Справа № 826/15823/14
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2015 року м. Київ К/800/16087/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий суддя:Вербицька О.В.
Судді: Маринчак Н.Є.
Цвіркун Ю.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.11.2014 р.

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2015 р.

у справі № 826/15823/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АДМ Україна»

до Міжрегіонального головного управління Міністерства доходів і зборів України - Центрального офісу з обслуговування великих платників

про скасування податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «АДМ Україна» (далі - позивач, ТОВ «АДМ Україна») звернулось до з позовом до Міжрегіонального головного управління Міністерства доходів і зборів України - Центрального офісу з обслуговування великих платників (далі - відповідач, Центральний офіс з обслуговування великих платників) про скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.11.2014 р. позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Центрального офісу з обслуговування великих платників від 15 липня 2014 року №.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2015 р. постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.11.2014 р. залишено без змін.

У касаційній скарзі Центральний офіс з обслуговування великих платників, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.11.2014 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2015 р. і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У письмовому запереченні на касаційну скаргу ТОВ «АДМ Україна», посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.11.2014 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2015 р. - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку про наступне.

Центральним офісом з обслуговування великих платників проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ТОВ «АДМ Україна» від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за період з грудня 2011 року по грудень 2013 року, за результатами якої складено акт від 26 червня 2014 року №681/28-10-37-20/33546533.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1, 200.3, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування.

На підставі акта перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.07.2014 року №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 918 464,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 459 232,00 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали необґрунтованими такі висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначені у статті 200 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.3 статті 200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ТОВ «АДМ Україна» (покупець) та ТОВ «СТ Агроінвест» (продавець) укладено наступні договори: від 01 грудня 2011 року №59Д/ВО, від 17 січня 2012 року №66Д/ВО, від 02 лютого 2012 року №69/Д/ВО, від 09 лютого 2012 року №70/Д/ВО, від 17 лютого 2012 року №71/Д/ВО, за умовами яких, продавець зобов'язується передати у власність покупця насіння соняшнику, або насіння соняшнику з підвищеним вмістом олеїнової кислоти, який знаходиться на елеваторі, а покупець зобов'язується прийняти товар, або високо-олеїновий товар і оплатити його вартість у відповідності до умов даного договору.

Виконання зазначених договорів підтверджено належним чином складеними первинними документами: видатковими накладними, податковими накладеними, актами приймання-передачі, вантажно-митними деклараціями тощо. Розрахунки між сторонами проводились у безготівковій формі шляхом перерахуванням на розрахунковий рахунок продавця грошових коштів, що підтверджено довідкою банку.

Зберігання та перевезення придбаного товару підтверджено договором складського зберігання зерна від 30 серпня 2011 року №52, укладеного між ТОВ «АДМ Україна» та ТОВ «Привільнянське хлібозаготівельне підприємство», складськими квитанціями на зерно, товарно-транспортними накладними, актами виконаних робіт.

Також судами встановлено, що насіння соняшнику, придбане в межах спірних господарських операцій, в повному обсязі перероблено, в результаті чого отримано олію соняшникову, шрот соняшниковий та лузгу, які в подальшому експортовано за межі митної території України.

На час здійснення господарських операцій ТОВ «СТ Агроінвест» було зареєстровано як юридична особа та платник податку на додану вартість.

Отже, позивачем реально здійснені та фактично виконані господарські операції по взаємовідносинах з ТОВ «СТ Агроінвест», що підтверджено належним чином складеними первинними документами.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачем виконані всі умови, передбачені податковим законодавством, які надають йому правові підстави для формування податкового кредиту та подальшого бюджетного відшкодування суми податку на додану вартість.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга відповідача підлягає відхиленню, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.11.2014 р. та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2015 р. залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників відхилити.

2.Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.11.2014 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2015 р. залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька

Судді Н.Є. Маринчак

Ю.І. Цвіркун