Справа № 826/11968/15
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Кузьменко В. В.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А. Г.,

за участю секретаря Рипік О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, скасування постанови, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.09.2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, скасування постанови ВП №45326006.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.09.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В засідання з'явились учасники процесу.

Представник апелянта наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги.

Представник відповідача просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини, наданим доказам дав вірну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на виконанні у відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України перебувало виконавче провадження ВП №31295460 з виконання виконавчого напису №459, виданого 25.05.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А. про звернення стягнення на нерухоме майно: їдальня на 100 місць, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1369,4 кв.м., реєстраційний номер 23561630, що належить на праві власності громадянину України ОСОБА_2. За рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку заставного майна, задовольнити вимоги ТОВ «Український промисловий банк» в сумі 134596531,95 грн.

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України 17.02.2012 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №31295460, та надано боржнику семиденний строк з моменту винесення (отримання) відповідної постанови на її добровільне виконання.

Боржником у вказаному виконавчому провадженні є ОСОБА_2 (позивач).

11.05.2012 року відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 13459653,20 грн.

В подальшому, 03.11.2014 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України при примусовому виконанні виконавчого напису №459, виданого 25.05.2011 року приватним нотаріусом КМНО Юдіним М.А., прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 11.05.2012 року №31295460 виділено в окреме провадження.

04.11.2014 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Канцедалом О.О. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №45326006 з примусового виконання постанови №31295460, виданої 11.05.2012 року відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про стягнення з ОСОБА_2 13459653,20 грн. виконавчого збору.

14.04.2015 року представник позивача звернувся до начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із клопотанням про скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України №45326006 від 04.11.2014 року в порядку ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження».

За результатами розгляду даного звернення позивачу листом від 14.05.2015 року №К-6947/2./12 повідомлено, що відповідно до положень ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку, з огляду на це звернення позивача розглянуто відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Вважаючи дії державних виконавців та рішення стосовно виконавчого провадження з примусового виконання постанови протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV (далі - Закон №606-XIV).

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (ч. 2 ст. 2 вказаного Закону).

Відповідно до ст. 11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби визначено ст. 82 Закону №606-XIV.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

При цьому, боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку (ч. 2 ст. 82 Закону №606-XIV).

П. 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року №3 (зі змінами) «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», визначено, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Прийнята державним виконавцем постанова про накладення штрафу на боржника, не виконана самостійно, є підставою для її примусового виконання.

За змістом п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є боржником у виконавчому провадженні №45326006 з примусового виконання постанови №31295460.

У зв'язку з цим право оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших осіб державної виконавчої служби позивач, як боржник у виконавчому провадженні, має виключно у судовому порядку.

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів аналогічно з судом першої інстанції вважає, що дії начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Асадова В.Т. щодо нескасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.11.2014 року (ВП №45326006) є правомірними.

Разом з тим, відповідно до Закону №606-XIV підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

При цьому, ч. 1 ст. 25 Закону №606-XIV визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону №606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 28 Закону №606-XIV визначено виключний перелік випадків, коли виконавчий збір не стягується, а саме: за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, за виконавчими документами, які підлягають негайному виконанню, а також у разі перерахування коштів стягувачу у випадку, передбаченому ч. 2 ст. 27 цього Закону, та у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред'явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Відповідно до пп.3.7.1 п.3.7 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у ч. 1 ст. 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.

Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до початку його примусового виконання, виконавчий збір стягується з суми, яка не була сплачена боржником самостійно (пп.3.7.2 п.3.7 розділу ІІІ Інструкції №512/5).

Судом першої інстанції встановлено, що, у строк, встановлений для самостійного виконання постанови про відкриття виконавчого провадження №31295460 з виконання виконавчого напису №459, виданого 25.05.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А. про «звернення стягнення на нерухоме майно: їдальня на 100 місць, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1369,4 кв.м., реєстраційний номер 23561630, що належить на праві власності громадянину України ОСОБА_2. За рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку заставного майна, задовольнити вимоги ТОВ «Український промисловий банк» в сумі 134596531,95 грн.» не виконано, протилежного позивачем не доведено.

У зв'язку з наведеним, державним виконавцем 11.05.2012 року винесена постанова про стягнення виконавчого збору у сумі 13459653,20 грн.

Разом з тим, сама постанова про стягнення виконавчого збору позивачем не оскаржувалася, що свідчить про його згоду з її вимогами.

З матеріалів справи вбачається, що постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 11.05.2012 року станом на момент вчинення оскаржуваних державним виконавцем дій щодо відкриття виконавчого провадження №45326006 була чинна та постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 03.11.2014 року виокремлена в окреме провадження, а 04.11.2014 року (наступного дня) прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з її примусового виконання.

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності дій державного виконавця та відсутності підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.11.2014 року №45326006 з примусового виконання постанови №31295460 від 11.05.2012 року про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача про врегулювання спору в досудовому порядку, оскільки боржником передбачено порядок судового оскарження рішень та дій державного виконавця в процесі примусового виконання.

Решта доводів апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно відмови у задоволенні позовних вимог, через що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 року № 7 колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.09.2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, скасування постанови - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.09.2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів, з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В. В. Кузьменко

Судді: Я.М. Василенко

А.Г. Степанюк

Повний текст ухвали виготовлено 26.10.2015 року.

Головуючий суддя Кузьменко В. В.

Судді: Степанюк А.Г.

Василенко Я.М.