Справа № 819/2118/15
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року Справа № 876/9135/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання: Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 та Кабінету Міністрів України на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2015 року у адміністративній справі №819/2118/15 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, Державної судової адміністрації України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

Працівники апарату Підволочиського районного суду Тернопільської області ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 звернулись до Тернопільського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України (далі по тексту - відповідач-1), Державної судової адміністрації України (далі по тексту - відповідач-2) в якому просять суд: визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України в частині не приведення Постанови Кабінету Міністрів України №268 від 09 березня 2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» у відповідність до Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»; зобов'язати Кабінет Міністрів України привести у відповідність до Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» постанову Кабінету Міністрів України №268 від 09 березня 2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів»; зобов'язати Державну судову адміністрацію України вжити заходи для перерахування та виплати позивачам заробітної плати відповідно до положень ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», починаючи з 28.03.2015 року, нараховувати і виплачувати її і надалі до внесення відповідних змін в законодавство.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не приведення постанови №268 від 09.03.2006р. «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» у відповідність до ч. 1 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції станом на 28.03.2015р. Зобов'язано Кабінет Міністрів України виконати вимоги підпункту 2 пункту 13 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» щодо приведення постанови від 09.03.2006р. №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» у відповідність до ч. 1 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 48,72 грн. сплачений відповідно до квитанції від 17 липня 2015 року Підволочиського відділення Тернопільської філії ПАТ КБ «Приватбанк» (номер заявки 232469607). Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_6 судовий збір у розмірі 48,72 грн. сплачений відповідно до квитанції від 20 липня 2015 року № 30 філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк». Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 48,72 грн. сплачений відповідно до квитанції від 20 липня 2015 року № Підволочиського відділення ПАТ КБ «Хрещатик».

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подана апеляційна скарга, в якій останні зазначають, що постанова суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог є незаконною, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального права, зокрема ст. 43 Конституції України щодо права на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, та не враховано практику Європейського Суду з прав людини. Просить постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Крім того, апеляційна скарга подана відповідачем, Кабінетом Міністрів України. У скарзі зазначено, що постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема апелянт посилається на норми Закону України «Про Кабінет Міністрів України», Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Регламент Кабінету Міністрів України, яким визначено порядок проведення засідань Уряду, підготовки та прийняття рішень, інші процедурні питання його діяльності та зазначає, що Урядом вчинені дії на виконання пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», що підтверджується копіями долучених до апеляційної скарги доказів та просить постанову суду першої інстанції в частині задоволення позову скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивачів задоволенню не підлягає, натомість апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. Відповідно до довідок Підволочиського районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 працює на посаді помічника судді, ОСОБА_6 на посаді секретаря судового засідання, а ОСОБА_2 на посаді судового розпорядника.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково з тих підстав, що відповідач - Кабінет Міністрів України, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність своїх дій, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання неправомірною бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо не приведення постанови №268 від 09.03.2006р. «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» у відповідність до ч. 1 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції станом на 28.03.2015р. та зобов'язання вчинити дії на виконання цих вимог.

В частині позовних вимог до Державної судової адміністрації України про зобов'язання здійснити перерахунок і виплату заробітної плати починаючи з 28.03.2014р., суд першої інстанції відмовив, оскільки на час вирішення даної справи відповідні зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 268 не внесені.

Колегія суддів апеляційного суду вважає висновки суду в частині задоволення позовних вимог такими, що не відповідають обставинам справи та нормам матеріального права та крім того, судом першої інстанції порушено норми процесуального права.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 19 КАС України адміністративні справи вирішуються адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача, або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Вимоги про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання Кабінету Міністрів України привести у відповідність до Закону України видану ним постанову не є вимогами з приводу оскарження акту індивідуальної дії, Постанова №268 від 09.03.2006 року не є прийнятою стосовно лише позивачів у даній справи, а тому правила щодо альтернативної територіальної підсудності, визначені частиною 2 ст. 19 КАС України на дані правовідносини не розповсюджуються.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 19 КАС України, адміністративні справи з приводу оскарження нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, Національного банку України чи іншого суб'єкта владних повноважень, повноваження якого поширюються на всю територію України, крім випадків, передбачених цим Кодексом, адміністративні справи з приводу оскарження рішень Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері державних закупівель, адміністративні справи, відповідачем у яких є закордонне дипломатичне чи консульське представництво України, його посадова чи службова особа, а також адміністративні справи про анулювання реєстраційного свідоцтва політичної партії, про заборону (примусовий розпуск, ліквідацію) політичної партії вирішуються окружним адміністративним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

Таким чином, враховуючи викладене, та на підставі ч. 1 ст. 19 КАС України, колегія суддів апеляційного суду вважає, що вимоги до Кабінету Міністрів України територіально не підсудні Тернопільському окружному адміністративному суду, а підсудні адміністративному суду за місцезнаходженням відповідача.

Що стосується задоволення позовних вимог, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Представлені відповідачем на заперечення позовних вимог докази у своїй сукупності не дають підстав вважати що бездіяльність чи дії відповідача є протиправними, а натомість вказують на те, що такі є обґрунтованими, прийнятими з дотриманням вимог Конституції та законів України, в межах повноважень та спосіб, передбачений чинним законодавством України та підстав для визнання їх протиправними не вбачається.

Невчинення суб'єктом владних повноважень дій, які він зобов'язаний (уповноважений) вчинити є бездіяльністю, а протиправною вона може бути визнана судом у випадку, якщо ці дії вчинені усупереч конституції та законам.

Згідно із ч.2 ст.113 Конституції України, Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Статтею 116 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України забезпечує виконання Конституції і законів України, актів Президента України; вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до п. 6 ст. 116 Конституції України та ч. 1 ст. 32 Бюджетного кодексу України, Кабінет Міністрів України розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання.

Згідно із ст. 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання. Акти Кабінету Міністрів України підписує Прем'єр-міністр України.

Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини 1 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Відповідно до пп. 2 п. 13 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити в межах своїх повноважень перегляд та скасування нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 41 Закону України «Про Кабінету Міністрів України» (далі - Закон про КМУ) Уряд відповідно до Конституції та законів України здійснює свої повноваження шляхом прийняття рішень на його засіданнях більшістю голосів від посадового складу Кабінету Міністрів України, визначеного відповідно до статті 6 цього Закону.

Частиною першою статті 49 Закону України про КМУ, яка кореспондує статті 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Водночас Уряд самостійно не готує проекти своїх постанов на підставі яких приймає рішення про їх видання.

Право ініціативи у прийнятті актів Кабінету Міністрів України, зокрема, мають члени Кабінету Міністрів України. Проекти актів Кабінету Міністрів України готуються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади. Проекти актів Кабінету Міністрів України вносяться на розгляд Кабінету Міністрів України міністерствами, центральними органами виконавчої влади (крім тих, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через відповідного члена Уряду) (стаття 50 Закону про КМУ).

Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів (частина друга статті 1 Закону про КМУ).

Згідно з частиною третьою статті 4 Закону про КМУ, порядок проведення засідань Уряду, підготовки та прийняття рішень, інші процедурні питання його діяльності визначені Регламентом Кабінету Міністрів України.

Відповідно до підпункту третього пункту 1 параграфу 7 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 № 950 (далі - Регламент) на своїх засіданнях Уряд розглядає, зокрема питання, що потребують нормативно-правового врегулювання актами Кабінету Міністрів України.

Частиною першою параграфу 32 Регламенту визначено, що проекти актів Кабінету Міністрів України готуються на основі та на виконання Конституції і законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України, доручень Прем'єр-міністра, а також за ініціативою членів Кабінету Міністрів України, центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій з дотриманням вимог цього Регламенту.

Параграфом 33 Регламенту встановлено, що головним розробником проекту акта Кабінету Міністрів України є орган, який вносить проект акта до Уряду. Розробниками проектів актів Кабінету Міністрів України є, зокрема, міністерства, інші центральні органи виконавчої влади.

Регламентом також встановлена процедура погодження і консультацій проекту акта, проведення правової експертизи Мін'юстом, його розгляд на засіданні урядового комітету перед безпосереднім обговоренням на засіданні Уряду (параграфи 37, 38, 44-46, 49, 50, 55 Регламенту).

Відтак з вищезазначеного вбачається, що повноваження Уряду реалізуються шляхом прийняття останнім рішень Кабінету Міністрів України (видання постанов та розпоряджень Уряду) на своєму засіданні після обговорення винесених на нього питань шляхом голосування за проекти актів Уряду, підготовлених уповноваженими органами, відповідно до процедури встановленої законодавством України.

На виконання вимог пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону, листом Уряду від 16.03.2015 № 8062/1/1-15 надано доручення уповноваженим органам, зокрема, Міністерству юстиції України, подати в установленому порядку узгоджені пропозиції щодо приведення актів Уряду у відповідність із Законом.

За дорученням Кабінету Міністрів України від 16.03.2015 №8062/1/1-15, Міністерство юстиції розробило проект постанови Уряду «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» та подало його листом Мінюсту від 15.05.2015 №2936-0-4-15/11.0.1 разом з додатками на розгляд Кабінету Міністрів України.

Параграфом 55 Регламенту передбачено, що опрацьований проект акта Кабінету Міністрів разом з матеріалами, поданими головним розробником, та експертним висновком Секретаріату Кабінету Міністрів включається до порядку денного засідання відповідного урядового комітету. За результатами розгляду проект акта Кабінету Міністрів схвалюється на засіданні, якщо до нього не висловлено зауважень. Схвалений проект акта Кабінету Міністрів візується Першим віце-прем'єр-міністром, Віце-прем'єр-міністром на засіданні урядового комітету. Якщо за результатами розгляду на засіданні проекту акта Кабінету Міністрів визнано за необхідне доопрацювати його з урахуванням принципових зауважень і пропозицій заінтересованих органів або під час розгляду висловлені принципові зауваження і пропозиції, урахування яких потребує додаткового вивчення головним розробником та погодження із заінтересованими органами, рішення про схвалення проекту не може ставитися на голосування. Такий проект Секретаріат Кабінету Міністрів повертає головному розробникові для доопрацювання та внесення в установленому порядку для повторного розгляду урядовим комітетом.

Проте на засіданні Урядового комітету з питань економічного розвитку та європейської інтеграції від 05.06.2015р., відповідно до витягу з протоколу №17, прийнято рішення про відкладення проекту постанови та доручено Мінюсту доопрацювати його у тижневий строк з Мінфіном та Державною судовою адміністрацією України.

Відповідно до рішення прийнятого на засіданні Урядового комітету з питань економічного розвитку та європейської інтеграції 05.06.2015 вказаний проект постанови повернуто для доопрацювання Мінюсту листом Секретаріату Кабінету Міністрів України від 11.06.2015 №9760/0/2-15.

Листом Мінюсту від 06.07.2015 №7447-0-4-15/11, доопрацьований проект постанови Уряду «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» разом з додатками подано на розгляд Кабінету Міністрів України.

Водночас згідно витягу з протоколу засіданні Урядового комітету з питань економічного розвитку та європейської інтеграції від 10.07.2015 №20 прийняття рішення щодо проекту постанови відкладено та доручено доопрацювати його у тижневий строк з урахуванням результатів обговорення та у разі необхідності подати в установленому порядку Кабінетові Міністрів України відповідні пропозиції щодо внесення змін до законодавства.

Відповідно до рішення прийнятого на засіданні Урядового комітету з питань економічного розвитку та європейської інтеграції 10.07.2015 вказаний проект постанови повернуто для доопрацювання Мінюсту листом Секретаріату Кабінету Міністрів України від 28.07.2015 №12730/0/2-15.

Листом Мінюсту від 29.07.2015 № 9201-0-4-15, проект постанови Уряду «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» разом з додатками повторно подано на розгляд Кабінету Міністрів України та повідомлено, що вказаний проект постанови Уряду не потребує доопрацювання.

Разом з тим листом Секретаріату Кабінету Міністрів України від 12.08.2015 №13705/0/2-15, лист Мінюсту від 29.07.2015 №9201-0-4-15 разом з додатками було повернуто розробнику для погодження проекту акту з Мінсоцполітики, Мінекономрозвитку та Нацдержслужбою в установленому порядку.

Вищевикладене узгоджується з параграфом 37 Регламенту.

На підставі наведеного, враховуючи всі зауваження, листом Мінюсту від 20.08.2015 №9201-1-4-15/11, проект постанови Уряду «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» разом з пояснювальною запискою, довідкою про погодження, протоколом узгодження позицій, порівняльною таблицею та інформаційно-довідковими матеріалами подано на розгляд Кабінету Міністрів України.

З вищенаведеного вбачається, що Урядом вчинені дії на виконання пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону, в тому числі щодо приведення своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року №644 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» внесено зміни в постанову Кабінету Міністрів України №268 від 09.03.2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».

Таким чином, бездіяльність відповідача відсутня, тому відсутні і підстави для задоволення позовних вимог позивачів щодо визнання протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України в частині неприведення постанови у відповідність до Закону.

Що стосується вимоги позивачів про зобов'язання відповідача привести постанову Кабінету Міністрів України №268 від 09.03.2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» у відповідність до Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», то така до задоволення не підлягає, оскільки така вимога щодо зобов'язання вчинити дії (привести Постанову у відповідність до Закону) є втручанням у діяльність суб'єкта владних повноважень, його вільний розсуд (дискрецію) та виходить за межі завдань адміністративного судочинства визначених статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а у гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень, дій чи бездіяльності.

Разом з тим, існує визначена Законом про Кабінет Міністрів України та Регламентом процедура видання актів Кабінету Міністрів України, яка повинна бути дотримана, тому суд не вправі зобов'язати, Уряд в порушення процедури прийняття актів Кабінету Міністрів України привести Постанову у відповідність до Закону.

Вказана правова позиція викладена і в постановах Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 №П-278/10, від 25.02.2015 у справі №К/800/6008/13, де зазначено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади».

Крім того зі змісту Рекомендації №Я (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Що стосується вимоги позивачів про до Державної судової адміністрації України про зобов'язання здійснити перерахунок і виплату заробітної плати починаючи з 28.03.2014р., то в цій частині вимоги задоволенню не підлягають, оскільки в межах КАС України підлягають захисту тільки порушені права, свободи та інтереси осіб, які звернулися за захистом, а накладення будь - яких зобов'язань на майбутнє не входить до такого захисту.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення повинні бути законними і обґрунтованими.

Судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, невірно встановлено обставини, що є підставою для скасування постанови суду на ухвалення нового рішення, відповідно до ст. 202 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивачів задоволенню не підлягає, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається нова постанова про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України - задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2015 року у адміністративній справі №819/2118/15 - скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс

Повний текст постанови складено 27.10.2015р.