Справа № 810/3528/15
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2015-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2015 року № 810/3528/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еталон-К» до Київської міської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови у митному оформленні,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Еталон-К» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Київської міської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 16.07.2015 № 100250001/2015/000028/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №100250001/2015/00096.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржуване рішення та картка відмови винесені з порушенням визначеного законом порядку, без дотримання основних принципів митного регулювання, відповідачем протиправно здійснено коригування митної вартості товару.

Представник позивача звернувся до суду з письмовим клопотанням, яким підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити та розглядати справу за його відсутності.

Відповідач, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, явку свого представника не забезпечив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався. Надав письмові заперечення проти позову, в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв'язку з тим, що під час митного оформлення товарів, задекларованих позивачем, митний орган встановив, що документи, подані до митного оформлення для підтвердження митної вартості товарів, містять розбіжності.

На підставі ч. 4 ст. 122, ч. 6 ст. 128 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження на основі наявних у матеріалах справи доказів.

Судом встановлено, що декларантом позивача 16.07.2015 заявлено до митного оформлення за електронною митною декларацією №100250001/2015/007907 (далі ЕМД) товар (плитка керамічна облицювальна глазурована, завтовшки не більше 15 мм., з камяної кераміки для покриття підлоги: ARCHISTONE LIGHT STONE LAPP 60*120, виробник GRUPPO CERAMICHE RICCHETTI S.P.A., торговельна марка CERDISA, країна виробництва - IT), митною вартістю 7,0 USD за 1 м2, який надійшов на адресу позивача від іноземного контрагента Solifinance OU (Талін, Естонія) на підставі контракту від 01.10.2010 №01/10-1-ІМ.

Декларантом обрано основний метод визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операцій). На підтвердження заявленої митної вартості товарів декларантом надано документи, перелік яких вказано у графі 44 вказаної ЕМД, зокрема:

- міжнародну автомобільну накладну (CMR) № 0795975 від 08.07.2015;

- рахунок-фактуру (інвойс) № 636/15 від 07.07.2015;

- пакувальний лист № 636/15 до інвойсу №636/15 від 07.07.2015;

- зовнішньоекономічний контракт № 01/10-1-ІМ від 01.10.2010;

- доповнення до зовнішньоекономічного контракту від 01.03.2011;

- доповнення до зовнішньоекономічного контракту від 20.10.2011;

- доповнення до зовнішньоекономічного контракту від 09.01.2012;

- доповнення до зовнішньоекономічного контракту від 23.06.2014;

- доповнення до зовнішньоекономічного контракту від 20.12.2014;

- доповнення до зовнішньоекономічного контракту від 01.04.2015;

- інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару №2730 від 08.07.2015;

- декларація про походження товару №636/15 від 07.07.2015;

- лист виробника від 01.02.2015;

- копію митної декларації країни відправлення 15PL302010E0079120 від 08.07.2015;

- картка обліку особи, яка здійснює операції з товарами №125/2012/0001248 від 28.11.2011.

Документи для здійснення митного оформлення подавались ОСОБА_1 як особою, уповноваженою на декларування.

Київською міською митницею ДФС проаналізовано інформацію, що містилась у товаросупровідних документах, наданих до митного оформлення за митною декларацією, та повідомлено позивача електронним повідомленням, що для підтвердження складових заявленої митної вартості декларанту необхідно подати додаткові документи згідно п. 3 ст. 53 МК України, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів.

За результатами розгляду вказаного повідомлення декларант відповідним листом проінформував митний орган, що надати запитувані документи можливості немає.

За таких обставин відповідачем прийнято картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів №100250001/2015/00096 та рішення про коригування митної вартості товарів №100250001/2015/000028/2 від 16.07.2015, яким скориговано митну вартість товару із 7,0 USD/м2 до 12,5 USD /м2.

Зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що підставою для відмови у визнанні заявленої митної вартості є те, що надані документи містять розбіжності; документи, які підтверджують митну вартість не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що згідно оскаржуваного рішення митна вартість товарів відкоригована відповідачем за резервним методом та ґрунтується на митній вартості товару, подібного за якісними характеристиками, митне оформлення якого уже здійснене за МД від 18.05.2015 №100250001/2015/005420.

З метою випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобов'язання на різницю між митними платежами, обчисленими із заявленої митної вартості, та митними платежами, обчисленими із скоригованої митним органом митної вартості, позивачем подано до Київської міської митниці ДФС нову митну декларацію від 17.07.2015 №100250001/2015/007959.

Вважаючи рішення про коригування митної вартості товару та картку відмови протиправними, позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями МК України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012.

Відповідно до ст. 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування з моменту отримання органом доходів та зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електроної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (ст. 257 МК України).

Статтями 49, 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця (ч. 5 ст. 58 МК України).

Так, на підтвердження митної вартості товару позивачем було надано митному органу перелік документів, передбачених ч.2 ст. 53 та ст. 335 МК України, про що зазначено у графі 44 ЕМД та картці відмови.

Відповідно до ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього кодексу.

Зокрема, ст. 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Відповідно до положень ст. 53 МК України одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік документів, необхідних для підтвердження митної вартості, наведений у ч. 2 ст. 53 МК України. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Згідно ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу змісту ч.ч. 1, 2 ст. 53 МК України слідує, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма узгоджується із положеннями ст. 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Зазначене вище також відповідає стандартним правилам, встановленим п.п. 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Статтею 8 МК України визначено принципи здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 53 МК України якщо документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 МК України містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Тобто, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право лише у передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 53 МК України випадках витребовувати у декларанта додаткові документи.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Отже, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, законом чітко встановлено умови, за наявності яких у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмови у митному оформленні.

Такими імперативними умовами є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів та/або існування обґрунтованих підстав вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

При цьому суд звертає увагу на те, що у митного органу є обов'язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості перевірки розрахунку митної вартості на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Крім того, для витребування доказів на спростування наявності впливу взаємозв'язку покупця та продавця на митну вартість задекларованого товару митниця зобов'язана обґрунтувати обставини, які свідчать про ймовірність існування такого взаємозв'язку.

Згідно ч. 4 ст. 15 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року для цілей цієї Угоди особи вважаються пов'язаними між собою, тільки якщо: вони є службовцями або директорами підприємств один в одного; вони юридично визнані партнерами по бізнесу; вони є роботодавцем і працівником; будь-яка особа безпосередньо чи опосередковано володіє, контролює або утримує 5 чи більше відсотків випущених акцій, що дають право голосу, або акцій обох з них; один з них безпосередньо або опосередковано контролює іншого; обидва безпосередньо або опосередковано контролюються третьою особою; разом вони безпосередньо або опосередковано контролюють третю особу; вони є членами однієї й тієї самої сім'ї. Особи, які пов'язані одна з одною в бізнесі таким чином, що одна з них є одноосібним агентом, одноосібним дистриб'ютором чи одноосібним концесіонером іншого, як би це не називалося, уважаються пов'язаними для цілей цієї Угоди, якщо вони підпадають під вказані критерії.

Як встановлено судом, витребовуючи у декларанта додаткові документи, митний орган послався на наявність невідповідностей/розбіжностей та/або неповних даних для підтвердження митної вартості товару.

Зокрема, у електронному повідомлені вказано, що у контракті № 01/10-1-ІМ від 01.10.2010 умови поставки FOB; у поданій МД згідно інвойса №610/15 від 03.07.2015 умови поставки CPT.

Однак, при встановленні обставин справи судом встановлено, що разом з митною декларацією на підтвердження заявленої митної вартості товару декларантом подано інвойс №636/15 від 07.07.2015, а не інвойс №610/15, зазначений у повідомленні.

Також встановлено, що митному органу надавались Додаткові угоди до контракту №01/10-1-ІМ від 01.10.2010, серед яких наявна Додаткова угода від 20.10.2011, згідно якої здійснення поставки товару за умовами СРТ Бровари.

Отже, розбіжності в умовах поставки відсутні.

Разом з цим, відповідач під час розгляду справи не повідомив суду жодних обставин та не надав доказів на підтвердження того, що позивач у декларації митної вартості зазначив не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості.

В ході розгляду справи судом також не встановлено існування обмежень для визначення митної вартості задекларованих товарів за ціною договору, наведених у ст. 58 МК України.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що у митного органу не було підстав витребовувати додаткові документи, перелік яких наведений у ч. 3 ст. 53 МК України.

Зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що відповідачем не вказано, яка конкретно інформація є наявною у митного органу, що призвела до виникнення обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товару.

Оскаржуване рішення також не містить обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митницею у рішеннях, що доводило б обґрунтованість рівня скоригованої нею митної вартості товару та не розкриває конкретних фактів, які вплинули на таке коригування, що вказує на його невідповідність вимогам ч. 2 ст. 55 МК України.

Крім того, на порушення викладених вимог закону оскаржуване рішення не містить обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано. Натомість, відповідач по суті лише загально зазначає, що надані документи містять розбіжності; документи, які підтверджують митну вартість, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально.

Щодо зазначеного в оскаржуваному рішенні неподання додаткових документів, судом встановлено, що позивачем не подано під час митного оформлення лише ті документи, які були відсутні на момент митного оформлення, зокрема, договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третіми особами на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом), рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів у зв'язку зі складністю в їх отриманні та необхідністю часу на їх отримання.

Так, в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості міститься посилання на митну декларацію № 100250001/2015/005420 від 18.05.2015. Однак, цієї декларації відповідач суду не надав, а тому неможливо проаналізувати розрахунок митної вартості та встановити, яким способом проводилося коригування.

Відповідачем додано до матеріалів справи витяг з цінової бази, проте, серед даних такої таблиці інформація про митну декларацію, на якій ґрунтувалась скоригована митна вартість товару, також відсутня.

Згідно графи 33 розділу 2 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за №883/21195, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов'язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Проте, відповідачем не надано пояснень щодо коригувань на обсяг партії, умов поставки, комерційних умов тощо.

Також у письмових запереченнях проти позову відповідач зазначає, що оскаржуване рішення виносилося по поставці, яка здійснювалась по непрямому контракту.

Судом встановлено, що до митного оформлення позивачем надавався лист постачальника від 01.02.2015, згідно якого постачальник є офіційним представником (підрозділом) з реалізації керамічної плитки виробництва GRUPPO CERAMICHE RICCHETTI S.P.A., що і пояснює ціну імпорту як при прямому контракті. Крім того, відповідач не довів, що дані обставини будь-яким чином вплинули на числові значення митної вартості товару.

Судом також враховується, що відповідачем вказані розбіжності у поданих документах зазначаються виключно на етапі подання заперечень до суду, а не при прийнятті оскаржуваного рішення та у самому рішенні.

Щодо застосування відповідачем резервного методу визначення митної вартості товару, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст. 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Як встановлено судом, позивачем для підтвердження митного оформлення товару подано усі документи, які підтверджують вартість товару та усі складові митної вартості.

Проте, в оскаржуваному рішенні не зазначено, яка з перелічених у ч. 2 ст. 58 МК України підстав у даному випадку стала причиною неможливості застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Суд зазначає, що відповідачем не обґрунтовано в оскаржуваному рішенні, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, а також не навів обставин, які мали б бути підтверджені додаткового витребовуваними митним органом документами.

Те що декларантом не надано додаткові документи за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом коригування митної вартості товару.

Отже, у відповідача під час прийняття рішення про коригування митної вартості товарів не було підстав для незастосування основного методу визначення митної вартості товарів позивача за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операцій).

З матеріалів справи слідує, що під час коригування митної вартості товару відповідачем було використано резервний метод визначення митної вартості.

Як зазначалось судом, відповідно до умов МК України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього кодексу.

Як стверджує відповідач у оскаржуваному рішенні методи 2а, 2б не можуть бути застосовані у звязку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні (аналогічні) товари; методи 2а, 2г через відсутність основи для віднімання (додавання) вартості.

Також представником позивача при наданні пояснень зазначено, що ТОВ «Еталон-К» впродовж останніх пяти років імпортує ідентичний, аналогічний товар на підставі контракту №01/10-1-ІМ від 01.10.2010.

З викладеного слідує, що до прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару із застосуванням резервного методу відповідач зобовязаний був провести усі можливі дії в межах своїх повноважень щодо можливості застосування кожного з другого по пятий метод, щоб у подальшому така можливість була обґрунтовано виключена.

Проте, оскаржуване рішення містить лише формальне посилання на неможливість застосування попередніх методів.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що митним органом не доведено неможливості застосування інших методів визначення митної вартості, окрім резервного.

Також суд зазначає, що згідно графи 33 розділу 2 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (ст. 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Проте, в оскаржуваному рішенні відсутня докладна інформація та джерела, які використовувались митним органом при визначенні митної вартості товарів.

Згідно ч. 4 ст. 57 МК України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Відповідно до вимог графи 33 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів у графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59 - 61 кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

У графі 33 оскаржуваного рішення зазначено, що процедура консультацій проведена.

Проте, відображення даного факту у оскаржуваному рішенні не є достатнім та беззаперечним доказом проведення консультації у разі заперечення цього факту декларантом, оскільки консультація проводиться до прийняття рішення.

Так, митне оформлення товарів здійснювалось шляхом електронного декларування. При цьому, ніякої іншої інформації, крім вимоги про надання додаткових документів та прийнятого рішення про коригування митної вартості до позивача не надходило, що свідчить про відсутність зі сторони митного органу будь-якої спрямованості на діалог з декларантом з метою визначення основи митної вартості. Також ані декларант, ані позивач не засвідчував жодним чином запис у рішеннях про коригування митної вартості про проведення консультацій, що також підтверджується матеріалами справи.

При цьому у графі 33 оскаржуваного рішеннях не зафіксовано результати проведеної консультації, а лише вказані причини, через які не можуть бути застосовані попередні методи визначення митної вартості товарів.

Верховний Суд України неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів. Так, Верховний Суд України зазначає, що у разі незгоди митного органу із митною вартістю імпортованого товару він відповідно до вимог статті 266 МК України зобов'язаний провести процедуру консультацій, у ході яких мав би дійти висновків щодо застосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів (постанови Верховного Суду України від 14.05.2013 у справі №21-130а13, від 21.01.2011 у справі №21-56а10, від 07.02.2011 у справі № 21-76а10, від 14.11.2011 у справі №21-213а11, від 06.02.2012 у справі № 21-418а11, від 03.07.2012 у справі №21-197а12).

Так, суд зазначає, що відповідно до ч. 7 ст. 54 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Проте, відповідачем при невизнанні митної вартості, заявленої ТОВ «Еталон-К», та визначенні митної вартості за іншим, відмінним від першого, методом, не обґрунтовано із посиланням на надані декларантом документи, як причини неможливості застосування першого методу визначення митної вартості.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки відповідачем як субєктом владних повноважень не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження доводів щодо правомірності застосування норм митного законодавства, а відтак, не доведено суду правомірності прийняття оскаржуваного рішення та картки відмови.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення є протиправними та підлягають скасуванню, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

До позовної заяви позивачем додано докази сплати судового збору у сумі 182,70 грн. (платіжне доручення від 07.08.2015 № 4474), які підлягають стягненню з Державного бюджету України на його користь.

Керуючись ст. ст. 11, 14, 69-72, 86, 94, 98, 122, 128, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів від 16.07.2015 №100250001/2015/000028/2.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №100250001/2015/00096.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Еталон-К» () з Державного бюджету України сплачений згідно платіжного доручення від 07.08.2015 № 4474 судовий збір у сумі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лапій С.М.