Справа № 826/4650/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 вересня 2015 року № 826/4650/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві за участю третьої особи - ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» з позовом до відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві за участю третьої особи - ОСОБА_1, у якому просить:

- визнати протиправним арешт на все майно постанова №19774873 від 15.06.2010 року відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві; арешт на все майно постанова №24660141 від 25.02.2011 року відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві; арешт на все майно постанова №17446225 від 26.12.2012 року відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, в частині накладення арешту на нерухоме майно: двохкімнатна квартира площею 46,4 кв.м., житловою площею 28,40 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1;

- зобов'язати відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві звільнити з-під арешту нерухоме майно: двохкімнатна квартира площею 46,4 кв.м., житловою площею 28,40 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовано безпідставністю накладення арешту на нерухоме майно - двохкімнатну квартиру площею 46,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1 на підставі постанов органу державної виконавчої служби від 15.06.2010 ВП № 19774873, від 25.02.2011 № 24660141 і від 26.12.2012 № 17446225, оскільки дане майно є предметом іпотеки (договір від 04.12.2007), що була зареєстрована 04.12.2007 року (тобто, раніше ніж накладення арешту), а відтак ТОВ «ФК «Вектор Плюс» як іпотекодержателю за договором іпотеки від 04.12.2007 належить першочергове право на звернення стягнення на предмет іпотеки та відповідно отримання задоволення своїх вимог за таким договором, що наразі порушене наявністю арешту на зазначене нерухоме майно.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача і третя особа в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

В наданих суду письмових запереченнях з доданими до них копіями документів з матеріалів виконавчих проваджень № 24660141, № 28673187, № 31225430, № 41460685, № 12988645, представник відповідача стверджує, що в діях державного виконавця не вбачається порушень вимог Закону України «Про виконавчу службу» при винесенні постанов про арешт майна боржника з оголошенням заборони на його відчуження. Додатково представник відповідача зазначив, що 23.12.2014 державним виконавцем в порядку п. 9 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» по зазначеним виконавчим провадженням, відкритим відносно боржника ОСОБА_1, винесені постанови про повернення виконавчого документа з підстав того, що в ході проведення виконавчих дій державним виконавцем встановлено відсутність у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення (в тому числі зареєстрованих транспортних засобів).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно станом на 23.12.2014 встановлено, що за боржником зареєстрована квартира АДРЕСА_1. Згідно довідки форми № 3 боржник прописаний та проживає за адресою: квартира АДРЕСА_1. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.12.2014 у власності боржника інше нерухоме житлове майно не знаходиться. Проведеною перевіркою встановлено, що боржник не є суб'єктом Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». Водночас, Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 №1304-7 введено заборону на примусове стягнення (відчуження) майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Дана встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно боржника, поширюється саме на двохкімнатну квартиру № 58 по бульв. І.Лепсе.83в у м. Києві, та відповідно виключає можливість виконання пред'явлених до виконання відповідних виконавчих документів.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представника відповідача та третьої особи в судове засідання, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2706/1207/71-551 від 04.12.2007 (надалі - Кредитний договір), з метою належного виконання якого між тими самими сторонами був укладений також іпотечний договір №2706/1207/71-551-Z-1 від 04.12.2007 (надалі - Іпотечний договір).

У відповідності до умов цього Іпотечного договору на забезпечення виконання основного зобов'язання - повернення кредиту в сумі 90 000 доларів США, наданого на строк до 04.12.2037, а також сплати процентів за користування кредитом та виконання інших зобов'язань, передбачених Кредитним договором, - Іпотекодавець (ОСОБА_1.) передає в іпотеку Іпотекодержателю (ВАТ «Сведбанк») належне йому на праві власності майно: квартиру під номером 58, що знаходиться за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1, та яка має загальну площу 46,40 кв.м., житлову площу 28,40 кв.м.

Згідно наявних у матеріалах справи довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №34691663, сформованої 10.03.2015 (надалі - Інформаційна довідка № 34691663), та копій довідок з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, що наявні в матеріалах справи, виникло обтяження (тип обтяження - арешт нерухомого майна) на підставі іпотечного договору № 2706/1207/71-551-Z-1 від 04.12.2007 та накладено заборону на відчуження квартири під номером, що знаходиться за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1. Дане обтяження було зареєстроване 04.12.2007 о 18:47 (реєстраційний номер обтяження 6160316).

Надалі, між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу прав №15 від 28.11.2012, - за умовами якого Банк відступив позивачу права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками Банку, в тому числі по Кредитному договору з ОСОБА_1, та договір про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012, за умовами якого Первісний іпотекодержатель (ПАТ «Сведбанк») відступив Новому іпотекодержателю (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») права за Іпотечними договорами, в тому числі іпотечному договору № 2706/1207/71-551-Z-1 від 04.12.2007.

У відповідності до наявної у матеріалах справи копії витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек, до реєстраційного запису в названому Реєстрі 61603558 були внесені зміни щодо особи іпотекодержателя на підставі договору про відступлення права за іпотечним договором від 28.11.2012, що зареєстровано 01.12.2012 о 12:16.

Разом з тим, як вбачається з наданої позивачем Інформаційної довідки №34691663, працівниками ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві винесено:

- 15.06.2010 постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 39663263 та одночасно накладено арешт нерухомого майна (а саме «невизначене майно, все майно»). Дане обтяження в Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна зареєстровано 16.08.2010 о 12:09, реєстраційний номер обтяження 10144931;

- 25.02.2011 постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №24660141, на виконання виконавчого листа Солом'янського районного суду м. Києва № 2-4108, виданого 01.02.2011, в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Європейський банк розвитку та заощаджень» 1 014 880,15 грн. Цією ж постановою старшого державного виконавця Адаменка О.М. накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1, та заборонено відчуження такого майна. Дане обтяження (за типом «арешт нерухомого майна») в Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна зареєстровано 14.03.2011 о 18:45, реєстраційний номер обтяження 10936979;

- 26.12.2012 постанову про арешт майна боржника (ОСОБА_1.) та оголошення заборони на його відчуження по виконавчому провадженню ВП № 17446225 (об'єкт обтяження - «невизначене майно, все майно»). Дане обтяження в Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна зареєстровано 26.12.2012 о 18:09, реєстраційний номер обтяження 13444789.

Копії постанов від 15.06.2010 ВП № 19774873 і від 26.12.2012 ВП № 17446225, а також матеріали зазначених виконавчих проваджень відповідач суду не пред'явив і обґрунтованих письмових пояснень щодо неможливості їх надання до суду не подав. До матеріалів справи відповідач надав копії документів з виконавчого провадження ВП № 24660141, ВП № 12988645, відкритого на виконання виконавчого листа Солом'янського районного суду м. Києва № 2-3158-1/08, виданого 08.04.2009, ВП № 41460685, відкрито на виконання виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу № 2004, виданого 28.11.2013, ВП № 31225430, відкритого на виконання виконавчого листа Солом'янського районного суду м. Києва № 2-2146, виданого 29.12.2011.

У межах виконавчих проваджень № 24660141, № 28673187, № 31225430, № 41460685, № 12988645 постановами про повернення виконавчого документа стягувачеві від 23.12.2014 працівниками ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві зазначені виконавчі документи (виконавчі листи, виконавчого напис нотаріуса) повернуті відповідним стягувачам на підставі норм п. 9 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». В резолютивних частинах даних постанов відсутні посилання на скасування арешту майна боржника та інших заходи примусового виконання рішень судів (напису нотаріуса).

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, яким врегульовано умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 1 ст. 17 цього Закону передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Для забезпечення реального виконання рішення, відповідно до положень ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», застосовується арешт майна боржника. При цьому, відповідно до положень ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 25 цього Закону передбачено право державного виконавця за заявою стягувача на накладення арешту на майно та кошти боржника одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому, приписами ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 60 зазначеного Закону).

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач, накладаючи арешт на майно боржника (третьої особи), діяв у межах наданих йому повноважень, визначених положеннями Закону України «Про виконавче провадження», а, відтак, твердження представника позивача про протиправність та необхідність скасування постанов ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві від 15.06.2010 року відкриття виконавчого провадження ВП № 39663263, від 25.02.2011 відкриття виконавчого провадження ВП № 24660141 та від 26.12.2012 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження по виконавчому провадженню ВП № 17446225 в частині накладення арешту на квартиру під номером 58, що знаходиться за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 та перебувала (-є) в іпотеці спочатку ВАТ «Сведбанк», а згодом - позивача, є необґрунтованими.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві звільнити заставне майно, а саме - квартиру під номером 58, що знаходиться за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1, з-під арешту, суд зазначає про наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-ІV, іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно (ст. 4 цього Закону).

В свою чергу, приписами ст. 17 Закону України «Про іпотеку» визначені підстави для припинення іпотеки, якими, передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

При цьому, згідно ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (ч. 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Як вбачається з наявних у справі матеріалів обтяження за іпотечним договором № 2706/1207/71-551-Z-1 від 04.12.2007 зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відлучення об'єктів нерухомого майна 04.12.2007 о 18:47, 01.12.2012 о 12:16 - внесення змін в частині іпотекодержателя.

Враховуючи викладене, зважаючи на черговість виникнення зазначених вище обтяжень, а також беручи до уваги, що положеннями Закону України «Про іпотеку» щодо вказаних видів обтяжень не встановлено особливого пріоритету, суд дійшов висновку, що позивач, як іпотекодержатель, володіє переважним пріоритетом відносно пріоритету стягувачів у виконавчих провадженнях № 39663263, № 24660141 і № 17446225 на отримання задоволення своїх прав чи вимог щодо одного й того ж нерухомого майна.

В силу норм ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній редакції) у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що накладення арешту на квартиру під номером 58, що знаходиться за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1, яка перебуває в іпотеці позивача, обмежує забезпечене іпотекою право позивача на задоволення його вимог за іпотечним договором, у зв'язку з чим вимоги позивача про зобов'язання відповідача звільнити заставне майно, а саме квартиру під номером 58, що знаходиться за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1, з-під арешту є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Відповідно до ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що з метою належного захисту прав та інтересів позивача позовні вимоги підлягають задоволенню в частині зобов'язання ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві вчинити дії щодо звільнення з-під арешту заставного майна, а саме: квартири під номером 58, що знаходиться за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог суд дійшов висновку про відмову у їхньому задоволенні.

Частиною 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» задовольнити частково.

Зобов'язати відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві вчинити дії, визначені в частині другій статті 60 Закону України "Про виконавче провадження", щодо звільнення з-під арешту заставного майна, а саме: квартири під номером 58, що знаходиться за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (ідентифікаційний код 3800419, 04655, м. Київ, просп. Московський, буд. 28А) судові витрати у розмірі 36,54 грн. з Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов