Справа № 826/12773/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 жовтня 2015 року № 826/12773/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії: головуючого судді Аблова Є.В., судді Федорчука А.Б., судді Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України за участю третіх осіб - ОСОБА_2, ПАТ «Сведбанк» про скасування постанови про арешт (ВП №33332636) та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України за участю третіх осіб - ОСОБА_2, ПАТ «Сведбанк» про скасування постанови про арешт (ВП №33332636) та зобов'язання вчинити дії, мотивуючи позовні вимоги тим, що постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про арешт майна боржника ОСОБА_2 №33332636 від 14.11.2012 р. є незаконною та повинна бути скасована з підстав того, що земельна ділянка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки серії ВРІ №783545 від 26.05.2011 року.

У позовній заяві позивач просить суд: зобов'язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімову А.Н. скасувати постанову про арешт майна боржника №33332636 від 14.11.2012 р., а саме зняти арешт з земельної ділянки площею 0,1500 (нуль цілих п'ятнадцять сотих) га, що розташована за адресою: Київська обл., АДРЕСА_1, кадастровий номер - НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1, в повному обсязі на праві приватної власності, а також внести відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; судові витрати покласти на відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

В наданих суду письмових запереченнях проти позову зазначив, що при накладенні арешту на нерухоме майно боржника державний виконавець діяв у порядку та згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження» та вживав всіх заходів, спрямованих на виконання рішення суду, на підставі якого видано виконавчий документ. Крім того, представник відповідача зазначив, що відсутні правові підстави для зобов'язання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України скасувати постанову про арешт майна боржника від 14.11.2012 р.

Представники третіх осіб в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неявку представників відповідача та третіх осіб в судове засідання, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Вирішуючи спір по суті, суд дійшов висновків про наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 26.05.2011 р. між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно умов якого продавець передає у власність покупця, а покупець приймає у власність належну продавцю земельну ділянку площею 0,1500 (нуль цілих п'ятнадцять сотих) га, що розташована за адресою: Київська обл., АДРЕСА_1 (сімдесят один) і сплачує за неї обговорену грошову суму.

Цільове призначення відчужуваної земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер - НОМЕР_1 (п.2 договору).

Зазначений договір зареєстровано в реєстрі за №932, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів.

Крім того, на державному акті про право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_2 приватним нотаріусом 26.05.2011 р. проставлено відмітку про посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки, на підставі якого право власності на цю земельну ділянку переходить до ОСОБА_1.

Дані відомості зареєстровано Державним комітетом України із земельних ресурсів Головного управління Держкомзему у Київській області відділу Держкомзему у місті Бучі Київської області в поземельні книзі 26.05.2011 р. за реєстровим №011320062:3:002.

Водночас, як зазначила позивач, з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження вона дізналась, що на належну їй земельну ділянку припинено обтяження 17.06.2015 р. на підставі постанови Управління Служби безпеки України в Київській області №б/н від 25.02.2013 р.

Вважаючи постанову про арешт майна боржника від 14.11.2012 р. незаконною та такою, що порушує її права та законні інтереси, позивач звернулась до суду за їх захистом з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, яким врегульовано умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (далі - Закон №606-XIV).

Відповідно до ст. 1 Закону №606-XIV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 6 Закону №606-XIV визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 1 ст. 17 цього Закону передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Для забезпечення реального виконання рішення, відповідно до положень ч. 1 ст. 57 Закону №606-XIV, застосовується арешт майна боржника. При цьому, відповідно до положень ч. 2 ст. 57 Закону №606-XIV, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Частиною 5 ст. 57 Закону №606-XIV визначено, що про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.11.2012 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімовою А.Н. при примусовому виконанні виконавчого листа №2-3036/11, виданого 01.02.2012 року Солом'янським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» заборгованості в сумі 16 916 655,63 гривен, що є еквівалентним 2 123 953,90 доларів США, (боржник ОСОБА_6) накладено арешт на земельні ділянки, зокрема, на земельну ділянку площею 0,1500 га за адресою АДРЕСА_2 в м. Буча Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель в споруд, що належать боржнику ОСОБА_6 та заборонено здійснювати відчуження даної земельної ділянки.

Судом також встановлено, що згідно Акту № 33332636 опису й арешту майна від 27.05.2013 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімовою А.Н. при примусовому виконанні виконавчого листа №2-3036/11, виданого 01 лютого 2012 року Солом'янським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь ПАТ "Сведбанк" заборгованості в сумі 16 916 655,63 грн., що є еквівалентним 2 123 953,90 доларів США проведено опис майна та накладено арешт на земельні ділянки, в тому числі на земельну ділянку площею 0,1500 га за адресою АДРЕСА_2, м. Буча Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1.

23.10.2013 р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України прийнято постанову про передачу майна на зберігання генеральному директору ПП «Нива-В.Ш.» Ковіні В.В., в т.ч. і земельну ділянку площею 0,1500 га за адресою АДРЕСА_2, м. Буча Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1.

При цьому, з листа Головного управління Держкомзему у Київській області №07-03-3/20863 від 14.09.2012 р., наданого у відповідь на лист Державного агентства земельних ресурсів України від 11.09.2012 р. №14647/21/7-12 щодо розгляду запитів відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 06.09.2012 р. №13207/0/400-12, №13206/0/400-12, №13208/0400-12, №13205/0/400-12, вбачається, що за наявною у Головному управлінні інформацією земельні ділянки в межах Київської області, які обліковуються у власності ОСОБА_2 вказано земельну ділянку площею 0,1500 га за адресою АДРЕСА_2, м. Буча Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1, державний акт ЯЛ 561114.

Водночас, як уже зазначалось, на державному акті про право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_2 приватним нотаріусом 26.05.2011 р. проставлено відмітку про посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки, на підставі якого право власності на цю земельну ділянку переходить до ОСОБА_1, а дані відомості зареєстровано Державним комітетом України із земельних ресурсів Головного управління Держкомзему у Київській області відділу Держкомзему у місті Бучі Київської області в поземельні книзі 26.05.2011 р. за реєстровим №011320062:3:002.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач, накладаючи арешт на майно боржника (третьої особи), діяв у межах наданих йому повноважень, визначених положеннями Закону України «Про виконавче провадження», оскільки наявними матеріалами справи підтверджується, що на момент прийняття постанови про накладення арешту та оголошення заборони на його відчуження у державного виконавця були наявні відомості щодо того, що дане майно належить саме боржнику згідно виконавчого документа, а не позивачу.

При цьому, приписами ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В силу норм ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній редакції) у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 17.10.2014 р. (номер витягу НВ-014) земельна ділянка площею 0,1500 га за адресою АДРЕСА_2, м. Буча Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1, вид використання земельної ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, на праві власності належить ОСОБА_1 При цьому, документом, що посвідчує право вказано державний акт про право власності на земельну ділянку від 18.04.2011 р. НОМЕР_2, а документом, який є підставою для виникнення права - договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26.05.2011 р. №932.

Відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 р. №1051, не зареєстровані.

Відповідно до п. 23 зазначеного Порядку №1051, до Державного земельного кадастру вносяться такі відомості про обмеження у використанні земель: 1) назва та код (номер) обмеження (в цілому і за окремими контурами) згідно з додатками 2 і 6 та пунктом 28 цього Порядку; 2) контури обмеження з координатами їх поворотних точок та довжиною; 3) площа обмеження (в цілому і за окремими контурами); 4) перелік заборонених видів діяльності та обов'язків щодо вчинення певних дій з посиланням на нормативно-правові акти, згідно з якими встановлено обмеження, строк дії обмеження; 5) опис режимоутворюючого об'єкта (за його наявності): найменування; контури меж режимоутворюючого об'єкта з координатами поворотних точок та довжиною; площа (в цілому і за окремими контурами); характеристики, що обумовлюють встановлення обмеження; 6) інформація про документи, на підставі яких встановлено обмеження (назва, дата та номер рішення про затвердження документації із землеустрою, за якою встановлено обмеження, найменування органу, що його прийняв, дата, з якої діє обмеження), електронні копії таких документів.

Водночас, з інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців вбачається, що 20.11.2012 р. за №13271200 реєстратором Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України внесено відомості про арешт нерухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №33332636 від 14.11.2012 р., об'єкт обтяження: земельна ділянка площею 0,1500 га для ведення індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва за адресою АДРЕСА_2, м. Буча Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що накладення арешту на земельну ділянку площею 0,1500 га для ведення індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва за адресою АДРЕСА_2, м. Буча Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1 порушує права позивача як власника даної земельної ділянки, у зв'язку з чим вимоги позивача про звільнення даного майна з-під арешту є обґрунтованими.

При цьому суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що з метою належного захисту прав та інтересів позивача позовні вимоги підлягають задоволенню в частині зобов'язання відповідача вчинити дії щодо звільнення з-під арешту земельної ділянки площею 0,1500 га для ведення індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва за адресою АДРЕСА_2, м. Буча Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 158-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зняти арешт з земельної ділянки площею 0,1500 (нуль цілих п'ятнадцять сотих) га, що розташована за адресою: Київська обл., АДРЕСА_1, кадастровий номер - НОМЕР_1, накладений на підставі постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімовою А.Н. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.11.2012 року.

Зобов'язати відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України вчинити дії, визначені в частині другій статті 60 Закону України "Про виконавче провадження".

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 36,54 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя Аблов Є.В.

Суддя Федорчук А.Б.

Суддя Шулежко В.П.