Справа № 2а/0370/926/12
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2012-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2012 р. Справа № 97263/12

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Запотічного І.І., Кузьмича С.М.

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 об'єднаної Державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби, Головного управління Державної казначейської служби у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2012 року у адміністративній справі № 2а-0370/926/12 за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 ОСОБА_3» до ОСОБА_1 об'єднаної Державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби, Головного управління державної казначейської служби України у Волинській області про скасування податкового повідомлення рішення та стягнення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, -

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 ОСОБА_3» звернулося з позовом до ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції, Головного управління державної казначейської служби України у Волинській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 03.11.2011 року № та стягнення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 03.11.2011 року № є незаконним, оскільки не ґрунтується на фактичних обставинах справи. Товариство на праві власності володіє нерухомим майном, а саме: автозаправними станціями в загальній кількості близько 180 об'єктів, останні працюють під торговою маркою WOG. Як власник нерухомого майна, позивач має право у відповідності із чинним законодавством, проводити як поточний ремонт, так і капітальний ремонт на власних автозаправних станціях, так як зацікавлений в підтриманні їх належного технічного стану. Підприємством укладено договори з контрагентами, предметом договорів є те, що контрагент виготовляє і передає у власність ТзОВ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» продукцію, що оговорена сторонами в Специфікації до договорів. Відтак, за замовленням товариства було виготовлено освітлювальне обладнання зовнішнього світлового оформлення АЗС, алюмінієві складові частини (елементи) металоконструкції АЗС, призначені для зовнішнього світлового оформлення АЗС. Імпорт придбаного товару підтверджується відповідними ВМД.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2012 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасувано податкове повідомлення-рішення ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції від 03 листопада 2011 року №. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 ОСОБА_3» суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість за липень 2011 року в розмірі 2415971,00 грн. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 груп» судові витрати в сумі 4292,00 грн.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції відповідачами, ОСОБА_1 об'єднаною Державною податковою інспекцією Волинської області Державної податкової служби та ОСОБА_4 управлінням Державної казначейської служби у Волинській області подані апеляційні скарги на постанову суду першої інстанції, в яких зазначають, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийнятим судом з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначають, що позивачем не підтверджено факт використання придбаних товарно-матеріальних цінностей у господарській діяльності, у товариства по проведених інвестиційних внесках відсутні акти приймання-передачі об'єктів, акти прийняття певного етапу робіт форми КБ-2в та КБ-3. Просять постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову. якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник відповідача ОСОБА_1 об'єднаної Державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби, апелянта у справі, у судовому засіданні апеляційного розгляду справи, апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у апеляційній скарзі, просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 управління Державної казначейської служби у Волинській області в судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, просив розгляд справи проводити у відсутності представника управління.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційного розгляду справи, проти апеляційної скарги заперечив. Вважає оскаржувану постанову такою, що винесена із повним з'ясуванням усіх обставин справи та з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. ТзОВ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» подало до ОСОБА_1 ОДПІ податкову декларацію з ПДВ, в якій відображено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку за липень 2011 року - 2415971,00 грн.

Працівниками ОСОБА_1 ОДПІ з 28.09.2011 року по 11.10.2011 року проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТзОВ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за липень 2011 року.

За результатами перевірки ОСОБА_1 ОДПІ складено акт №8416/23-3/34524327 від 18.10.2011 року, відповідно до висновків якого перевіркою не підтверджено відображене ТзОВ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» у декларації за липень 2011 року бюджетне відшкодування ПДВ в сумі 2415971,00 грн. та на порушення абз. «а» п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями товариством завищено заявлену суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за липень 2011 року на 2415971,00 грн.

На підставі акту перевірки ОСОБА_1 ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення форми «В1» від 03.11.2011 року №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 2415971 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1207986 грн.

Як вбачається з акту перевірки №8416/23-3/34524327 від 18.10.2011 року за результатами звірки наявності фактичної оплати постачальникам у попередніх до липня 2011 року звітних (податкових) періодах, що вперше врахована при розрахунку бюджетного відшкодування ПДВ, встановлено, що ТзОВ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» включено до бюджетного відшкодування липня 2011 року авансові платежі в сумі ПДВ 602584,86 грн. по інвестиційних договорах з : ТОВ «Несті ОСОБА_3 ЛТД ( інвестиційний договір від 26.11.2007 року №582); ТзОВ «Донриво» (інвестиційний договір від 15.10.2008 року №213/ДІ); ПП «Центр правових експертиз» (інвестиційний договір від 22.02.2008 року №44-ДІ); ТзОВ «Евольвент» (інвестиційний договір від 01.06.2009 року №30-ДІ); ТзОВ «Укрдонмаш» (інвестиційний договір від 22.11.2010 року №67); ТзОВ «Схід Трейд» ( інвестиційний договір від 09.11.2007 року №562); ТзОВ «Газоілсервіс» (інвестиційний договір від 19.11.2007 року №577).

Згідно інвестиційних договорів позивач виступає інвестором. Предметом договору є інвестиційна діяльність сторін по проектуванню, будівництву та введенню в експлуатацію автозаправного комплексу. Інвестиційна діяльність по інвестиційних договорах здійснюється на основі фінансування одноособово інвестором інвестицій в порядку та розмірах, визначених законом.

Оскільки за даними перевірки, акти приймання-передачі об'єктів відсутні, то інвестиційні внески здійснені позивачем, як інвестора, за висновком перевірки не мають права брати участі у бюджетному відшкодуванні липня 2011 року.

Крім того, за результатами звірки наявності фактичної оплати постачальникам у попередніх до липня 2011 року звітних (податкових) періодах, що вперше врахована при розрахунку бюджетного відшкодування ПДВ, встановлено, що ТзОВ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» включено до бюджетного відшкодування липня 2011 року авансові платежі в сумі ПДВ 339365,58 грн. по договорах генерального підряду з :ТзОВ «Галичинабуд» (договір генерального підряду №93 від 26.04.2011 року); ТзОВ «Укрпівденьбудінвест» (договір генерального підряду №76/1 від 27.01.2011 року); ПП «ВВС» (договір генерального підряду №131 від 27.05.2011 року); ПВКФ «Жемчуг» договір генерального підряду №141-ДІ від 09.06.2011 року); ТОВ «ОСОБА_1 ПМК №20» (договір підряду №1204 від 12.04.2011 року).

Згідно договорів генерального підряду позивач виступає замовником. Предметами договорів генерального підряду є виконання комплексу робіт по будівництву об'єктів, монтажу обладнання, виконання комплексу робіт з реконструкції об'єкту.

Оскільки, за результатами перевірки акти форми КБ-2в та КБ-3 (що є актами прийняття певного етапу робіт) відсутні, то внески, здійснені позивачем за висновком перевірки не мають права брати участі у бюджетному відшкодуванні липня 2011 року.

Перевіркою також встановлено, що в період з 01.06.2011 року по 30.06.2011 року позивачем імпортовані матеріали та придбані на митній території України товарно-матеріальні цінності, які не використано в господарській діяльності, чим порушено пп.14.1.36. п.14.1 ст.14, п.198.3 ст.198 ПК України та в порушення абз. «а» пункту 200.4 ст. 200 ПК України позивачем завищено заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за липень 2011 року на 2415971 грн.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що в ході судового розгляду справи, судом встановлено наявність у позивача господарської мети подальшого використання придбаних товарів та послуг і вказана обставина є достатньою підставою для формування податкового кредиту з ПДВ незалежно від фактичних результатів такого використання. Разом з тим, проведення позивачем фактичної оплати за придбані товари (послуги) в межах своєї господарської діяльності згідно вимогам ПК України дає останньому право на відшкодування сум ПДВ з бюджету. Крім цього, положення ПК України не ставлять відшкодування сум ПДВ з бюджету в залежність від використання придбаного майна в господарській діяльності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до ст.. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до ПК України), а в разі відсутності податкового боргу зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг) або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Таким чином, Податковий кодекс України чітко визначає, що наявність фактичної оплати постачальникам товарів (послуг) у попередніх періодах є визначальною умовою для бюджетного відшкодування сум ПДВ.

ТзОВ «ОСОБА_2 ОСОБА_3», згідно реєстру фактично сплачених товарів (послуг) у попередньому податковому періоді (рядок 3 Розрахунку суми бюджетного відшкодування) за червень 2011 року здійснено перерахування коштів постачальникам товарів (послуг) на загальну суму 14502075,37 грн., в тому числі ПДВ - 2415917,19 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на формування податкового кредиту попередніх до липня 2011 року звітних періодів вплинуло віднесення позивачем сум ПДВ по господарських операціях з придбання товарно-матеріальних цінностей та імпорту металевих покрівельних сендвіч-панелей, алюмінієвих складових конструкційних частин (елементів) металоконструкції АЗС, сталевих складових конструкційних частин (елементів) призначених для встановлення в металоконструкції автозаправної станції та освітлювального обладнання зовнішнього світлового оформлення автозаправної станції, здійснення інвестування коштів у проектування, будівництво та введення в експлуатацію автозаправних комплексів, а також придбання послуг по виконанню будівельних робіт автозаправних комплексів. Вказані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема, договорами поставки, договорами підряду, інвестиційними договорами, податковими накладними, вантажно-митними деклараціями.

Згідно п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України під господарською діяльністю слід розуміти діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до довідки з ЄДРПОУ основними видами діяльності ТзОВ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» є організація будівництва об'єктів нерухомості для продажу чи здавання в оренду, оптова торгівля паливом, здавання в оренду власного нерухомого майна, інші види оптової торгівлі, посередництво в торгівлі товарами широкого асортименту, діяльність у сфері інжинірингу.

Згідно Статуту ТзОВ «ОСОБА_2 ОСОБА_3», позивач володіє об'єктами нерухомості, а саме: автозаправними комплексами, що розміщені майже в усіх областях України. Отже, інвестування позивачем коштів у будівництво автозаправних комплексів згідно інвестиційних договорів з подальшим набуттям права власності на збудовані об'єкти, замовлення послуг з виконання будівельних робіт на АЗС згідно договорів підряду, а також придбання ТМЦ згідно договорів поставки, які призначені для облаштування чи ремонту автозаправних комплексів, повністю відповідає господарській діяльності позивача.

Крім цього, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 статті 201 ПК України).

Отже, Податковий кодекс України визначає, що обов'язковою умовою для правомірного формування платником податків податкового кредиту є податкова накладна, яка засвідчує факт придбання товарів (послуг) з метою їх подальшого використання в межах господарської діяльності.

Наявність у позивача первинних документів на підтвердження факту поставки товарів (послуг), а саме: договори, податкові накладні та ВМД, а також проведення ТзОВ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» розрахунків з постачальниками цих товарів (послуг) ОСОБА_1 ОДПІ не оспорюється. При цьому досліджені судом первинні документи повністю відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та підпункту 2.4 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704, що не заперечується відповідачем.

Судом першої інстанції правильно встановлено наявність у позивача господарської мети подальшого використання придбаних товарів та послуг і вказана обставина, є достатньою підставою для формування податкового кредиту з ПДВ незалежно від фактичних результатів такого використання. Разом з тим, проведення позивачем фактичної оплати за придбані товари (послуги) в межах своєї господарської діяльності відповідно до вимог Податкового кодексу України дає останньому право на відшкодування сум ПДВ з бюджету.

Пунктом 200.5 ст. 200 ПК України передбачені випадки, за яких особи не мають права на отримання бюджетного відшкодування, а саме: які були зареєстровані як платники цього податку менш ніж за 12 календарних місяців до місяця, за наслідками якого подається заява на бюджетне відшкодування, та які мали обсяги оподатковуваних операцій за останні 12 календарних місяців менші, ніж заявлена сума відшкодування.

Таким чином, положення кодексу не ставлять відшкодування сум ПДВ з бюджету в залежність від використання придбаного майна в господарській діяльності.

З врахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначену суму ПДВ слід стягнути на користь товариства з держбюджету в примусовому порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційні скарги ОСОБА_1 об'єднаної Державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби та Головного управління Державної казначейської служби у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2012 року задоволенню не підлягають, а постанову суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 об'єднаної Державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби, Головного управління Державної казначейської служби у Волинській області - залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2012 року у адміністративній справі № 2а-0370/926/12 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України з дня складення в повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлено 13.08.2012 р.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді І.І. Запотічний

ОСОБА_5