2015 року, товаро-транспортні накладні.

3. щодо взаємовідносин з ТзОВ ВТФ «Авіас»: договір поставки за № П 15-166 від 16.01.2015 укладений з ТзОВ ВТФ «Авіас»»(покупець), додаток №1 до договору, додаток №2 до договору, додаток №3 до договору, додаток №4 до договору, акти приймання-передачі товару від 31.01.2015року, акти приймання-передачі товару від 28.02.2015року; податкові накладні від 31.01.2015 р. №310028,31009, від 28.02.2015 р. №28006, 28005; видаткові накладні №33 від19.01.2015 року,36 від 27.01.2015 р. 35 від 26.01.2015 р. 34 від 21.01.2015 р., платіжні доручення,

4. щодо взаємовідносин з ТОВ «Топ Бізнес Інвест» та ТОВ «Квестін» : листи ТОВ «Топ Бізнес Інвест» від 28.02.2015 року за №78, від 28.02.2015 року за №65, від 28.02.2015 року за №87, від 28.02.2015 року за №26, листи ТОВ «Квестін» від 28.02.2015 року за №89, 28.02.2015 року за №79; податкові накладні № 28016 від 28.02.2015 , №28015 від 28.02.2015р., №28019 від 28.02.2015 р., №28017 від 28.02.2015 р., № 28018 від 28.02.2015 р., №28014 від 28.02.2015 р.

5. Оборотно-сальдові відомості за січень - лютий 2015 року; аналіз рах.28 «Товари», оборотно-сальдові відомості по рах. 28.2 за січень - лютий 2015 року; оборотно-сальдові відомості порах. 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» за січень - лютий 2015 року, аналізи бух. рах. 70 «Дохід від реалізації», оборотно-сальдові відомості по рах. 36.1 «Розрахунки з вітчизняними покупцями та замовниками» за січень лютий 2015 року: аналіз рах. 30 «Каса», аналіз рах. 64.3.4 «Податкові зобов'язання» за січень - лютий 2015 року та інші.

Перевіривши зазначену первинну документацію суд приходить до переконання, що позивачем надано всі необхідні первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Крім цього судом встановлено рух активів у процесі здійснення господарської операції.

Отже, правовідносини за спірними правочинами в повній мірі відображені в бухгалтерському та податковому обліку позивача.

Суд зазначає, що первинні документи, якими позивач доводить здійснення господарських операцій з вищезазначеним контрагентом, оформлені належним чином, такі досліджувались під час перевірки, містять необхідні реквізити, повністю відображають зміст господарських операцій і не мають недоліків, які б свідчили про їх невідповідність вимогам до первинних документів. Вказана обставина не спростовується висновками перевірки та не заперечується представником відповідача.

Тобто, позивачем дотримано принцип превалювання сутності над формою, який закріплений в ст. 4 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми).

Суд вважає, що будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З наданих позивачем доказів вбачається, що договори мали на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ними, оскільки товар (роботи/послуги) був переданий, оплата проведена, договір виконано сторонами в повному обсязі.

Суд звертає увагу на те, що на момент вчинення правочинів підприємства - контрагенти позивача були зареєстровані в якості юридичних осіб та платників податків.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що на момент укладення договорів позивач проявив належну обачність, перевіривши необхідні документи контрагента та чи здійснює він господарську діяльність.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно із п. 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є постачання товарів (послуг), місце постачання яких розташоване на митній території України.

Відповідно до п. 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно із п. 188.1 ст.188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів, крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів, і збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

Згідно із п. 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно із п. 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цьогоКодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно п. 201.1. ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Згідно п. 201.4. ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Згідно п. 201.6. ст. 201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно п. 201.10. ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку,який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому, з урахуванням норм статей 44 та 61 Податкового кодексу України саме на контролюючі органи покладається обов'язок контролювати правильність формування даних податкового обліку платників податків, у тому числі щодо правильності складення та достовірності первинних документів.

Актом перевірки не підтверджено, що на момент здійснення господарських операцій, контрагенти позивача не були зареєстрованими в Єдиному державному реєстрі, а також що у таких не було Свідоцтва про реєстрацію платником податку на додану вартість, доказів того, що спірні господарські зобовязання в судовому порядку визнавались недійсними представником відповідача суду не надано.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції.

Відповідачем не надано документів чи інші даних, що спростовують реальність здійснення господарських операцій позивача з контрагентами, які відображені позивачем в податковому та бухгалтерському обліку та не доведено, що отримана платником податку податкова вигода є необґрунтованою. Письмовими доказами повністю підтверджено ділову мету господарських операцій та отримання позивачем прибутку.

Суд вважає необґрунтованими висновки відповідача про безтоварність операцій, так як у первинних документах містяться недоліки, так як сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Як вбачається з акта перевірки позивача в основу висновків відповідача покладено акти та податкові інформації інших ДПІ, оскільки платник податків не несе і не може нести відповідальності за іншого платника, навіть, якщо вони перебували між собою у господарських взаємовідносинах.

Згідно з приписами ст. 244-2 КАС України, висновки викладені у рішеннях Верховного Суду України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

При вирішенні справи судом встановлено, що 31 січня 2011 року Верховним Судом України винесена постанова у справі за позовом закритого акціонерного товариства Мукачівський лісокомбінат до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

В рішенні Верховного суду України по цій справі зазначено, що у постановах Верховного Суду України від 9 вересня 2008 року у справі N 21-500во08, від 1 червня 2010 року у справі N 21-573во10 Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з с.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, при розгляді Європейським судом з прав людини податкових спорів в мотивувальній частині рішення найчастіше застосовується ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод від 04.11.1950 року. Даною статтею гарантується право на мирне володіння своїм майном. У ній, зокрема, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У контексті податкових спорів (в т.ч. даного конкретного спору) позбавлення права отримати податкову вигоду (податковий кредит) розглядається як позбавлення власності.

Так, у своєму Рішенні від 09.01.2007 року у справі Інтерсплав проти України Європейський суд з прав людини зазначає, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі БУЛВЕСАД проти Болгарії (заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також: сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між: вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Вищенаведений висновок Європейський суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні у справі Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії, у пункті 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов»язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідач як субєкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятого ним рішення.

Враховуючи зазначене вище, оскаржені податкові повідомлення - рішення є незаконними і підлягають скасуванню, відтак позов слід задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають відшкодуванню з відповідача понесені позивачем судові витрати у виді судового збору.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 29 липня 2015 р. № та № винесені Державною податковою інспекцією у Сихівському районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Сихівському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Деметра-7» судовий збір в сумі 487,20 (чотириста вісімдесят сім грн.20 коп) грн.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кухар Н.А.

Повний текст постанови виготовлено 26.10.2015 року.