Справа № 808/2519/15
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2015 року о 09 год. 50 хв.Справа № 808/2519/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Семененко М.О.

за участю секретаря судового засідання Федорук І.В.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельна компанія «Економ Плюс»

до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомленнярішення,

ВСТАНОВИВ:

08 травня 2015 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельна компанія «Економ Плюс» (далі позивач, ТОВ «ТК «Економ плюс») до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (далі відповідач, ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомленнярішення №2203 від 01.04.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач за результатами перевірки дійшов необґрунтованих висновків про неправомірність віднесення позивачем коштів до складу податкового кредиту по господарських операціях з ТОВ «Дітрейд», ТОВ «Алхемія Україна», ТОВ «Гефест Опт», оскільки товар був фактично отриманий та використаний в господарській діяльності позивача. Також, представник позивача зазначив про наявність всіх передбачених законодавством первинних документів, які дають право на віднесення коштів до складу податкового кредиту, а висновок відповідача про порушення позивачем приписів Податкового кодексу України базується виключно на припущеннях. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти позову заперечує. В обґрунтування заперечень посилається на те, що під час проведення перевірки було встановлено відсутність у позивача документів, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій з контрагентами ТОВ «Дітрейд», ТОВ «Алхемія Україна», ТОВ «Гефест Опт», оскільки до перевірки не надано документів, які підтверджують транспортування товару, товарно-транспортних накладних, дорожніх листів, договорів транспортування ТМЦ, санітарно-гігієнічних висновків, посвідчень якості товару тощо. Зазначене свідчить про відсутність факту реального вчинення господарських операцій та неправомірне формування податкового кредиту на підставі документів, виписаних від імені зазначених контрагентів. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи встановлено, що ТОВ «ТК «Економ плюс» зареєстровано відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради за №0012449 від 10.03.2006, знаходиться на обліку в ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя з 10.03.2006, є платником податку на додану вартість відповідно до свідоцтва від 21.03.2006 № 11568065.

У період з 23.10.2014 по 12.11.2014 фахівцями відповідача проведено позапланову невиїзну перевірку ТОВ «ТК «Економ плюс» з питань достовірності вчинених правочинів та дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Транслем» за січень, лютий 2014, ТОВ «Гранада Груп» за травень 2014, ТОВ «Гефест Опт» за червень 2014, ТОВ «Мета-Днепр» за січень 2014, ТОВ «Дітрейд» за липень 2014, ТОВ «Алхеміа Україна» за липень 2014, за результатами якої складено акт №97/08-26-22-11/34268112 від 19.11.2014.

Згідно висновків даного акту встановлено порушення позивачем п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України (далі ПК України), в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет на загальну суму 1 017 180,00 грн., в т.ч. по періодах: січень 2014 243 816,00 грн., лютий 2014 903,00 грн., травень 2014 210 118,00 грн., червень 2014 404 294,00 грн., липень 2014 158049,00 грн.

Не погодившись з висновками даного акту, позивач подав заперечення, за результатами розгляду яких відповідачем прийнято рішення про проведення позапланової виїзної документальної перевірки позивача.

У період з 26.01.2015 по 12.02.2015 проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань достовірності вчинених правочинів та дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Транслем» за січень, лютий 2014, ТОВ «Гранада Груп» за травень 2014, ТОВ «Гефест Опт» за червень 2014, ТОВ «Мета-Днепр» за січень 2014, ТОВ «Дітрейд» за липень 2014, ТОВ «Алхеміа Україна» за липень 2014, за результатами якої складено акт №2/08-26-22-03/34268112 від 18.02.2015 (далі Акт № 2).

За результатами перевірки відповідач дійшов висновку про порушення позивачем п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет на загальну суму 807 062,00 грн., в т.ч. по періодах: січень 2014 243 816,00 грн., лютий 2014 903,00 грн., червень 2014 404 294,00 грн., липень 2014 158 049,00 грн.

31.03.2015 відповідно до рішення відповідача № 12 застосовано процедуру податкового компромісу щодо податкового зобовязання з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Транслем» за січень-лютий 2014 року та ТОВ «Мета-Днепр» за січень 2014 року на загальну суму 284 048,00 грн.

На підставі Акту № 2 та з урахуванням рішення про застосування податкового компромісу контролюючим органом прийнято податкове повідомленнярішення №2203 від 01.04.2015, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 843514,50 грн., в т.ч. за основним платежем 562343,00 грн. та 281171,50 грн. за штрафними санкціями.

Позивач, не погодившись з прийнятим податковим повідомленнямрішенням, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки підставою прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали висновки акту перевірки, для вирішення позовних вимог суд вважає необхідним дослідити обґрунтованості цих висновків.

З акту перевірки судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомленнярішення став висновок відповідача про відсутність факту реального вчинення господарських операцій з ТОВ «Гефест Опт», ТОВ «Дітрейд» та ТОВ «Алхемія Україна».

Суд зазначає, що відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Положеннями п.198.2 ст.198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно п.201.10 ст.201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.6 ст.201 ПК України встановлено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Отже, податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.

Згідно п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством України. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З матеріалів справи судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Дітрейд» було укладено договір постачання №94/13 від 08.08.2013, відповідно до умов якого постачальник ТОВ «Дітрейд» зобовязується передати у встановлені терміни товар у власність покупця ТОВ «ТК «Економ Плюс» відповідно до поданого покупцем замовлення, а покупець зобовязується прийняти товар та сплатити його вартість (а.с.52-59, т.1). Відповідно до п.1.2 договору право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін товарної (товарно-транспортної) накладної, яка засвідчує момент передачі товару.

На підтвердження виконання умов вищевказаного договору позивачем до матеріалів справи надано товарно-транспортні накладні, акти приймання продукції (товарів) за кількістю продукції та якістю, податкові накладні (а.с.66-166, т.1).

Крім того, судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Алхемія Україна» було укладено договір купівлі-продажу №04/07/2014 від 01.07.2014, відповідно до умов якого продавець ТОВ «Алхемія Україна» зобовязується передати у власність покупця ТОВ «ТК «Економ Плюс», а покупець зобовязується прийняти та оплатити товар за ціною, що вказується в накладних (а.с.60, т.1).

Виконання умов вищевказаного договору підтверджується наданими до матеріалів справи податковими накладними, видатковими накладними (а.с.167-174, т.1).

Також, судом встановлено, що в періоді який перевірявся, між позивачем та ТОВ «Гефест Опт» укладено договір постачання №20-05/14 від 20.05.2014, відповідно до умов якого постачальник - ТОВ «Гефест Опт» зобовязується передати у встановлені терміни товар у власність покупця ТОВ «ТК «Економ Плюс» відповідно до поданого покупцем замовлення, а покупець зобовязується прийняти товар та сплатити його вартість (а.с.61-64, т.1). Відповідно до п.1.2 договору право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін товарної (товарно-транспортної) накладної, яка засвідчує момент передачі товару.

На підтвердження виконання умов вищевказаного договору позивачем до матеріалів справи надано видаткові накладні, податкові накладні (а.с.175-260, т.1).

Суд вважає за необхідне зазначити, що податкові накладні, наявні в матеріалах справи, виписані ТОВ «Дітрейд», ТОВ «Алхемія Україна» та ТОВ «Гефест Опт» для документального оформлення виконання умов договорів, містять відомості про адресу місцезнаходження покупця та продавців, одиниці виміру товару, кількість товару, ціну товару, тому відповідають вимогам оформлення первинних документів бухгалтерської та податкової звітності. Будь-яких порушень щодо оформлення податкових накладних не встановлено, зауваження до змісту та форми зазначених документів відсутні, що не заперечується і відповідачем в акті перевірки. За таких обставин, підстави для невключення сум податку на додану вартість по вказаних податкових накладних до складу податкового кредиту позивача відсутні.

Під час розгляду справи судом встановлено, що підставою для висновків контролюючого органу про відсутність реального здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «Алхемія Україна» та ТОВ «Гефест Опт» стало, серед іншого, не подання позивачем під час проведення перевірки документів які підтверджують транспортування товару, товарно-транспортних накладних, дорожніх листів, договорів транспортування ТМЦ, санітарно-гігієнічних висновків, посвідчень якості товару.

Щодо відсутності санітарно-гігієнічних висновків та посвідчень якості товару, суд зазначає, що хоча відповідно до умов договорів і передбачено надання контрагентом таких документів, вони підтверджують виключно якість товару який поставляється на адресу позивача та не є документом, який засвідчує факт поставки товару.

З пояснень представника позивача також встановлено, що такі документи, як санітарно-гігієнічний висновок та посвідчення якості товару надаються контрагентами, однак, через те, що такі документи не відносяться до документів тривалого зберігання та суворої звітності, вони позивачем не зберігаються.

Стосовно посилань представника відповідача на відсутність товарно-транспортних накладних, суд зазначає, що товарно-транспортна накладна є документом, який підтверджує факт транспортування товару від постачальника до покупця, проте, відсутність товарно-транспортної накладної, при наявності інших документів первинного бухгалтерського та податкового обліку, не може бути безумовним доказом відсутності факту поставки товару та може свідчити лише про певні недоліки у формування первинної документації.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до умов договорів, на підставі яких здійснювали господарські операції, постачання товару відбувалось транспортними засобами постачальника та за його рахунок. Відтак відсутність у позивача документів, які підтверджують транспортування товару, товарно-транспортних накладних, дорожніх листів, договорів транспортування жодним чином не може свідчити про невиконання операцій з транспортування.

Щодо посилання представника відповідача на недоліки товарно-транспортних накладних, по взаємовідносинах позивача з ТОВ «Дітрейд», а саме: неможливо встановити перевізника, автомобілі якими здійснювалось перевезення, належать іншими особам, деякі автомобілі не зареєстровані в системі АІС «Автомобіль» ДАІ МВС України, суд зазначає, що позивач не зобовязаний та не наділений повноваженнями встановлювати, яким транспортним засобом здійснювалась доставка матеріальних цінностей та хто є власником такого транспортного засобу, для позивача важливим є виключно факт поставки такого товару в належній кількості та якості.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в матеріалах справи міститься довідка ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 30.12.2014 №2346/26-59-22-08/38518542, складена за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Дітрейд» () щодо документального підтвердження господарських відносин з платниками податків та їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.07.2014 по 31.08.2014, відповідно до якої контролюючий орган дійшов висновку про відсутність порушень податкового законодавства з боку ТОВ «Дітрейд» у вказаному періоді.

Стосовно посилань представника відповідача на акт ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 28.07.2014 №2077/26-55-22-13/39177905 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Гефест Опт» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за червень 2014 року», суд зазначає, що в силу закону отримання податковим органом акту перевірки, довідки зустрічної звірки або акту про неможливість проведення зустрічної звірки, в яких викладені висновки про наявність ознак фіктивної господарської діяльності, відсутність факту реального вчинення господарських операцій, вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, акт перевірки контрагента або акт про неможливість проведення зустрічної звірки тощо, не має преюдиціального значення при розгляді справи судом та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

Суд зазначає, що при дослідженні факту здійснення господарських операцій, що були підставою для формування витрат платника податків, оцінювати слід відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку.

Відносини між учасниками попередніх ланок постачання товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між конкретними контрагентами.

В разі наявності у органу державної податкової служби інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватися саме щодо цієї особи.

Суд зазначає, що сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі у разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця.

Крім того, до суду не надано доказів наявності обвинувального вироку відносно посадових (службових) осіб ТОВ «Дітрейд», ТОВ «Алхемія Україна», ТОВ «Гефест Опт» та наявності рішення суду про визнання угод недійсними.

Також, судом не приймається посилання представника відповідача на згоду позивача з виявленими порушеннями з урахуванням застосування податкового компромісу,

Суд зазначає, що податковий компроміс за своєю правовою природою є режимом звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобовязань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, на підставах визначених законодавством.

При цьому, суд зауважує, що платник податків на власний розсуд та виходячи із субєктивних міркувань має право обирати чи погодитись з рішенням контролюючого органу, розпочати процедуру податкового компромісу, або оскаржити рішення контролюючого органу в адміністративному чи судовому порядку.

За таких обставин, суд зазначає, що той факт, що позивачем застосовано процедуру податкового компромісу по взаємовідносинам з ТОВ «Транслем» та ТОВ «Мета-Днепр» не може беззаперечно свідчити про наявність порушень у взаємовідносинах з іншими контрагентами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельна компанія «Економ Плюс».

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 71, 86, 158-163, 254 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельна компанія «Економ Плюс» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомленнярішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області №2203 від 01.04.2015.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельна компанія «Економ Плюс» понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 коп.).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на користь Державного бюджету України решту суми несплаченого судового збору в розмірі 4 384,80 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири гривні 80 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.О. Семененко