Справа № 2-а-10511/11
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2012-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________

Головуючий у 1-й інстанції: Закревський Л.В.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

іменем України

"16" серпня 2012 р. Справа № 2-а-10511/11

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Котік Т.С.

суддів: Жизневської А.В.

ОСОБА_2,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Володимирецької райдержадміністрації Рівненської області на постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від "19" грудня 2011 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Володимирецької райдержадміністрації Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2011 року позивачка звернулася з позовом до управління праці та соціального захисту населення Володимирецької райдержадміністрації, у власних інтересах та в інтересах малолітніх та неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, в якому просила визнати неправомірною бездіяльність відповідача, щодо ненарахування та невиплати коштів передбачених ст. 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та у не нарахуванні щомісячної допомоги по догляду за дітьми - ОСОБА_11, ОСОБА_13 до досягнення ними трирічного віку у подвійному розмірі встановленого ст. 43 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та втратами, зумовленими народженням та похованням.

Постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 19 грудня 2011 року позов задоволено.

Зобовязано відповідача нараховувати та виплачувати ОСОБА_4 державну допомогу по догляду за дітьми ОСОБА_11, 03.07.2010р., ОСОБА_13 Юрієвною 24.07.2008 р., до досягнення ними трирічного віку на підставі ст.30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з подвійного розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до 6-ти років, починаючи з 01 травня 2011 року і до настання передбачених законодавством підстав для припинення виплати допомоги особисто позивачу, або до зміни законодавства, що регулює вказані виплати, з врахуванням виплат, проведених протягом цього часу та зміни розміру прожиткового мінімуму.

Зобовязано відповідача провести переррахунок та виплату ОСОБА_4 та її дітям грошову допомогу, передбачену ст. 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі 40 % від встановленого законодавством мінімального розміру заробітної плати, починаючи, з 01 травя 2011 року і до настання передбачених законодавством підстав для припинення виплати допомоги особисто позивачу та її дітям, або до зміни діїї законодавства, що регулює вказані виплати.

У апеляційній скарзі управління праці та соціального захисту населення Володимирецької райдержадміністрації Рівненської області, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати зазначену постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши справу та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах, передбачених статті 195 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач та її діти є особами, які постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, та проживають в зоні гарантованого добровільного відселення. Позивач отримує виплати згідно зі ст. 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", але у меншому розмірі, ніж визначено Законом.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.91р. то громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в такому розмірі:

- у зоні гарантованого добровільного відселення - 40 процентів від мінімальної заробітної плати.

Дія вказаної норми була зупинена Законом України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності з 01.01.2008 року.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційними положення щодо зупинення дії ч. 1 ст. 37 вищевказаного Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, отже позивач має право на отримання коштів передбачених ст. 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру виплат застосуванню підлягає саме ст.ст. 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Доводи апелянта в цій частині щодо правомірності його дій у звязку з відсутністю джерел фінансування на вказані виплати та необхідність їх встановлення бюджетним законодавством, є безпідставними, оскільки реалізація встановленого законом права не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовну вимогу позивача щодо виплати коштів, передбачених ст. 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Що стосується позовної вимоги про зобов'язання відповідача здійснити виплати відповідно до ст. 43 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та втратами, зумовленими народженням та похованням, колегія суддів зазначає наступне.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивачка як застрахована особа має право на отримання допомоги по догляду дітьми відповідно до ст. 41, 43 Закону України від 18.01.2001 № 2240-ІІІ "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" (далі - Закон № 2240-ІІІ).

Проте, повністю погодитися з такими висновками суду не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є матір'ю ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_13 ,ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказані діти позивачки належить до категорії дітей, потерпілих від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідним посвідченням. Позивач отримує допомогу по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку у розмірі 130 грн. на кожного, а тому на неї поширюється дія статей 41, 43 Закону України від 18.01.2001 № 2240-ІІІ .

Позивачка перебуває на обліку у відповідача, як застрахована особа, що отримує допомогу по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку у розмірі 130 грн. на кожну дитину, а тому на неї поширюється дія статей 41, 43 Закону України від 18.01.2001 № 2240-ІІІ .

Згідно статті 43 Закону № 2240-ІІІ допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

В період виникнення спірних правовідносин, правова оцінка яким дана в постанові суду першої інстанції, вказані правовідносини регулювались також Законом України від 21.11.1992 № 2811-ХІІ "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" (далі Закон № 2811-ХІІ).

Відповідно до пункту 23 Розділу ІІ Закону України від 28.12.2008 № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі Закон № 107-VI), частина перша статті 15 Закону № 2811-ХІІ викладена в такій редакції:

"Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень";

Пункт 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" викладений у такій редакції:

"Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 року - 50 відсотками, з 1 січня 2009 року - 75 відсотками, з 1 січня 2010 року - 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців".

Згідно пункту 24 Закону № 107-VI у Законі № 2240-ІІІ статті 40-44 виключені.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України положення, зокрема пунктів 24-34 розділу ІІ Закону № 107-VI. При цьому пункт 23 неконституційним визнаний не був.

Тобто, стаття 43 Закону № 2240-ІІІ є чинною, але також є чинними вказані норми Закону № 2811-ХІІ.

Правові норми Закону № 2811-ХІІ в редакції Закону № 107-VI у часі прийняті пізніше за статтю 43 Закону № 2240-ІІІ, вони повністю узгоджуються з іншими нормативними актами, які визначають порядок сплати допомоги і джерела фінансування цих виплат, а тому, аналізуючи викладені обставини, враховуючи, що законодавством функція виплати допомоги по догляду за дитиною визначена як державна, судова колегія вважає необхідним в даному випадку застосовувати і щодо застрахованих осіб і щодо незастрахованих осіб положення про розмір спірної допомоги, які визначені лише статтею 15 Закону № 2811-ХІІ.

Відповідно до приписів частини другої статті 45 Закону України від 27.04.2010 N 2154-VI "Про Державний Бюджет України на 2010 рік" було встановлено, що допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 був затверджений Порядок призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми, за яким допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується в розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2010 року 100% прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 грн.

При цьому стаття 15 Закону № 2811-ХІІ діє в редакції Закону № 107-VI.

Перераховані вище норми до теперішнього часу не визнані неконституційними Конституційним Судом України, що доводить правомірність застосування зазначених норм відповідачем при виплаті спірної допомоги.

Разом з тим, суд прийшов до правильного висновку, що позивачка має право на подвійний розмір вказаних виплат відповідно до ст.30 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", однак невірно застосував матеріальний закон до вказаних правовідносин.

З огляду на вищевикладене, судове рішення в цій частині підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.195,197, 201,207,212 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Володимирецької райдержадміністрації Рівненської області задовольнити частково.

Постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від 19 грудня 2011 року змінити.

"Визнати протиправною відмову ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Володимирецької райдержадміністрації Рівненської області щодо не призначення та невиплати ОСОБА_4 допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, виходячи з подвійного розміру, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб та середнім сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

Зобов'язати ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Володимирецької райдержадміністрації Рівненської області нарахувати та виплатити ОСОБА_4 державну допомогу по догляду за дитиною ОСОБА_11 до досягнення ним трирічного віку виходячи з подвійного розміру, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб та середнім сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, починаючи починаючи з 01 травня 2011 року і до настання передбачених законодавством підстав для припинення виплати допомоги особисто позивачу, або до зміни законодавства, що регулює вказані виплати, з врахуванням проведених виплат.

Зобов'язати ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Володимирецької райдержадміністрації Рівненської області нарахувати та виплатити ОСОБА_4 державну допомогу по догляду за дитиною ОСОБА_13 до досягнення нею трирічного віку виходячи з подвійного розміру що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб та середнім сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, починаючи з 01 травня 2011 року і до настання передбачених законодавством підстав для припинення виплати допомоги особисто позивачу, або до зміни законодавства, що регулює вказані виплати, з врахуванням проведених виплат.

У решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.С. Котік

судді: ОСОБА_14 ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_4 с. Великі Цепцевичі,Володимирецький район, Рівненська область,34341

3- відповідачу ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Володимирецької райдержадміністрації Рівненської області вул.Соборна, 23,смт.Володимирець,Рівненська область,34300