Справа № 2-а/487/53/14
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 р.м. ОдесаСправа № 2-а/487/53/14

Категорія: 10.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Разумовська О.Г.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Романішина В.Л.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2014 року по справі за адміністративним позовом Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплачених державних коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням зменшення позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_2 надміру сплачені кошти по виплаті допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 2 689,47 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що у зв'язку із неповідомленням відповідачем про своє працевлаштування Департаментом праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради було надміру сплачено допомогу по догляду за дитиною у розмірі 2 689,47 грн. Зазначені кошти відповідач в добровільному порядку не повертає, тому ці суми підлягають стягненню в судовому порядку.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2014 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради кошти по допомозі по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 2 689,47 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішеннями Управління соціальних виплат та компенсацій Заводського району м. Миколаєва від 12.11.2012 року, 20.05.2013 року гр. ОСОБА_2 призначено допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на період з 01.11.2012 року по 30.04.2013 року, з 01.05.2013 року по 31.10.2013 року в збільшеному розмірі, з урахуванням задекларованих доходів.

В результаті обміну даними з Державною податковою інспекцією в Заводському районі м. Миколаєва виявлено, що гр. ОСОБА_2 при зверненнях від 08.11.2012 року, 20.05.2013 року не декларувала дохід, отриманий з 03.09.2012 року на посаді вчителя фізичної культури ЗОШ №6 з неповним навантаженням за сумісництвом до кінця 2012-2013 н.р., у зв'язку із чим виникла переплата державних коштів по виплаті їй допомоги за період з 01.11.2012 року по 31.10.2013 року, яка станом на 18.02.2014 року становить у розмірі 2 689,47 грн.

Оскільки за вказаний період допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку нарахована відповідачу безпідставно, в добровільному порядку ці суми не повернуто, позивач звернувся до суду із цим позовом про стягнення коштів в судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач не повідомила Управління про настання обставин, які впливають на виплату зазначеної допомоги, то кошти в сумі 2 689,47 грн. виплачені безпідставно.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні спору, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Зазначена норма процесуального законодавства кореспондується з положеннями ч. 2 ст. 21 КАС України, згідно яких вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди, яка була завдана лише суб'єктом владних повноважень, а також такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності останнього.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 17 КАС України визначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Такий суб'єкт владних повноважень може бути позивачем у адміністративній справі лише у випадках, передбачених ч. 4 ст. 50 КАС України, до переліку яких віднесено також випадки, встановлені іншими законами.

Таким чином, якщо суб'єкт владних повноважень бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав; не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору, то, залежно від змісту вимог і суб'єктного складу сторін, справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України.

Подібна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 18 червня 2013 року по справі № 21-204а13, згідно якої справи за позовами органів Пенсійного фонду України до підприємств, організацій, установ про стягнення суми зайво виплачених пенсій не належать до адміністративних справ, оскільки містять вимоги про відшкодування шкоди.

Так, Верховним Судом України зазначено, що адміністративною справою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а не спір про стягнення переплаченої пенсії у зв'язку з наданням відповідачем недостовірних відомостей.

Колегія суддів вважає, що характер спорів між органами Пенсійного фонду України та підприємствами, установами, організаціями чи фізичними особами з приводу стягнення надмірно сплаченої пенсії, а також між органом соціального захисту населення та фізичними особами з приводу стягнення безпідставно виплаченої допомоги є аналогічним, тому в силу ч. 1 ст. 244-2 має врахувати висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, оскільки між сторонами у цій справі склалися відносини, що стосуються стягнення надміру виплаченої суми допомоги, колегія суддів вважає, що цей спір не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, а підлягає розгляду місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України приходить до висновку про скасування судового рішення та прийняття нового про закриття провадження у справі.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 157, ст. 197, ч. 1 ст. 203, п. 4 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2014 року - скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплачених державних коштів - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили в порядку, встановленому частиною 5 статті 254 КАС України, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

В.Л. Романішин