Справа № 484/4356/14-а
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 р.м. ОдесаСправа № 484/4356/14-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Паньков Д.А.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Димерлія О.О.

Романішина В.Л.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 9 грудня 2014 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправними дії Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо нарахування та виплати йому грошової допомоги при звільненні, передбаченої ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ, без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців збройних сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» (зі змінами), зобов`язати Фінансове управління здійснити перерахунок грошової допомоги при звільненні, передбаченої ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ, з включенням до грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% місячного грошового забезпечення, яка встановлюється військовослужбовцям Збройних Сил України, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців збройних сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» (зі змінами) з урахуванням виплаченої суми та зобов`язати Фінансове управління виплатити йому грошову допомогу при звільненні, передбачену ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ, з включенням до грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% місячного грошового забезпечення, яка встановлена військовослужбовцям Збройних Сил України згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців збройних сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» (зі змінами) з урахуванням виплаченої суми.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебував на посаді начальника відділу медичного постачання Центрального військово-медичного управління Збройних Сил України та відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнений з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я). При виключенні позивача зі списків особового складу фінансовим управлінням проведено виплату вихідної допомоги, проте без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, чим порушено його право на соціальний захист та грошове забезпечення як військовослужбовця.

Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 9 грудня 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову у повному обсязі.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, однак в судове засідання не з`явились, поважність своєї неявки суду не повідомили, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст. 197 КАС України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив військову службу у Центральному військово-медичному управлінні Збройних Сил України на посаді начальника відділу медичного постачання та наказом Міністра оборони України від 29.08.2014 року №504 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за п. «б» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом начальника Генерального штабу - головнокомандувача Збройних Сил України (по стройовій частині) від 02.09.2014 року №165 позивача з 02.09.2014 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Відповідно до вказаного наказу позивачу при звільненні була виплачена одноразова грошова допомога.

Грошовим атестатом Серії ЗУ №016439 Форми 32, виданим Фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних сил України, засвідчено, що начальнику відділу, полковнику медичної служби ОСОБА_1 виплачено такі види грошового забезпечення: оклад за військовим званням 135 грн. до 02.09.2014 року у сумі 9 грн.; посадовий оклад 1 500 грн. до 02.09.2014 року в сумі 100 грн.; надбавка за вислугу років (40%) 43,60 грн. до 02.09.2014 року; щомісячні додаткові види грошового забезпечення: надбавка за виконання особливо важливих завдань (90%) 137,34 грн. до 02.09.2014 року; таємність (15%) 15 грн. до 02.09.2014 року; премія (90%) 90 грн. до 02.09.2014 року; щомісячна додаткова грошова винагорода (60%) 236,96 грн. до 02.09.2014 року.

Згідно відомостей роздавальної відомості за №227 на виплату грошового забезпечення генералам, офіцерам, прапорщикам і військовослужбовцям СТР/СР служби Міністерства оборони України за квітень місяць 2014 року полковнику м/с ОСОБА_1 нараховано та виплачено щомісячну додаткову грошову винагороду - 60% у розмірі 5 389,88 грн.; роздавальної відомості №44 за травень місяць 2014 року нараховано та виплачено щомісячну додаткову грошову винагороду - 60% у розмірі 3 879,23 грн.; роздавальної відомості №44 за червень місяць 2014 року нараховано та виплачено щомісячну додаткову грошову винагороду - 60% у розмірі 3 458,65 грн.; роздавальної відомості №44 за липень місяць 2014 року нараховано та виплачено щомісячну додаткову грошову винагороду - 60% у розмірі 3 554,46 грн.; роздавальної відомості №44 за серпень місяць 2014 року нараховано та виплачено щомісячну додаткову грошову винагороду - 60% у розмірі 3 554,46 грн.; роздавальної відомості №622 за вересень місяць 2014 року нараховано та виплачено щомісячну додаткову грошову винагороду - 60% у розмірі 3 791,42 грн.

Проте при звільненні позивача до складу одноразової грошової допомоги відповідач не включив щомісячну додаткову грошову винагороду, яку позивач отримував з квітня по вересень 2014 року у розмірі 60% від місячного грошового забезпечення.

Як на підставу для не включення спірних виплат до складу одноразової грошової допомоги відповідач послався на положення Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 року №595, згідно яких вказана винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Вирішуючи спір по суті та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що виплачена позивачу одноразова грошова допомога при звільненні розрахована у відповідності до вимог законодавчих актів, тому вимоги позивача про зобов`язання здійснити перерахунок цієї виплати є безпідставними.

Колегія суддів висновки суду першої інстанції вважає правильними, виходячи з наступного.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII, який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно із ч.ч. 2, 4 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» установлено щомісячну додаткову грошову винагороду, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Згідно із п. 2 Постанови КМУ від 22.09.2010 року № 889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 Наказом Міністерства оборони України від 15.11.2010 року № 595 затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, якою визначені умови та порядок виплати особам офіцерського складу винагороди, окреслено перелік військовослужбовців, яким вона виплачується, регламентовано повноваження командира (начальника) військової частини (організації, установи) щодо підстав та розміру її виплати.

Згідно із п. 8 Інструкції від 15.11.2010 року № 595 грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

За правилами п. 9 Інструкції від 15.11.2010 року № 595 розміри винагороди встановлюються наказами Міністра оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони (Головного управління розвідки Міністерства оборони) в Державному бюджеті України на відповідний рік та згідно із п. 10 Інструкції командир військової частини за наявності обставин, передбачених у цьому пункті, має право зменшувати розмір винагороди.

Аналіз наведених правових норм показав, що додаткова грошова винагорода, яка має постійний характер, входить в структуру грошового забезпечення військовослужбовців, тому в силу ст. 15 вказаного Закону при звільненні зі служби за станом здоров`я має враховуватись у виплату цим особам одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Разом з цим, положення Постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 у системному зв`язку із нормами ст.ст. 9 і 15 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-XII та правилами Інструкції від 15.11.2010 року № 595 дають підстави для висновку, що винагорода, встановлена Постановою Кабінету Міністрів України, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зазначена винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, оскільки виплачується відповідним категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у цій постанові, тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати та як доповнення до суми грошового забезпечення.

Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Таким чином, оскільки виплата такої винагороди дозволена за наявності наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) або вищого командира (начальника) залежно від настання спеціальних обставин, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, колегія суддів вважає, що додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889, Наказом Міністерства оборони України від 15.11.2010 року № 595, має тимчасовий характер, тому не включається до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.

Подібна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постановах від 19 травня 2015 року по справі № 21-466а15, від 3 березня 2015 року №21-32а15 та відповідно до ст. 244-2 КАС України має враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права.

З огляду на викладене, враховуючи, що виплачена позивачу за період проходження військової служби додаткова грошова винагорода не є винагородою, що має постійний характер у розумінні ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні діяло у відповідності до вимог законодавства, отже підстави для проведення перерахунку цієї виплати відсутні.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п. 2 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 9 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили в порядку, встановленому частиною 5 статті 254 КАС України, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

В.Л. Романішин