Справа № 826/16626/13-а
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2015-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 жовтня 2015 року № 826/16626/13-а

за позовом Приватного акціонерного товариства «Престиж груп»

до Державної екологічної інспекції у м. Києві

про визнання протиправним припису

Суддя - Вовк П.В.

В порядку письмового провадження

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява приватного акціонерного товариства «Престиж груп» (далі також - ПрАТ «Престиж груп», позивач) до Державної екологічної інспекції у м. Києві (далі також - відповідач), в якій позивач просив визнати протиправним припис відповідача № 08/400пр. від 31 травня 2013 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2014 року, позов ПрАТ «Престиж груп» було задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 вересня 2015 року скасовано зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направлено справу на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2015 року дана адміністративна справа була прийнята до провадження суддею Вовком П.В. та призначена до розгляду у судовому засіданні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про необґрунтованість прийнятого відповідачем припису з огляду на відсутність порушень позивачем вимог законодавства в сфері забезпечення екологічної безпеки.

В наданих суду письмових запереченнях а адміністративний позов відповідач, посилаючись на те, що припис № 08/400пр. від 31 травня 2013 року відповідає вимогам чинного на момент його прийняття законодавства, просив відмовити в задоволенні заявлених вимог.

У судове засідання, призначене на 21 жовтня 2015 року, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи представники позивача та відповідача не з'явились.

Водночас, 21 жовтня 2015 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про здійснення розгляду даної справи за його відсутності, в якому, зокрема, було зазначено про те, що позивач не заперечує проти подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог ч. 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на зазначене, оскільки у судове засідання 21 жовтня 2015 року не з'явились представники позивача та відповідача, належним чином повідомлені про дату, час та місце його проведення, беручи до уваги подане позивачем 21 жовтня 2015 року клопотання та враховуючи відсутність необхідності заслухати свідка чи експерта, з урахуванням вимог статті 128 КАС України, суд, дослідивши матеріали справи, перейшов до розгляду справи в подальшому у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною екологічною інспекцією у м. Києві проведено перевірку ПрАТ «Престиж груп» на відповідність дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, результати якої оформлені актом № 08/709.

Вказаним актом встановлено порушення позивачем вимог статей 17, 26, 32, 33 Закону України «Про відходи», статті 55 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», п. 5 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 2034, ДСанПіН 2.2.7.029-99.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято оскаржуваний припис № 08/400пр. від 31 травня 2013 року, яким зобов'язано позивача:

1) отримати та представити відповідачу дозволи на розміщення відходів та ліміти на утворення та розміщення відходів у 2013 році, а саме: відпрацьовані люмінесцентні лампи; шлам від очищення вод стічних; відходи паперу та картону використаного; відходи комунальні (міські) змішані, у тому числі сміття з урн; відходи, одержані в процесі очищення вулиць, місць загального користування;

2) розробити план організації роботи у сфері поводження з відходами;

3) визначити та погодити склад і властивості відходів, що утворюються, ступінь їх небезпечності для навколишнього природного середовища;

4) подавати статистичну звітність щодо поводження з відходами;

5) здійснювати зберігання та видалення відходів відповідно до вимог екологічної безпеки, а саме - не облаштувати належним чином місце зберігання люмінесцентних ламп.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Повертаючи дану справу на новий розгляд Вищий адміністративний суд України керувався тим, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді переданого на вирішення суду спору у повній мірі не досліджувався факт віднесення позивача до категорій власників відходів, які звільняються від одержання лімітів на утворення та розміщення відходів відповідно до положень п. 8 Порядку розроблення, затвердження і перегляду лімітів на утворення та розміщення відходів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 1998 року № 1218 (далі - Порядок).

Крім того, суд касаційної інстанції зазначив про те, що так само не були досліджені факти порушення ПрАТ «Престиж груп» вимог природоохоронного законодавства, у зв'язку із встановленням яких відповідачем винесено п.п. 2 - 5 припису.

Так, вирішуючи питання про віднесення позивача до категорій власників відходів, які звільняються від одержання лімітів на утворення та розміщення відходів відповідно до положень п. 8 Порядку, суд звертає увагу на наступне.

Правові, організаційні та економічні засади діяльності, пов'язаної із запобіганням або зменшенням обсягів утворення відходів, їх збиранням, перевезенням, зберіганням, сортуванням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням та захороненням, а також з відверненням негативного впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини на території України врегульовані Законом України «Про відходи».

Відповідно до статті 13 цього Закону (тут і далі нормативно-правові акти наведені в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), суб'єктами у сфері поводження з відходами є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, а також підприємства, установи та організації усіх форм власності, діяльність яких пов'язана із поводженням з відходами.

В силу вимог статті 1 Закону України «Про відходи»:

- відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення;

- поводження з відходами - дії, спрямовані на запобігання утворенню відходів, їх збирання, перевезення, сортування, зберігання, оброблення, перероблення, утилізацію, видалення, знешкодження і захоронення, включаючи контроль за цими операціями та нагляд за місцями видалення; виробник відходів - фізична або юридична особа, діяльність якої призводить до утворення відходів;

- розміщення відходів - зберігання та захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах;

- зберігання відходів - тимчасове розміщення відходів у спеціально відведених місцях чи об'єктах (до їх утилізації чи видалення);

- власник відходів - фізична або юридична особа, яка відповідно до закону володіє, користується і розпоряджається відходами.

Відповідно до п. «а» ч. 1 статті 32 Закону України «Про відходи», з метою обмеження та запобігання негативному впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини забороняється: вести будь-яку господарську діяльність, пов'язану з утворенням відходів, без одержання від уповноважених органів виконавчої влади у сфері поводження з відходами лімітів на обсяги утворення та розміщення відходів. Ліміти на обсяги утворення і розміщення побутових відходів не встановлюються.

Відповідно до п. 8 Порядку, власники відходів, для яких платежі за розміщення відходів усіх класів небезпеки не перевищують 10 гривень на рік, власники побутових відходів, що уклали договори на розміщення відходів з підприємствами комунального господарства, та власники відходів, які одержали ліцензію на збирання і заготівлю окремих видів відходів як вторинної сировини, звільняються від одержання лімітів на утворення та розміщення відходів.

З системного аналізу вказаних правових норм вбачається, що суб'єктами господарської діяльності у сфері поводження з відходами є підприємства, організації та установи, діяльність яких пов'язана з виробництвом або розміщенням відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах, а обсяги відходів, які передані на договірних засадах іншим суб'єктам господарської діяльності, вже не є власністю суб'єкта господарювання.

Зазначена правова позиція неодноразово була відображена в судовій практиці Вищого адміністративного суду України, зокрема, в ухвалі від 14 травня 2014 року по справі № К/800/7925/14.

В контексті наведеного, суд звертає увагу на те, що, як вбачається з матеріалів справи, основним видом діяльності позивача є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого майна, що було відображено і в самому акті перевірки № 08/709.

Так, приміщення в якому проводилась перевірка (м. Київ, вул. Лєскова, 9), відповідно до умов договору оренди нежилих приміщень № 10/101-00/230 від 02 червня 2012 року, було передано позивачем в оренду публічному акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль».

Водночас, відповідачем не доведено факт здійснення позивачем діяльності, яка призводить до утворення відходів, зокрема, у акті перевірки не зафіксовано факту вироблення відходів, як і не зафіксовано факту розміщення позивачем відходів та нанесення у зв'язку з цим шкоди навколишньому середовищу.

При цьому необхідно врахувати, що на законодавчому рівні чітко визначена альтернатива: або підприємства укладають договір зі спеціалізованою організацією, яка здійснює зберігання та захоронення відходів, або самостійно отримує дозвіл на розміщення таких відходів на власній території.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем були укладені договори з суб'єктами господарської діяльності у сфері поводження з відходами, зокрема: договір № 4664 на послуги по прийому відпрацьованих люмінесцентних ламп від 31 липня 2012 року, договір № 209/09 про надання послуг з вивозу та знешкодження твердих побутових відходів (ТПВ) від 05 травня 2009 року, договір № 315 на послуги щодо приймання та водовідведення забруднених стічних вод від 01 березня 2013 року.

На підтвердження факту реального виконання умов вказаних правочинів, позивачем додано до матеріалів справи копії відповідних первинних документів, зокрема, актів виконаних робіт по вивезенню та утилізації ТПВ, рахунків-фактур, актів здачі-приймання робіт, актів прийому-передачі відпрацьованих ртутних люмінесцентних ламп, платіжних доручень.

Таким чином, оскільки позивач не є виробником чи власником відходів, не має спеціально відведених місць чи об'єктів для розміщення відходів, останній не є суб'єктом господарської діяльності у сфері поводження з відходами, а відтак отримання ним дозволу на розміщення відходів та лімітів на утворення та розміщення відходів не є необхідним.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про необґрунтованість п. 1 припису Державної екологічної інспекції у м. Києві № 08/400пр. від 31 травня 2013 року.

Щодо порушень, визначених п.п. 2 - 4 оскаржуваного припису, суд звертає увагу на те, що вказаними пунктами передбачені обов'язки позивача, що виникли на підставі встановленого відповідачем порушення ПрАТ «Престиж груп» вимог статті 17 Закону України «Про відходи».

Водночас, стаття 17 цього Закону визначає обов'язок саме суб'єктів господарської діяльності у сфері поводження з відходами. А оскільки позивач не є суб'єктом господарської діяльності у сфері поводження з відходами, що було встановлено судом вище, вимоги п.п. 2 - 4 оскаржуваного припису також визнаються необґрунтованими.

Щодо п. 5 припису яким зобов'язано ПрАТ «Престиж груп» здійснювати зберігання та видалення відходів відповідно до вимог екологічної безпеки, а саме - не облаштувати належним чином місце зберігання люмінесцентних ламп, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 8 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», припис - обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання.

Отже, визначена у приписі контролюючого органу вимога може мати місце виключно у випадку порушення суб'єктом господарювання вимог законодавства, в даному випадку - законодавства у сфері забезпечення екологічної безпеки в частині нормування порядку зберігання та видалення відходів.

В контексті наведеного, суд звертає увагу на п. 5.17 акту перевірки ПрАТ «Престиж груп» № 08/709, яким встановлено, що позивачем зберігання та видалення відходів здійснюється відповідно до вимог екологічного законодавства.

Враховуючи, що під час проведення перевірки ПрАТ «Престиж груп» не було встановлено порушень позивачем порядку зберігання та видалення відходів, що визначено самим актом перевірки, згідно вимог ч. 8 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» відповідач був позбавлений права встановлювати ПрАТ «Престиж груп» передбачений у п. 5 вимоги обов'язок, а тому вказаний пункт також визнається судом необґрунтованим.

Крім того, необхідно врахувати, що в порушення приписів ч. 8 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» п.п. 2 - 5 оскаржуваного припису не містять строку їх виконання, що додатково підтверджує їх неправомірність.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про протиправність прийнятого Державною екологічною інспекцією у м. Києві припису № 08/400пр. від 31 травня 2013 року, що свідчить про обґрунтованість заявлених ПрАТ «Престиж груп» позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 статті 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд звертає увагу на те, що позивачем в своєму позові ставиться питання лише про визнання протиправним оскаржуваного припису відповідача.

Відповідно до ч. 2 статті 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Таким чином, позовні вимоги ПрАТ «Престиж груп» підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним оскаржуваного припису від 31 травня 2013 року №08/400пр., оскільки позивач в своєму адміністративному позові не ставить питання про його скасування.

Відповідно до статті 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує наступні питання, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч. 1 статті 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів та висновків експертів.

Згідно положень статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-12, 71, 122, 158-163 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов приватного акціонерного товариства «Престиж груп» до Державної екологічної інспекції у м. Києві про визнання протиправним припису - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати припис Державної екологічної інспекції у м. Києві від 31 травня 2013 року № 08/400пр.

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя П.В. Вовк