Справа № 2-а-639/2010
Суддя: Кабанячий Ю. В.
Дата ухвалення: 2010-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Справа №2-а-639/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2010 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Кабанячого Ю.В.,

при секретарях судового засідання Захарченко Ю.М, ОСОБА_1,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Бориспільського р-ну Київської області, ОСОБА_4 про часткове скасування рішення ОСОБА_3 сільської ради та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним адміністративним позовом до відповідачів та просить суд задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, а саме: скасувати рішення ОСОБА_3 сільської ради Бориспільського району Київської області від 30 листопада 2007 р. №366-25-V в частині надання у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,50га за адресою с.Вороньків Бориспільського району Київської області по вул. Червоноармійська,51; скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим №:01:015:0037, виданий ОСОБА_3 сільською радою Бориспільського району Київської області.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з 1971 р. вона є користувачем земельної ділянки, що знаходиться в с.Вороньків Бориспільського р-ну Київської області по вул. Червоноармійська.35 загальною площею 0,40га, що підтверджується копією будинкової книги.

Їй нещодавно стало відомо, що рішенням ОСОБА_3 сільської ради від 30 листопада 2007 р. №366-25-V, ОСОБА_4 було передано у власність земельну ділянку за адресою с.Вороньків вул. Червоноармійська 51, загальною площею 0,50га, яка є суміжною з ділянкою, якою користувалася позивач.

Позивач вважає, що ОСОБА_4 було захоплено частину земельної ділянки розміром 0,04га, що підтверджується актом комісії з питань агропромислового комплексу від 03.12.2009 р., додатками до рішень ОСОБА_3 сільської ради від 30 листопада 2007 р. №366-25-V та від 30 листопада 2006 р. №145-9-V. Крім цього позивач посилається на ст.ст.16,19,20 Земельного кодексу УРСР 1970 р. та 1990 р. відповідно до яких вона була законним користувачем земельної ділянки. Прийнятий 25 жовтня 2001 р. новий ЗК України не змінив статусу її земельної ділянки розміром 0,40 га (п.7 Розділ ХПП ЗКУ).

Порушуючи її конституційні права, ОСОБА_3 сільська рада прийняла рішення від 30 листопада 2007 р. №366-25-V, яким надала у власність ОСОБА_4 частину земельної ділянки, яка знаходилася в користуванні позивача, та на її думку це стало можливим в звязку з тим, що ОСОБА_4 ввів в оману землевпорядника сільської ради.

Вважає, що Державний акт про право приватної власності на землю за кадастровим №:01:015:0037 на земельну ділянку за адресою с.Вороньків, вул.Червогоармійська,51 та рішення ОСОБА_3 сільської ради від 30 листопада 2007 р. №366-25-V про відведення цієї земельної ділянки винесені з порушенням чинного законодавства і підлягають скасуванню.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на норми матеріального права та обєктивні обставини даної справи.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради ОСОБА_6 позовні вимоги визнав повністю та просив їх задовольнити з тих підстав, що дійсно ОСОБА_3 сільською радою неправомірно було надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки ОСОБА_4 в розмірі 0,50га., в які входить і 0,04га, якими тривалий час користувалася ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_4А,, який був залучений відповідачем в ході судового розгляду справи, та його представник ОСОБА_7 позов не визнали, надали письмові заперечення в яких просять відмовити в задоволенні позову повністю посилаючись на те, що 20.11.2009 р. було встановлено межі на земельній ділянці ОСОБА_4 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, в присутності представника місцевої ради ОСОБА_6, представника КДП «Київгеоінформатика», де було встановлено 12 земельних знаків та був складений відповідний акт. Крім того посилається на те. що позивач не має права подавати вказаний позов, так як стверджує, що її земельна ділянка в розмірі 0,40га розташована по вул. Червоноармійська,35 в с.Вороньків, а вона претендує на земельну ділянку по вул. Червоноармійська.51 в с.Вороньків, яка належить відповідачу ОСОБА_4 Також посилаються на те, що позивач немає жодного права власності, користування чи оренди на оспорювань нею земельну ділянку розміром 0,04га, за відсутності жодного правового акта, яке б давало їй право на постійне користування, власності чи оренди. Крім того вказують на порушення позивачем позовної давності звернення до суду, відповідно до ст.99 ч.1 КАС України. Також ставлять вимогу, що позивач хоча і користувалася спірною земельною ділянкою з дозволу бабусі відповідача ОСОБА_8, але не набула права користування нею за набувальною давністю. Відповідно до норм ЗК України 2001 р., так як не пройшло 15 років.

Заслухавши думку учасників судового процесу, суд дослідив, оцінив та проаналізував всі зібрані по справі докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню з тих підстав:

Так, дійсно, ніхто з учасників процесу не оспорював той факт, що позивач протягом тривалого часу з 1971 р., а саме 38 років, обробляла спірну земельну ділянку, яка розташована в с.Вороньків по вул. Червоноармійська, 51. Точного розміру спірної земельної ділянки в судовому засіданні встановити не вдалося, так як ніхто її розміри не вимірював.

Нівкого з учасників судового процесу не виникало сумнівів та не оспорювався той факт, що позивачу належить на праві користування земельна ділянка розміром 0,40га, що підтверджується довідкою ОСОБА_3 сільської ради (а.с.24,61,131). Крім того даний факт підтверджується погосподарськими книгами Воронькіської сільської ради на особовий рахунок ОСОБА_9, а саме в по господарській книзі №7 на 1980-81 р., особовий рахунок №586, де зазначено, що у 1980-81 р. рахується земельна ділянка розміром 0,34 га., в 1983 р. земельна ділянка розміром 0,39 га.(а.с.154-156). В по господарській книзі з №274 на імя ОСОБА_9 з 1986-1990 р. рахується земельна ділянка 0,40 га (а.с.159-161). В по господарській книзі №7 на 1983-85 р. за ОСОБА_9 рахується 0,41га земельної ділянки (а.с.165-166). В по господарській книзі з №226 по №471 за 1991-1995 р. з 1991-1993 р. рахується 0,52 га. З 1994-95 р. 0,40га земельної ділянки за батьком позивача (а.с.170-172). В по господарській книзі №5 за 1996-2000 р. за ОСОБА_9 рахувалася земельна ділянка розміром 0,40га (а.с.175-177). В по господарській книзі №6 на 2001-2005 р. за ОСОБА_9 рахується земельна ділянка розміром 0,40га, яка складається з 0,25га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та 0,15га для ведення особистого підсобного господарства (а.с.180-182).

В по господарських книгах за вищевказані періоди, а саме в книзі №7 на 1967-70 р. за бабусею відповідача ОСОБА_4- ОСОБА_8 в 1967 р. земельна ділянка розміром 0,60 га, в 1968-70 р. розміром 0,40га, з 1971-73 р. земельна ділянка розміром 0,42га (а.с.135-138, 144-145,152-153,157-158,162-164,167-169). Таким чином земельна ділянка, яка належала ОСОБА_8, бабусі відповідача ОСОБА_4 і яку в подальшому останній оформив на себе, розмір земельної ділянки з 1971 по 1990 р. був 0,42га. Таким чином розмір земельної ділянки, яка належала бабусі відповідача ОСОБА_4 суттєво в розмірах не змінилася.

Вважаю, що до даних правовідносин немає підстав застосовувати строк позовної давності, передбачений ч1 ст. 99 КАС України, так як відповідно до норм КАС строк позовної давності починається з того моменту, коли позивач дізнався або міг дізнатися про порушення свого права. В даному випадку в матеріалах справи знаходиться акт комісії з питань агропромислового комплексу ОСОБА_3 сільської ради від 03.12.2009 р. (а.с.5), на який позивач посилається як на доказ свого порушеного права. Таким чином річний строк позовної давності не пройшов.

На ряду з тим суд не може прийняти даний акт як процесуальний докуме6нт та доказ по даній справі в звязку з тим, що складання даного акту немає під собою жодного правового підґрунтя посилаючись на наступне: будучи допитаний в якості свідка в судовому засідання землевпорядник ОСОБА_3 сільської ради ОСОБА_10 показав, що дійсно він був присутній при складанні вищевказаного акту, але замірів не робили і розмір земельної ділянки був визначений приблизно і становив 0,04 га. При цьому свідок не міг пояснити на якій правовій підставі користувалася позивач спірною земельною ділянкою розміром 0.04 га, хоча зазначив, що позивач користувалася земельною ділянкою тривалий час. Також свідок не зміг пояснити на підставі яких правових документів ним була складена довідка №1287 від 13.08.2010 р. (а.с.131), відповідно до якої ОСОБА_2 належить земельна ділянка розміром 0,40 га, з яких 0,30 га біля будинку, 0,06 га по вул. Червоноармійській б/н. та 0,04га по вул. Червоноармійській б/н. Свідок пояснив, що спірна земельна ділянка розташована біля земельної ділянки відповідача ОСОБА_4А.( в березі).

Відповідно до Державного акта серії ЯЕ №813672, виданого на імя ОСОБА_4, в якому зазначено розмір земельної ділянки 0,2496га і який хоче скасувати позивач, вказані межі земельної ділянки, які межують з Б ОСОБА_11, В землі загального користування (проїзд), Г ОСОБА_12 Таким чином земельна ділянка позивача не межує з земельною ділянкою відповідача ОСОБА_13

Будучи допитані в якості свідків, ОСОБА_4, Попович, Ільченко суду показали, що знають про те, що позивач тривалий час користується земельною ділянкою, яка належала бабусі відповідача ОСОБА_4 Від самої бабусі знають, що вона дозволила користуватися позивачу. До 1970 р. ОСОБА_8 користувалася земельною ділянкою 0.60 га. а потім її розмір місцева влада зменшила до 0.40 га.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується їх вимога.

Таким чином позивачем в судовому засіданні не було доведено її право власності, постійного користування, оренди, користування за набувальною давністю чи іншої правової підстави щодо спірної земельної ділянки, якою вона користується, з її слів з 1971 р. відповідно до досліджених по господарських книг ОСОБА_3 сільської ради, розмір земельної ділянки позивача 0,40га став лише у 1983 р. А земельна ділянка, яка в даний час належить ОСОБА_4, не змінювалася з 1968 по 1990 р. в розмірі 0,40га. Таким чином, враховуючи те, що земельна ділянка позивача з 1983 р. не змінювалася в розмірах і ставить 0,40га, а земельна ділянка ОСОБА_4, яку він отримав, також у вказаний період не змінювалася в розмірі, тому суд вважає, що розмір земельної ділянки 0,04га, на яку претендує позивач, не входить в розмір земельної ділянки відповідача, а користується земельною ділянкою розміром 0,40га самостійно в іншому місці даного населеного пункту. В по господарських книгах ОСОБА_3 сільської ради немає жодного запису про те, що позивач володіє трьома земельними ділянками, одна з яких для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, інші дві за ведення особистого селянського господарства. В по господарській книзі №6 на 2001-2005 р. зазначено, що ОСОБА_2 належить земельна ділянка розміром 0,40га, з яких 0,25га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд та 0,15га для ведення особистого селянського господарства (а.с.48,181-182). З даного документа жодним чином не вказано розмежування на три земельні ділянки, дві з яких для ведення особистого селянського господарства.

Крім того, суд розцінює критично дії представника відповідача ОСОБА_3 сільської ради ОСОБА_6, щодо повного визнання позову, так як останні перебуваючи на посаді сільського голови с.Вороньків, безпосередньо приймав участь у складанні акта перенесення в натуру меж земельної ділянки від 20 листопада 2009 р. та підписав його на рядку з іншими учасниками, в якому вказано розмір земельної ділянки 0,4994га за призначенням будівництво та обслуговування жилого будинку та ведення особистого селянського господарства. Крім того він підписував рішення сесії сільської ради від 30 листопада 2007 р. №366-25-V, яким передано у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків та ведення особистого селянського господарства, де серед списку жителів села значиться імя ОСОБА_4 щодо земельної ділянки розміром 0,50 га. по вул. Червоноармійській,51.

Посилання представника відповідача ОСОБА_3 сільської ради на те, що неправомірно було винесено вказане вище рішення щодо передачі відповідачу ОСОБА_4 земельної ділянки розміром 0.50га у власність, хоча його бутьку ОСОБА_14 була передана у власність земельна ділянка розміром 0.45га, відповідно до рішення сесії сільської ради від 30 листопада 2006 р. №145-9-V, судом не розглядається, так як з даним позовом щодо скасування рішення сесії сільської ради від 30 листопада 2007 р. №366-25-V та відповідно Державних актів серії ЯЕ №813672 та ЯЕ №813671 виданого на імя ОСОБА_4, які складають одну земельну ділянку розміром 0.50га, повинна була звертатися до суду ОСОБА_3 сільська рада, якщо є підстави вважати дані процесуальні документи неправомірними. На день розгляду цього зроблено не було.

Позивач посилається на норми ЗК України, які існували до прийняття нового ЗК в 2001 р. і на норми останнього, як на підставу своїх правових вимог щодо користування спірною земельною ділянкою. Але з моменту користування і по 2009 р. коли вона вважає, що її право було порушено відповідачем ОСОБА_4, остання не мала жодної правової підстави постійно користуватися, володіти вказаною земельною ділянкою. На час розгляду справи діє ЗК України від 2001 р. Позивачем не вчинено жодних дій, передбачених ст. 125 вказаного Кодексу.

Відповідно до ст. 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Набувальна давність починає діяти з прийняттям даного кодексу, так як попередні кодекси втратили чинність і здійснюється в порядку передбаченому даним кодексом. Дані обставини також зазначені в п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ».

Таким чином в задоволення позову про скасування рішення ОСОБА_3 сільської ради Бориспільського району Київської області від 30 листопада 2007 р. №366-25-V в частині надання у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,50га за адресою с.Вороньків Бориспільського району Київської області по вул. Червоноармійська,51; скасування державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим №:01:015:0037, виданий ОСОБА_3 сільською радою Бориспільського району Київської області, слід відмовити з підстав його необґрунтованості та не доведеності, а також відсутності правових підстав до його задоволення. Позивач не довела жодної правової підстави, яка б дала їй право ставити перед судом питання про скасування вказаного рішення сільської ради та Державного акту, тому, що не довела правових підстав користування спірною земельною ділянкою розміром 0,04га.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.119,125 ЗК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», ст.ст.7,17, 70, 71, 76, 77, 158-163, 167 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Бориспільського р-ну Київської області, ОСОБА_4 про скасування рішення ОСОБА_3 сільської ради Бориспільського району Київської області від 30 листопада 2007 р. №366-25-V в частині надання у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,50га за адресою с.Вороньків Бориспільського району Київської області по вул. Червоноармійська,51; скасування державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим №:01:015:0037, виданий ОСОБА_3 сільською радою Бориспільського району Київської області, відмовити повністю.

В звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог, судовий збір в розмірі 8.50 грн. з відповідачів не стягується, а належить до витрат позивача, яка їх і понесла при поданні позовної заяви до суду.

Постанова може бути оскаржена в Київський апеляційний адміністративний суд через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її оголошення.

З оригіналом вірно.

Суддя Бориспільського

міськрайонного суду ОСОБА_15