Справа № 2-а-1044/2010
Суддя: Левченко А. В.
Дата ухвалення: 2010-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Справа № 2-а-1044/2010
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15.11.2010 року Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Левченко А.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Бориспіль Київської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії,

встановив:

29.10.2010 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати неправомірними дії відповідача щодо нарахування та виплати йому державної пенсії, додаткової пенсії та підвищення (доплати) до пенсії не у відповідності з вимогами ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»; зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити йому державну пенсію, додаткову пенсію з 12.01.2005 року, а також підвищення до пенсії як дитині війни за останні три роки з урахуванням раніше виплаченого підвищення. На обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що він має статус громадянина, постраждалого від наслідків Чорнобильської катастрофи І категорії, інваліда ІІ групи, і що відповідно до ст.ст. 50 та 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, та розмір її державної пенсії не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком, а також він є дитиною війни та відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімального розміру пенсії за віком, однак відповідач всупереч зазначеним нормам відмовляється провести відповідне нарахування та виплату зазначених коштів.

До початку судового засідання від сторін надійшли заяви про розгляд справи без їхньої участі та постановлено ухвалу про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідач в судове засідання не зявився, натомість подав письмові заперечення, в яких зазначив, що дії УПФ України у Бориспільському районі Київської області повністю відповідають чинному законодавству України, відповідач діяв у межах своїх повноважень і у спосіб, встановлений чинним законодавством.

Всебічно зясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Законом України «Про соціальний захист дітей війни» встановлено правовий статус дітей війни і визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Судом встановлено, що позивач є постраждалим від наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії (посвідчення серії А № 026512), інвалідом ІІ групи (довідка серії 2-18 АГ № 121998) та зареєстрований і постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, як вбачається з паспорту серії СН № 675309, виданого Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області 03.10.1997 року, позивач народився 23.05.1942року, тобто на час закінчення Другої світової війни йому було менше 18 років, є громадянином України. Таким чином, позивач має статус дитини війни в розумінні ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до постраждалих першої категорії, що є інвалідами ІІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком.

Частиною 4 ст. 54 вказаного Закону встановлено, що в усіх випадках розмір пенсії для інвалідів ІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено право дитини війни на підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімального розміру пенсії за віком.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року, зокрема, були внесенні зміни до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно з якими інвалідам ІІ групи, віднесеним до категорії І щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, та державна пенсія призначаються відповідно в розмірі 20 % і 120 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;; вказаним Законом зміни було внесено і до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Однак, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року зазначені зміни були визнані неконституційними і втратили чинність. У звязку з цим продовжила діяти попередня редакція ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

За таких обставин позивач має право на призначення щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, та державної пенсії у розмірах, відповідно, 75 % та не менше 8 мінімальних пенсій за віком; на підвищення (доплату) до пенсії для непрацюючих пенсіонерів, які проживають в зоні посиленого радіоекологічного контролю в розмірі однієї мінімальної заробітної плати; на підвищення як дитині війни до пенсії у розмірі 30% мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт який має вищу юридичну силу.

Отже, виходячи з принципу пріоритетності законів над підзаконними актами при визначенні розміру виплат позивачеві застосуванню підлягають ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а не постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», № 654 від 16.07.2008 року «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», № 836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», на підставі яких були нараховані ці виплати, оскільки останні істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Зі змісту ст.ст. 50,54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» випливає, що за основу нарахування державної пенсії, щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, підвищення до пенсії як дитині війни, береться мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно чинного законодавства визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачеві слід визначати державну пенсію, додаткову пенсію та підвищення до пенсії як дитині війни виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України № 1058-ІV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-ІV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, види пенсійного забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення. Крім того, пунктом 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, цілком правомірно застосовувати норми частини 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для розрахунку пенсій визначених ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зазначену позицію підтримав і Вищий адміністративний суд України в Оглядовому листі від 14.08.2008р. № 1406/100/13-08 «Про практику застосування законодавства з питань пенсійного забезпечення (за результатами справ, розглянутих Вищим адміністративним судом України у касаційному порядку)".

Відповідно до вимог ст.71 ЗУ України " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Таким чином, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсій учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС застосуванню підлягають ст.ст. 50, 54 Закону № 796-ХІІ, а не постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що дії відповідача по нарахуванню та виплаті державної пенсії та додаткової пенсії позивачу, а також підвищення до пенсії як дитині війни не відповідали вищенаведеним вимогам ст.ст.50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», в звязку з чим позовні вимоги про зобовязання відповідача провести перерахунок та сплачувати позивачу пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75 мінімальної пенсії за віком та підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з 29.04.2010 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк. Згідно ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду 29.10.2010 року і пропустив шестимісячний строк звернення до адміністративного суду за захистом свого права по виплатам за період з 12.01.2005 року та з 29.10.2007 року по 28.04.2010 року. При цьому позивач не надав доказів наявності поважних причин пропуску цього строку, які б позбавляли позивача пред"явити позов до суду. Відповідач у своїх запереченнях наполягав на застосуванні строку звернення до суду та відмові у позові з цих підстав.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в межах строку звернення до адміністративного суду, тобто за період з 29.04.2010 року по 29.10.2010 року.

Позивачем судові витрати не здійснювалися. Згідно п. 34 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» Управління Пенсійного фонду України у м. Борисполі звільнено від сплати судового збору (державного мита).

На підставі ст. ст. 19, 46 Конституції України, ст. ст. 49, 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.ст. 28, 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007, рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, керуючись ст. ст. 94, 99-100, 122, 158-163 КАС України, суд

постановив:

адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Борисполі Київської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Борисполі Київської області щодо нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 не у відповідності зі ст. ст. 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у м. Борисполі Київської області здійснити перерахунок державної пенсії ОСОБА_1 як особі, постраждалій від наслідків Чорнобильської катастрофи І категорії, інваліду ІІ групи, згідно ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі не нижчому 8 мінімальних пенсій за віком, розмір якої встановлений ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з 29.04.2010 року та здійснити виплату даної пенсії з 29.04.2010 року, з урахуванням проведених виплат.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у м. Борисполі Київської області здійснити перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, ОСОБА_1 як особі, постраждалій від наслідків Чорнобильської катастрофи І категорії, інваліду ІІ групи, згідно ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, розмір якої встановлений ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з 29.04.2010 року та здійснити виплату даної пенсії з 29.04.2010 року, з урахуванням проведених виплат.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м. Борисполі Київської області здійснити перерахунок ОСОБА_1 підвищення до пенсії як дитині війни відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30% мінімального розміру пенсії за віком, розмір якої встановлений ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з 29.04.2010 року та здійснити його виплату з 29.04.2010 року, з урахуванням проведених виплат.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.В. Левченко