Справа № 2а-11997/11/1270
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року м. Київ К/9991/27008/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Пасічник С.С.,

Кочана В.М.,

Швеця В.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Луганської митниці про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, касаційне провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 20 січня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Луганської митниці, в якому (з врахуванням остаточних уточнень) просив визнати протиправним та скасувати наказ Луганської митниці по особовому складу від 28.11.2011р. №1204-к про звільнення ОСОБА_4, головного інспектора відділу оперативного реагування та проведення спеціальних заходів служби митної варти Луганської митниці, 28.11. 2011р. з займаної посади за угодою сторін відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України; зобов'язати Луганську митницю поновити позивача на посаді головного інспектора відділу оперативного реагування та проведення спеціальних заходів служби митної варти Луганської митниці з 28.11.2011р. та стягнути з Луганської митниці на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з моменту фактичного звільнення (28.11.2011р.) по час прийняття судом постанови зі стягненням відповідних податків та зборів на доходи фізичних осіб.

Обґрунтовуючи позовну заяву, ОСОБА_4 зазначав, що заява про звільнення за власним бажанням була написана ним під тиском керівництва й дійсного наміру звільнятись з митних органів він не мав.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 20.01.2012р., залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 21.03.2012р., в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій прийшли до висновку про правомірність виданого Луганською митницею наказу про звільнення позивача на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, з огляду на подання останнім відповідної власноруч написаної заяви зі всіма необхідними реквізитами та її прийняття відповідачем, тобто досягнення сторонами згоди про припинення трудового договору.

Не погоджуючись з рішеннями судів, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права, просив рішення судів скасувати та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Відповідач в письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій, які він просив залишити без змін, - обґрунтованими та законними.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до наказу Луганської митниці від 02.10.1995р. №189-к ОСОБА_4 прийнято на посаду інспектора Луганської митниці й цього ж дня він прийняв Присягу державного службовця, а наказом від 15.11.2010р. №677-к позивача переведено на посаду головного інспектора відділу оперативного реагування та проведення спеціальних заходів служби митної варти Луганської митниці.

Наказом Луганської митниці від 28.11.2011р. №1204-к «По особовому складу» позивача звільнено з займаної посади головного інспектора відділу оперативного реагування та проведення спеціальних заходів служби митної варти 28.11.2011р. за угодою сторін відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України. При цьому, підставою для видання вказаного наказу зазначено заяву ОСОБА_4 від 28.11.2011р.

Відповідно до ст.ст.407,408 Митного кодексу України від 11.07.2002р. №92-IV (що був чинний на час виникнення спірних відносин) посадовими особами митної служби України є працівники митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій, на яких цим Кодексом та іншими законами України покладено здійснення митної справи, організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і яким присвоєно спеціальні звання; правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов'язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України "Про державну службу".

Стаття ж 30 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. №3723-XII передбачає додаткові підстави припинення державної служби, крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, пунктом 1 частини 1 статті 36 якого однією з підстави припинення трудового договору визначено угоду сторін.

Як зазначено в п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Таким чином, основними умовами для припинення трудового договору за угодою сторін є досягнення останніми згоди щодо його припинення як такого та строк, з якого договір припиняється.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, а позивачем - не заперечується, що у власноруч написаній та поданій начальнику Луганської митниці заяві від 28.11.2011р. ОСОБА_4 просив звільнити його з митних органів за угодою сторін згідно з п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України з 28.11.2011р.

При цьому, вказана заява містить дату її складання - 28.11.2011р., підпис позивача, підставу для звільнення - угода сторін та дату звільнення - 28.11.2011р., а також була прийнята відповідачем, про що свідчить резолюція начальника Луганської митниці «До наказу», тобто сторони досягли домовленості про дату та підстави припинення трудового договору.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій прийшли до правильного висновку про законність виданого Луганською митницею наказу від 28.11.2011р. №1204-к «По особовому складу» про звільнення позивача з займаної посади головного інспектора відділу оперативного реагування та проведення спеціальних заходів служби митної варти на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, а отже й про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Водночас, всупереч приписів ст.71 КАС України, позивачем не було надано судам доказів в підтвердження його посилань на подання заяви про звільнення під тиском керівництва й відсутність дійсного наміру звільнятись зі служби.

Відповідно до ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Здійснивши касаційний перегляд справи, Вищий адміністративний суд України прийшов до висновку, що суди попередніх інстанцій при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій не допустили порушень норм матеріального чи процесуального права.

Доводи ж касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстав для скасування ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій рішень колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.210, 220, 220-1, 223, 224, 230 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Луганського окружного адміністративного суду від 20 січня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Швець В.В.