Справа № 2а-7180/09/0870
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року м. Київ К/9991/28988/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Приходько І.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової служби у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2010 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2011 року

у справі № 2а-7180/09/0870

за позовом Державної податкової адміністрації в Запорізькій області

до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

10 жовтня 2007 року Державна податкова адміністрація в Запорізькій області (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення в Доход державного бюджету України коштів у розмірі 180415,00 грн. як таких, що одержані за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави (в редакції уточнення до адміністративного позову від 27 січня 2010 року № 21/10-101).

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2010 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено у повному обсязі.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2011 року постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2010 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі Державна податкова служба у Запорізькій області, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2010 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2011 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПА у Запорізькій області були проведені перевірки щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу суб'єктами підприємницької діяльності, а саме: господарських одиниць - казино «Vegas» та залу гральних автоматів, які розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Запорізька, 10А, та належать суб'єкту підприємницької діяльності - фізичні особі ОСОБА_1, за результатами яких складені акти від 16 серпня 2006 року (на бланку № 0002968), від 20 березня 2007 року (на бланку № 0004241) від 02 серпня 2007 року № 08 (на бланку № 0004578) та від 02 серпня 2007 року № 08.

За висновками актів перевірок підприємцем були порушені, зокрема, вимоги пункту 29 статті 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», які полягали у здійсненні діяльності у сфері грального бізнесу без отримання ліцензії Міністерства фінансів України на право організації та утримання тоталізаторів та гральних автоматів (до перевірок була надана лише ліцензія на організацію та утримання тоталізаторів, гральних закладів серії АБ № 122709, видана Запорізькою ОДА, зі строком дії з 27 грудня 2004 року по 27 грудня 2009 року).

Вказані обставини слугували підставою для висновку податкового органу про те, що правочини по наданню підприємцем послуг фізичним особам в сфері грального бізнесу без отримання ліцензії на організацію діяльності з проведення азартних ігор в казино «Vegas» є такими, що порушують публічний порядок, а отже є нікчемними у розумінні положень статті 228 Цивільного кодексу України, з огляду на що прибуток (доход), отриманий підприємцем від організації діяльності з проведення азартних ігор за 2006 - 2007 роки згідно декларацій про доходи у загальній сумі 180415,00 грн. (у тому числі: за 2006 рік - 142755,00 грн., за 2007 рік - 37660,00 грн.) підлягає стягненню в доход Державного бюджету України.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що орган державної податкової служби звернувся до суду з вказаним позовом після спливу строку, встановленого статтею 250 Господарського кодексу України.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, безвідносно мотивів таких висновків, з огляду на наступне.

Статтею 238 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Згідно з положеннями статей 239, 240 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) вилучення прибутку (доходу) є одним з видів адміністративно-господарських санкцій, який застосовується внаслідок порушення суб'єктом господарювання встановлених законодавством правил здійснення господарської діяльності.

Разом з тим, частиною 2 статті 240 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) законодавець передбачив, що перелік порушень, за які до суб'єкта господарювання застосовуються санкції, передбачені цією статтею, а також порядок їх застосування визначаються законами.

Таким чином, до суб'єкта господарювання можуть бути застосовані адміністративно-господарські санкції, види яких визначені у статті 239 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), лише у разі вчинення останнім порушення, передбаченого законом, та тільки у тому разі, якщо законом прямо передбачено застосування певного виду адміністративно-господарських санкцій.

Закон України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, порядок їх ліцензування, встановлює державний контроль у сфері ліцензування, відповідальність суб'єктів господарювання та органів ліцензування за порушення законодавства у сфері ліцензування, не передбачає такого виду адміністративно-господарських санкцій за здійснення господарської діяльності без отримання ліцензії, як вилучення прибутку (доходу).

Зокрема, абзацами 2-4 статті 22 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до суб'єктів господарювання за провадження господарської діяльності без ліцензії застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірах, встановлених законом. Зазначені штрафи спрямовуються до Державного бюджету України. Рішення про стягнення штрафів, приймаються органом, на який згідно з чинним законодавством покладено функції контролю за наявністю ліцензій.

З огляду на викладене, колегія суддів вказує на відсутність у податкового органу правових підстав заявляти вимоги про стягнення прибутку, отриманого відповідачем, внаслідок порушення встановлених Законом України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правил здійснення господарської діяльності, з огляду на що суди попередніх інстанцій дійшли правомірних висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог безвідносно мотивів таких висновків.

Доводи касаційної скарги вищевикладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга Державної податкової служби у Запорізькій області підлягає залишенню без задоволення, а постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2010 року та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2011 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової служби у Запорізькій області залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2010 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ І.В. Приходько