Справа № 2а-15707/11
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/41696/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді про перерахунок пенсії, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді Кіровоградської області на ухвалу Кіровського районного суду міста Кіровограда від 13 листопада 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області про зміну способу і порядку виконання судового рішення, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2011 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді (далі - УПФУ) в якому просив визнати протиправними дії та зобов'язати відповідача здійснити йому перерахунок і виплату надбавки до пенсії у відповідності з вимогами статті 6 Закону України від 18 листопада 2004 року № 2195-ІV «Про соціальний захист дітей війни» (далі - Закон № 2195-ІV) починаючи з 1 січня по 30 червня 2011 року.

Постановою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 7 вересня 2011 року позов задоволено частково, визнано неправомірними дії та зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу надбавку до пенсії у відповідності з вимогами статті 6 Закону № 2195-ІV, за період з 8 січня по 22 липня 2011 року.

У жовтні 2013 року до суду звернувся старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області (далі - ВДВС) з заявою про зміну способу і прядку виконання вказаного судового рішення.

Заявник ставив питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення шляхом стягнення з УПФУ на користь позивача 898,58 гривень.

Оскаржуваною ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 13 листопада 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року заяву задоволено, змінено спосіб виконання постанови цього ж суду від 7 вересня 2011 року, прийнятої у даній справі, та визнано належним спосіб виконання шляхом стягнення з УПФУ заборгованості по виплаті пенсії у розмірі 898,58 гривень.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та відмовити у задоволенні подання ВДВС.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про задоволення скарги з таких підстав.

Задовольняючи заяву суди виходили з того, що виконання судового рішення, зазначеного у заяві, неможливе без зміни способу і порядку виконання такого шляхом стягнення конкретної суми, зазначеної в цьому рішення суду.

Проте, до такого висновку суди дійшли в порушення норм процесуального права виходячи з наступного.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Так, стаття 124 Конституції України та стаття 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють, що судові рішення, зокрема постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способом. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Суди встановили, що 4 вересня 2013 року ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, проте рішення суду УПФУ не виконує. Зазначений виконавчий документ не може бути скерований до органу Державної казначейської служби України для виконання в порядку гарантії держави щодо виконання судових рішень у зв'язку з тим, що рішення прийнято про зобов'язання вчинити дії, а не про стягнення коштів.

Встановлені судами обставини не дають підстав для висновку про неможливість виконання судового рішення, що відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України було б підставою для зміни способу і порядку його виконання, адже виплата нарахованих сум соціальної допомоги буде здійснена УПФУ після надходження відповідних сум із державного бюджету.

Посилання ВДВС на неможливість виконання рішення суду зобов'язального характеру щодо проведення соціальних виплат у зв'язку з відсутністю такого виду рішень у визначеному статтею 2 Закону України від 5 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» переліку рішень, виконання яких гарантовано державою, не заслуговують на увагу, оскільки з огляду на положення статті 124 Конституції України та статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України постанови в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України незалежно від обраного судом способу захисту порушеного права позивача (зобов'язання відповідача вчинити певні дії чи стягнення з нього коштів).

У справі, що розглядається, суд для відновлення права ОСОБА_4В на підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 статті 28 Закону № 1058-IV, прийняв постанову про зобов'язання органу ПФУ нарахувати та виплатити щомісячну державну соціальну допомогу в установленому законом розмірі, що відповідало заявленим у позові вимогам. Розрахунок суми належної позивачеві соціальної допомоги за спірний період судами не здійснювався, тому, змінивши спосіб виконання такої постанови із зобов'язання виплатити зазначену допомогу на стягнення конкретної суми цієї допомоги, суд змінив постанову по суті, вийшовши при цьому за межі позовних вимог та вирішивши питання, що не були предметом дослідження судом при розгляді справи.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що зміна на підставі статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права. Отже, зміна способу і порядку виконання рішення суду про зобов'язання органу ПФУ здійснити виплату із зобов'язання на стягнення такої виплати є незаконною.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права неодноразово висловлювався, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року, 13 січня і 17 лютого 2015 року (справи № 21-394а14, 21-604а14 і 21-622а14 відповідно).

За приписами статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Керуючись статтями 223, 229, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді Кіровоградської області задовольнити.

Ухвалу Кіровського районного суду міста Кіровограда від 13 листопада 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області про зміну способу і прядку виконання постанови Кіровського районного суду міста Кіровограда від 7 вересня 2011 року, відмовити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало