Справа № 541/2239/15-а
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 р.Справа № 541/2239/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Сіренко О.І.

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15.09.2015р. по справі № 541/2239/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

15 вересня 2015 року постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області в задоволенні позовних вимог за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити певні дії; зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області поновити ОСОБА_1 та членам його сім'ї з 01 липня 2015р., 50 відсоткову знижку плати за жилу площу, комунальні послуги та паливо на підставі довідки № 4/10104, виданої 31.01.2002року УМВС України в Полтавській області; стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області на його користь понесених судових витрат в сумі 73,08грн. - відмовлено за безпідставністю.

ОСОБА_1 у апеляційній скарзі просить постанову суду першої інстанції скасувати, постановити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що згідно правової позиції Конституційного Суду України (справа №20-рп/2004, №5-рп/2002, №8-рп/99) пільги, компенсації і гарантії, надані громадянам України, за змістом та обсягом не підлягають звуженню у зв'язку з прийняттям нових законів або внесенням змін до чинних. Тим більше, що пільги, компенсації і гарантії для працівників правоохоронних органів мають особливий характер та спрямовані на забезпечення соціального захисту таких громадян та членів їх сімей, їх зупинення є порушенням гарантованого державною права на соціальний захист. З огляду на те, що ОСОБА_1 50-процентна знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива надана у 2002 році до набрання чинності Законом України від 28.12.2014 року №76-VІІІ "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України", а також до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 04.06.2015 року №389, припинення дії останньої з-боку відповідача є неправомірним.

Управління праці та соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області у письмових запереченнях просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що призначена позивачу знижка на оплату житлово-комунальних послуг є пільгою, а тому має застосовуватись у відповідності до норм чинного законодавства, зокрема Закону України "Про міліцію" зі змінами, внесеними Законом України від 28.12.2014 року №76-VІІІ, а також постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року №389, яка є обов'язковою до виконання.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не прибули, своїх представників не направили. Від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, Управління праці та соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області у письмових запереченнях також просить суд розглядати справу без участі представника відповідача. Керуючись ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає, що перешкоди для розгляду справи відсутні.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 КАС України, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 23 травня 2000 року наказом №45о.с. УМВС України в Полтавській області майора міліції ОСОБА_1, начальника відділу дізнання Миргородського міськрайонного відділу, звільнено зі служби за ст. 64 п. "б" через хворобу у запас (а.с. 7 - витяг з наказу).

На підставі довідки від 31.01.2002 року №4/10104 ОСОБА_1 як пенсіонеру МВС, відповідно до Закону України "Про міліцію", введеного в дію постановою Верховної Ради України від 25.12.1990 року №583-ХІІ, призначено 50-процентну знижку по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива.

18 серпня 2015 року Управлінням праці та соціального захисту Миргородської міської ради Полтавської області ОСОБА_1 листом за вихідним № 01-12/4168 повідомлено, що дію пільги на житлово-комунальні послуги та послуги зв'язку з 01.07.2015 року припинено на підставі Закону України від 28 грудня 2014 року №76-VІІІ "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року №389 (а.с.8).

ОСОБА_1, не погодившись із такими діями відповідача, звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що за умови набрання чинності Законом України від 28.12.2014 року №76-VІІІ в частині зміни умов надання пільг окремим категоріям населення, відповідач, приймаючи рішення про припинення дії пільги на житлово-комунальні послуги та послуги зв'язку позивачу, діяв у межах власних повноважень та у відповідності до вимог діючого законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правовий і соціальний захист працівників міліції та їх пенсійне забезпечення врегульовано Законом України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року N 565-XII (далі - Закон №565-ХІІ), згідно частин 1 та 2 статті 22 якого передбачено, що держава гарантує працівникам міліції соціальний захист. Працівники міліції користуються пільгами при розподілі житла, встановленні квартирних телефонів, влаштуванні дітей у дошкільні заклади, вирішенні інших питань соціально-побутового забезпечення у порядку, передбаченому законодавством України.

Чинною на час призначення позивачу спірної пільги редакцією Закону №565-ХІІ було передбачено, що працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-процентна знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива. За працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги за цим Законом (ч. 4, 6 ст. 22 Закону).

Відповідно до довідки виданої УМВС у Полтавській області № 4/10104 від 31.01.2002 року ОСОБА_1 як пенсіонеру МВС та членам його сім'ї довічно відповідно до положень Закону України «Про міліцію» надано право на 50-процентну знижку по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива. (а.с. 6).

Підпунктом "в" підпункту 1 пункту 68 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. N 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" у Законі України "Про міліцію" у статті 22 частину сьому доповнено словами "за умови, якщо середньомісячний сукупний доход сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України".

Однак, зміни, внесені підпунктом "в" підпункту 1 пункту 68 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. N 107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008.

Пунктом 12 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року N 1166-VII у статті 22 Закону України "Про міліцію" частини шосту та сьому викладено у такій редакції: "За працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги згідно з цим Законом. Пільги, передбачені частинами четвертою, п'ятою цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України".

Пунктом 1 розділу І Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року N 76-VIII у Законі України "Про міліцію" частину сьому статті 22 викладено у такій редакції: "Установити, що пільги, передбачені частинами четвертою, п'ятою та шостою цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України".

У зв'язку з прийняттям Закону України від 28 грудня 2014 р. N 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" Кабінетом Міністрів України 04 червня 2015 року прийнято постанову №389, якою затверджено Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї (набрав чинності з 01.07.2015 року). Вказаним Порядком визначено механізм реалізації права на отримання пільг з оплати послуг за користування житлом (квартирна плата, плата за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), комунальних послуг (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів), паливом, скрапленим газом, телефоном, а також послуг із встановлення квартирних телефонів (далі - пільги) залежно від середньомісячного сукупного доходу сім'ї осіб, які мають право на пільги згідно із законодавчими актами.

Таким чином, у період з часу призначення ОСОБА_1 пільги та до 01.07.2015 року чинним законодавством встановлювалось право певного кола осіб відповідно до Закону України "Про міліцію" на отримання 50-процентної знижки по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива. Механізм реалізації вказаного права підзаконними нормативно-правовими актами не встановлювався. З набранням чинності Законом України №76-VIII внесено зміни до Закону України "Про міліцію", за змістом яких право на отримання працівниками міліції та членами їх сімей, а також працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, 50-відсоткової знижки плати за користування житлом та комунальними послугами, за паливо збережено, за змістом і колом осіб не звужено. Між тим, законодавцем встановлено умову, за наявності якої вказана пільга призначається, а саме: якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу. Кабінетом Міністрів України на виконання зазначеної норми закону затверджено механізм реалізації права на отримання зазначеного виду пільг, яким врегульовано в тому числі види доходів, які враховуються до складу сукупного доходу сім'ї пільговика.

З однопредметних законодавчих норм рівної ієрархії при вирішенні спору застосуванню підлягає законодавча норма, що не визнана неконституційною та прийнята пізніше, тому в даному випадку мають застосовуватись норми Закону України "Про міліцію" зі змінами, внесеними Законом України від 28 грудня 2014 р. N 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України".

Згідно пункту 3 Порядку №389, пільги, зазначені у пункті 1 цього Порядку, надаються за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам за умови, що середньомісячний сукупний дохід сім'ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.

У відповідності до п.п.169.4.1 п.169.4 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга застосовується до доходу, нарахованого на користь платника податку протягом звітного податкового місяця як заробітна плата (інші прирівняні до неї відповідно до законодавства виплати, компенсації та винагороди), якщо його розмір не перевищує суми, що дорівнює розміру місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, помноженого на 1,4 та округленого до найближчих 10 гривень.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб: з 1 січня 2015 року - 1218 гривень (стаття 7 Закону).

Отже, з урахуванням вказаних вище норм, з 01 липня 2015 року податкова соціальна пільга (у спірних правовідносинах - 50-відсоткова знижка плати за користування житлом та комунальними послугами, за паливо) застосовується виключно за умови, якщо середньомісячний сукупний дохід сім'ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує суму 1710 гривень.

Як вбачається з копії декларації про доходи сім'ї пільговика (а.с.16), а також копій довідок про доходи ОСОБА_1 та дружини ОСОБА_2 (а.с.17-18), показник середньомісячного сукупного доходу сім'ї, необхідний для визначення права на отримання спірної податкової соціальної пільги, є вищим за 1710 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги про неприпустимість звуження змісту і обсягу пільг, компенсацій та гарантій, наданих громадянам України, шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних, висновків суду не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 46 Основного Закону України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Із цим конституційним правом громадян кореспондується обов'язок держави щодо його забезпечення.

Згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у Рішенні від 26 грудня 2011 року N 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом, на що вказав Конституційний Суд України у Рішенні від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Відповідно до вищевикладеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального права, у відповідності до вимог норм матеріального права, тому колегія суддів вважає, що підстав для її скасування немає.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15.09.2015р. по справі № 541/2239/15-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Сіренко О.І.
Судді(підпис) (підпис) Спаскін О.А. Любчич Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 26.10.2015 р.

Помічник судді Цюпак О.П.