Справа № 826/14969/13-а
Суддя: Міщук М.С.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді суддів: при секретарі Міщука М.С. Бєлової Л.В., Гром Л.М. Доценку О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2015 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання незаконним та скасування припису, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України визнання незаконним та скасування припису.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі необгрунтованих висновків акту перевірки від 19.02.2015 року № 996/2651-2205/38418870 щодо порушення позивачем норм податкового законодавства прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.03.2015 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 133 316,54 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва № 826/14969/13-а від 16.10.2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2013 року, в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.11.2014 року, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2013 року було скасовано, а справу направлено на новий розгляд.

В ухвалі ВАСУ зокрема зазначено: якщо особа здійснила самочинне будівництво, але при цьому відхилення від проекту забудови об'єкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не с істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства; не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації; не впливають на міцність і безпечність цього об'єкта (зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи незначним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його зовнішніх габаритів, місця розташування тощо), не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об'єкта нерухомості.

Отже, розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми, суди мають встановити, чи видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту, та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

При цьому, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва № 826/14969/13-а від 15.07.2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено, визнано незаконним та скасовано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил № С-2208/2 від 22.08.2013 року.

В апеляційній скарзі про скасування постанови апелянт зазначає, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими недоведені обставини справи, в результаті чого висновки суду не відповідають обставинам справи, і це призвело до прийняття судом невірного рішення, що відповідно до статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення. Зокрема, судом першої інстанції не враховано норми статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також те, що позивачу неодноразово надавався термін на проведення дій, спрямованих на усунення виявлених порушень у сфері містобудування.

Відповідно до частини 1 статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки, будучи належним чином повідомлені про час та місце судового засідання позивач та відповідач в судове засідання не з'явились, фіксування звукозаписувального засобу при розгляді справи не здійснювалось.

Перевіривши за матеріалами справи наведені у скарзі доводи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено матеріалами справи Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області було проведено позапланову перевірку дотримання позивачем вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на об'єкті будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в ході якої було встановлено, що позивачем самовільно, без дозвільних документів, на земельній ділянці для ведення індивідуального садівництва, яка належним чином не оформлена, розпочато будівництво господарської будівлі розмірами 7,92 х 2,43 м з порушенням ДБН 360-92, а саме 4,0 м. від існуючого садового будинку по АДРЕСА_2.

За результатами проведеної перевірки, 14.09.2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області було винесено припис № 933 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким зобов'язано позивача до 01.01.2013 року привести у відповідність до чинного законодавства будівництво господарської будівлі по АДРЕСА_1.

Відповідачем 12.08.2013 року на підставі направлення на перевірку № 2856.13/08/01 було проведено, з виїздом на місце, перевірку виконання позивачем вимог припису № 993 від 14.09.2012 року.

За результатами проведеної перевірки 16.08.2013 року, відповідачем було складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, в якому інспектором було зазначено про невиконання ОСОБА_5, за адресою АДРЕСА_1, вимог припису № 993 від 14.09.2012 року, чим порушено вимоги ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області було складено протокол про адміністративне правопорушення від 22.08.2013 року № 1-Л-А-2208/1168 та оскаржуваний припис № С-2208/2, яким було зобов'язано позивача знести самочинно збудовану господарську будівлю в строк до 31.09.2013 року.

Крім того, 27.08.2013 року відповідачем було винесено постанову про адміністративне правопорушення № А-2708/1, якою на позивача було накладено штраф у розмірі 5100,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що у відповідача, як суб'єкта владних повноважень, відсутні докази зобов'язання позивача здійснити перебудову самовільного будівництва або відмови позивача від такої перебудови, а отже, припис про зобов'язання знесення вказаного самовільного будівництва до вирішення питання щодо можливості здійснення перебудови житлового будинку є передчасним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано норми статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також те, що позивачу неодноразово надавався термін на проведення дій, спрямованих на усунення виявлених порушень у сфері містобудування, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини 1 та частини 2 статті 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю.

Згідно з частиною 1 та частиною 2 ст. 41 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затверджену Указом Президента України № 439/2011 від 08.04.2011 року (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Державна архітектурно-будівельна інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно пункту 3 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, основними завданнями Держархбудінспекції України є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства, а зокрема: здійснення в межах своїх повноважень державного контролю за дотриманням законодавства, стандартів, нормативів, норм, порядків і правил із зазначених питань; виконання дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві, ліцензування господарської діяльності, пов'язаної зі створенням об'єктів архітектури; внесення Міністерству регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України пропозицій щодо формування політики із відповідних питань.

Процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов'язаної з будівництвом об'єкта архітектури, який за складністю архітектурно-будівельного рішення та (або) інженерного обладнання належить до IV і V категорії складності, затверджено в Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю №553.

Державний архітектурно-будівельний контроль, у відповідності до пункту 2 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю №553 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) здійснюється за дотриманням: вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції; порядку здійснення авторського і технічного нагляду, ведення загального та (або) спеціальних журналів обліку виконання робіт, виконавчої документації, складення актів на виконані будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи; інших вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, правилами та проектною документацією, щодо створення об'єкта будівництва.

Відповідно до пункту 5 та пункту 7 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю № 553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за територіальним принципом (у межах областей) у порядку проведення планових та позапланових перевірок. При цьому, позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи інспекції. Одними із підстав для проведення позапланових перевірок є: виявлення факту самочинного будівництва об'єкта; звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб'єктом містобудування вимог містобудівного законодавства.

При цьому, відповідно до пункту 8 та пункту 16 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю № 553, за результатами перевірки суб'єкта господарювання складається відповідний акт у двох примірниках.

Згідно з частиною 3 статті 41 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до закону справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

При цьому, в частині 4 статті 41 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності», зазначено, що посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право: безперешкодного доступу до місць будівництва об'єктів та до об'єктів, що підлягають обов'язковому обстеженню; складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; видавати обов'язкові для виконання приписи; проводити перевірку відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, затвердженим проектним вимогам, рішенням, технічним умовам, своєчасності та якості проведення передбачених нормативно-технічною і проектною документацією зйомки, замірів, випробувань, а також ведення журналів робіт, наявності у передбачених законодавством випадках паспортів, актів та протоколів випробувань, сертифікатів та іншої документації; проводити перевірку відповідності будівельних матеріалів, виробів і конструкцій, що використовуються під час будівництва об'єктів, вимогам державних стандартів, норм і правил згідно із законодавством; здійснювати контроль за додержанням суб'єктами господарювання ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів містобудування та архітектури; залучати до проведення перевірок представників центральних і місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, експертних та громадських організацій (за погодженням з їх керівниками), фахівців галузевих науково-дослідних та науково-технічних організацій, які пройшли у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, державну атестацію в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері архітектури; одержувати в установленому законодавством порядку від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб інформацію та документи, необхідні для здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

Таким чином, в вищевикладеного вбачається, що позивач наділений правом проводити перевірки суб'єктів господарювання, за результатами яких складати акти, виносити обов'язкові до виконання приписи та накладати штрафи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області було проведено позапланову перевірку виконання позивачем вимог припису № 933 від 14.09.2012 року, за результатами якої відповідачем було винесено оскаржуваний припис № С-2208/2 від 22.08.2013 року, яким зобов'язано позивача знести самочинно збудовану господарську будівлю, з посиланням на статтю 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», в строк до 31.09.2013 року.

Відповідно до вимог частини 1 та частини 2 статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Нормами цієї статті передбачено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа відповідної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

Здійснивши аналіз наведеної норми права, логічним є висновок про те, що такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою.

Разом з цим слід зазначити, якщо особа здійснила самочинне будівництво, але при цьому відхилення від проекту забудови об'єкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не с істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства; не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації; не впливають на міцність і безпечність цього об'єкта (зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи незначним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його зовнішніх габаритів, місця розташування тощо), не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об'єкта нерухомості.

Згідно з приписами частини 1 та частини 7 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Таким чином, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов'язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову житлового будинку.

При цьому, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Однак, відповідачем протиправно не враховано вищезазначених норм, перейнято на себе делеговані повноваження суду та винесено оскаржуваний припис.

У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначено, що при розгляді позовів про знесення самочинно збудованого об'єкта нерухомості суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Крім того, відповідачем, в порушення частини 2 статті 71 КАС України, як суб'єктом владних повноважень, не надано жодного доказу зобов'язання позивача здійснити перебудову самовільного будівництва або відмови позивача від такої перебудови, доказів порушень законних прав та інтересів інших осіб, не відповідності санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що припис про зобов'язання знесення вказаного самовільного будівництва до вирішення питання щодо можливості здійснення перебудови житлового будинку є передчасним та протиправним.

Більш того, посилання апелянта на статтю 1 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» не приймаються до уваги з огляду на те, що дана норма стосується лише юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, якою позивач не є.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, зроблені у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим колегія суддів не знайшла підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді:

Повний текст рішення складено 26.10.2015 року

.

Головуючий суддя Міщук М.С.

Судді: Бєлова Л.В.

Гром Л.М.