Справа № 823/4782/15
Суддя: А.В. Каліновська
Дата ухвалення: 2015-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року справа № 823/4782/15

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Каліновської А.В.,

при секретарі Шалько І.П.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом державної податкової інспекції у Черкаському районі Головного управління ДФС у Черкаській області до ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в Черкаський окружний адміністративний суд з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь бюджету через державну податкову інспекцію у Черкаському районі Головного управління ДФС у Черкаській області податковий борг у сумі 891 грн. 20 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем добровільно сплачено на рахунок обласного бюджету самостійно визначену в податковій декларації від 21.03.2014 № суму податку на доходи фізичних осіб у розмірі 3845 грн. 24.03.2015, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати пені за несвоєчасну сплату податкових зобовязань у сумі 891 грн. 20 коп., яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених вище.

Відповідач та його представник проти позову заперечили, надали письмові заперечення проти позову, в яких посилаються на те, що у 2013 році відповідач прийняв у дарунок нерухомість вартістю 76900 грн. та у відповідності до Податкового кодексу України самостійно визначив суму податкового зобовязання в розмірі 3845 грн., яку 25.12.2013 сплатив, що підтверджується квитанцією №3037.833.1. Однак, при сплаті вказаних коштів у 2014 році змінено банківські реквізити для зарахування податку на доходи фізичних осіб, у звязку з чим вказані кошти 24.03.2015 були перераховані з одного бюджетного рахунку на інший. Враховуючи, що суму податкового зобовязання відповідачем було сплачено у визначені законодавством строки, однак через помилкове їх зарахування до міського, а не обласного бюджету, підстав для стягнення з останнього пені в сумі 891 грн. 20 коп. на думку відповідача та його представника не вбачається, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд встановив.

Положеннями пп. 16.1.4. п. 16.1. статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпункт 14.1.156. п. 14.1. статті 14 Податкового кодексу України визначає податкове зобов'язання як суму коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Пунктом 54.1. статті 54 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом, крім випадків, передбачених податковим законодавством. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно п. 56.11. ст. 56 Податкового кодексу України грошове зобов'язання самостійно визначене платником податку оскарженню не підлягає.

Відповідно до пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України платники податку зобов'язані, зокрема: своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов'язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих контролюючим органом, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до п. 179.7. ст. 179 Податкового кодексу України фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

21 березня 2014 року відповідач подав до державної податкової інспекції у Черкаському районі Головного управління ДФС у Черкаській області податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік, в якій визначив суму загального річного оподатковуваного доходу у розмірі 76900 грн., суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 3845 грн.

Вказана сума самостійно розрахованих податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб відповідачем сплачена 24.12.2013 на рахунок міського бюджету, однак в установлені чинним законодавством терміни (до 01.04.2014) на належний рахунок обласного бюджету не сплачено, перерахування коштів з одного бюджетного рахунку на інший здійснено 24.03.2015 згідно платіжного доручення №760.

Підпунктом 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України (далі ПК України) передбачено, що після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Згідно облікових карток платника податку на доходи фізичних осіб, відповідачу нарахована пеня у сумі 891 грн. 20 коп.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Положеннями п. 59.1 ст. 59 ПК України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення (п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України).

У зв'язку з несплатою узгодженої суми податкового зобов'язання в установлені строки позивачем на адресу відповідача направлена податкова вимога форми «Ф» №107-25 від 10.03.2015.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, відповідач самостійно визначив суму податкового зобовязання в розмірі 3845 грн., яку 25.12.2013 сплачено до місцевого бюджету, що підтверджується квитанцією №3037.833.1, однак у звязку зі зміною банківських реквізитів для зарахування податку на доходи фізичних осіб, вказані кошти були зараховані не до обласного а до місцевого бюджету.

Відповідно до ст. 164 ПК України, загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно з пп. «а» п. 176.2. ст. 176 ПК України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Пунктами 4-5 ст. 45 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) встановлено, що податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном).

Приписами ч. 5 ст. 45 БК України передбачено, що податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Отже, аналіз норм БК України дає підстави для висновку, що усі податкові надходження, справляння яких передбачено законодавством України, є доходами бюджету. Податки і збори (обов'язкові платежі) визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Поняття «єдиний казначейський рахунок» закріплене в Положенні про єдиний казначейський рахунок», затвердженому Наказом Державного казначейства України від 26.06.2002 № 122 (далі - Положення № 122), та визначається як консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.

Пунктом 2.1 цього Положення встановлено, що єдиний казначейський рахунок консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.

Зі змісту пунктів 2.2 і 2.3 Положення № 122 слідує, що всі сплачені податки і збори (обов'язкові платежі), не залежно від того, до якого бюджету вони сплачені, в будь-якому випадку зараховуються та акумулюються на один консолідований рахунок - єдиний казначейський рахунок, а зарахування податку на відповідний рахунок має значення лише для обліку коштів.

Як встановлено судом, відповідач 24.12.2013 сплатив визначену суми податку на доходи фізичних осіб у розмірі 3845 грн. до державного бюджету, тобто, у межах граничного терміну сплати податку на доходи фізичних осіб, передбаченого нормами ПК України, тому посилання представника позивача на ту обставину, що сплата відповідачем 24.12.2013 податку на доходи фізичних осіб у розмірі 3845 грн. здійснена не на той рахунок Державного казначейства України, як на підставу для нарахування пені - не береться судом до уваги.

Помилкове визначення відповідачем у платіжному документі рахунку обласного бюджету, визначеного для сплати податку на доходи фізичних осіб не є правовою підставою для висновку про несплату ним необхідної суми податку у визначений строк та, як наслідок, для нарахування пені, оскільки відповідач свій обовязок щодо сплати податків виконав у встановлені законодавством строки.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач не довів правомірність заявлених позовних вимог. Натомість відповідач та його представник надали обґрунтовані заперечення проти позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 14, 86, 94, 159 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.В. Каліновська

Повний текст постанови виготовлено 12.10.2015.