Справа № 623/3767/15-а
Суддя: Бутенко В. М.
Дата ухвалення: 2015-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер справи 623/3767/15-а
Номер провадження 2-а/623/92/2015
ПОСТАНОВА

іменем України

22 жовтня 2015 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Бутенка В.М.

при секретарі судового засідання Костенко В.В.

судового розпорядника ОСОБА_1

за участю: представника позивачів ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізюмі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року позивачі, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, звернулися до суду з зазначеним позовом до виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, в якому просять визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0170 від 22 квітня 2015 року «Про внесення змін до рішень виконавчого комітету Ізюмської міської ради: від 21.09.2010 р. № 0849, від 26.10.2011 р. № 0832, від 14.12.2011 р. № 1003», яким внесенні зміни в додатки № 3 рішень виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області від 21.09.2010 р. № 0849, від 26.10.2011 р. № 0832, від 14.12.2011 р. № 1003 «Про проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування» щодо внесення змін до договорів перевезення пасажирів автомобільним транспортом.

В обґрунтуванні позову позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 посилаються на те, що вищевказане рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0170 від 22 квітня 2015 року прийняте з грубим порушенням норм діючого законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Так, зазначене рішення відповідача є регуляторним актом, оскільки прийнято регуляторним органом, надає право перевізникам самостійно встановлювати тарифи на послуги, розраховані на неодноразове застосування, стосуються невизначеного кола осіб (споживачів послуг) та регулюють господарську діяльність суб'єктів господарювання у сфері надання послуг пасажирських перевезень. При виданні нормативного акту (рішення) виконком, як регуляторний орган місцевого самоврядування, мав однозначно керуватися Законом про регуляторну політику.

Відповідачем не був розроблений та оприлюднений аналіз регуляторного впливу рішення № 0170 від 22 квітня 2015 року, тому прийняття цього рішення без надання часу для прийняття зауважень та пропозицій є порушення діючого законодавства, що тягне за собою скасування даного рішення.

Діючим законодавством України прямо передбачено, що встановлення цін (тарифів) на транспортні перевезення покладається на органи місцевого самоврядування. В той же час жодним нормативно-правовим актом не передбачена можливість перевізникам самостійно встановлювати тарифи на пасажирські перевезення.

Даним рішенням відповідач без будь-якого погодження з територіальною громадою, без громадських обговорень, без аналізу яким чином дане рішення вплине на економічну та соціальну ситуацію в місті, віддав перевізнику право самостійно без будь-якого погодження встановлювати ціни на пасажирські перевезення.

Оскаржуване рішення відповідача № 0170 від 22 квітня 2015 року надає перевізникам право самостійно встановлювати тарифи на оплату транспортних послуг по перевезенню пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування.

Вказали, що зазначене рішення зачіпає інтереси та стосується всіх мешканців міста Ізюм, беручи до уваги, що позивачі є мешканцями м. Ізюму вони мають законне право оскаржувати рішення відповідача у суді.

Вважають, що оскаржуване рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0170 від 22 квітня 2015 року прийняте з грубим порушенням норм діючого законодавства, а тому підлягає скасуванню, просять позов задовольнити повністю.

(а.с. 3-5)

Представник позивачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 за довіреністю ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і підтвердив обставини, викладенні у позові, просить позов задовольнити повністю.

Відповідач виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області в особі міського голови ОСОБА_8 надав письмові заперечення на адміністративний позов, якими із адміністративним позовом не погоджується у повному обсязі та вважає його таким, що суперечить нормам чинного законодавства і просить у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відмовити у зв'язку із безпідставністю вимог (а.с. 33-34).

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав і підтвердив обставини, викладенні у запереченнях на позов, просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в адміністративному позові докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Згідно ч.1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, в адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо зясування всіх обставин справи. Обовязок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на субєкта владних повноважень, якщо він як відповідач заперечує проти адміністративного позову.

Так, відповідач надав суду заперечення на адміністративний позов, в якому посилається на те, що до позовної заяви не додано доказів того, що оскаржуване рішення виконавчого комітету за №0170 від 22 квітня 2015р. вплинуло на права та законні інтереси позивачів.

Крім того, у лютому 2013 року виконавчим комітетом ІМР було зроблено звернення до Департаменту державної регуляторної політики та розвитку підприємництва Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (вих. №895 від 15.02.2013р.) про надання розяснення з приводу того чи підлягає рішення виконавчого комітету щодо встановлення тарифів на оплату транспортних послуг приватним перевізника під дію Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Листом від 29 березня 2013 року за №2690/0/20-13, Державна служба України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва, надала розяснення, що відповідно до статті 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» рішення «Про встановлення тарифів на оплату транспортних послуг» не є проектом регуляторного акта.

Таким чином посилання позивачів на норми Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» є цілком безпідставними.

В березні 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 25 березня 2015 року за №240 «Про внесення змін у додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996р.».

У новій постанові вилучається норма про те, що органи державної виконавчої влади та виконавчі органи міських рад встановлюють тарифи на перевезення пасажирів, і багажу автобусами, які працюють у звичайному режимі руху, в приміському, міжміському та внутрішньообласному сполученні.

Крім цього, скасовується норма про те, що обласні, Київська міська державні адміністрації, виконавчі органи міських рад регулюють (встановлюють) тарифи на перевезення пасажирів і вартість проїзних квитків у міському пасажирському транспорті.

Також в рішенні виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 22.04.2015р. за №0170 передбачено, що «Підвищення тарифів на автобусах, які працюють в режимі маршрутного таксі, здійснюється за економічно обґрунтованим підставами. Не менше ніж за 10 днів, до введення в дію нових тарифів, перевізник інформує про це, з повідомленням причин зміни тарифів, виконавчий комітет, та через засоби масової інформації, населення.»

Таким чином зміна тарифів не є безконтрольною, і у випадках коли зміна тарифів буде необгрунтованою та безпідставною, виконавчий комітет, буде мати можливість втрутитися в цей процес та запобігти йому.

Зважаючи на вищевикладене, слід зробити висновок, що дії виконавчого комітету Ізюмської міської ради є цілком законними, а тому у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, повинно бути відмовлено у звязку із безпідставністю вимог.

(а.с. 33-34, 71-73)

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що у відповідності до рішень виконавчого комітету Ізюмської міської ради: від 21.09.2010 р. № 0849, від 26.10.2011 р. № 0832, від 14.12.2011 р. № 1003 «Про проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування», в додатках № 3 Договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, зазначено:

п. 3. Умови договору

п.3.1. Виконавчий комітет:

п. 3.1.2. Встановлює в порядку і в межах визначених законодавством тарифи на перевезення пасажирів за поданням Перевізником економічно обґрунтованих розрахунків собівартості перевезень (письмово).

п. 3.2. Перевізник:

п. 3.2.8. Підвищення тарифів в автобусах, які працюють в режимі маршрутного таксі, здійснює за економічно обґрунтованими підставами (підвищення вартості складових собівартості перевезень) за погодженням Виконавчого комітету. Не менш, ніж за 10 днів до введення в дію нових тарифів, інформує про це, з повідомленням причин зміни тарифів, виконавчий комітет та через засоби масової інформації населення.

(а.с. 53-65, 13-20)

Як вбачається з оскарженого рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0170 від 22 квітня 2015 року «Про внесення змін до рішень виконавчого комітету Ізюмської міської ради: від 21.09.2010 р. № 0849, від 26.10.2011 р. № 0832, від 14.12.2011 р. № 1003», виконавчий комітет Ізюмської міської ради, відповідно до статей 28, 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 7 Закону України «Про автомобільний транспорт», з метою приведення у відповідність до діючого законодавства України, вирішив:

1. Внести зміни до рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області від 21.09.2010 р. № 0849 «Про проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування», а саме в додатку № 3:

п. 3.1.3 виключити;

п. 3.2.8. викласти в наступній редакції: «Підвищення тарифів в автобусах, які працюють в режимі маршрутного таксі, здійснюється за економічно обґрунтованими підставами (підвищення вартості складових собівартості перевезень). Не менш, ніж за 10 днів до введення в дію нових тарифів, інформує про це, з повідомленням причин зміни тарифів, виконавчий комітет та через засоби масової інформації населення».

2. Внести зміни до рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області від 26.10.2011 р. № 0832 «Про проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування», а саме в додатку № 3:

п. 3.1.3 виключити;

п. 3.2.8. викласти в наступній редакції: «Підвищення тарифів в автобусах, які працюють в режимі маршрутного таксі, здійснюється за економічно обґрунтованими підставами (підвищення вартості складових собівартості перевезень). Не менш, ніж за 10 днів до введення в дію нових тарифів, інформує про це, з повідомленням причин зміни тарифів, виконавчий комітет та через засоби масової інформації населення».

3. Внести зміни до рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області від 14.12.2011 р. № 1003 «Про проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування», а саме в додатку № 3:

п. 3.1.3 виключити;

п. 3.2.8. викласти в наступній редакції: «Підвищення тарифів в автобусах, які працюють в режимі маршрутного таксі, здійснюється за економічно обґрунтованими підставами (підвищення вартості складових собівартості перевезень). Не менш, ніж за 10 днів до введення в дію нових тарифів, інформує про це, з повідомленням причин зміни тарифів, виконавчий комітет та через засоби масової інформації населення».

4. Доручити Ізюмському міському голові укласти відповідні додаткові угоди про внесення змін до договорів на перевезення пасажирів автомобільним транспортом.

5. Запропонувати перевізникам, протягом 5-ти робочих днів з дня прийняття даного рішення, укласти додаткові угоди.

6. Контроль за виконанням даного рішення покласти на заступника Ізюмського міського голови ОСОБА_9

(а.с. 50-51, 12)

Рішенням виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0278 від 10.06.2015 року «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області від 22 квітня 2015 року № 0170», з метою виправлення технічної помилки, виконавчий комітет Ізюмської міської ради вирішив:

1. Внести зміни до рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0170 від 22 квітня 2015 року «Про внесення змін до рішень виконавчого комітету Ізюмської міської ради: від 21.09.2010 р. № 0849, від 26.10.2011 р. № 0832, від 14.12.2011 р. № 1003», а саме:

1.1. В пункті 2 п. 3.1.3. читати п. 3.1.2;

1.2. В пункті 3 п. 3.1.3 читати п. 3.1.2.

(а.с. 52)

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пункт 8 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» зазначено, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року N 6-зп «Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України» частину другу статті 55 Конституції України (254к/96-ВР) необхідно розуміти так, що кожен громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія чи бездіяльність порушують їхні права і свободи або перешкоджають здійсненню цих прав і свобод, а тому потребують правового захисту в суці. Такі скарги підлягають безпосередньому розгляду в судах незалежно від того, що прийнятим раніше законом міг бути встановлений інший порядок їх розгляду (оскарження до органу, посадової особи вищого рівня по відношенню до того органу і посадової особи, що прийняли рішення, вчинили дії або допустили бездіяльність).

Отже, і під час застосування положень КАС України щодо вирішення питання про відкриття провадження у справі, порядку та строків звернення до суду, розгляду справи адміністративні суди також зобов'язані враховувати зазначені положення Рішення Конституційного Суду України, а саме те, що підлягають розгляду в судах позовні заяви на рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які раніше не підлягали оскарженню в судах або підлягали оскарженню не в судовому порядку, однак з урахуванням передбачених цим Кодексом строків звернення до суду.

Тобто, діюче законодавство дає громадянину України право оскаржувати будь-які рішення органів державної влади та місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Слід зазначити, що оскаржуване рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0170 від 22 квітня 2015 року виключило обов'язок Виконавчого комітету встановлювати в порядку і в межах визначених законодавством тарифи на перевезення пасажирів за поданням Перевізником економічно обґрунтованих розрахунків собівартості перевезень (письмово), а Перевізнику надало право на підвищення тарифів в автобусах, які працюють в режимі маршрутного таксі, здійснювати за економічно обґрунтованими підставами (підвищення вартості складових собівартості перевезень) без погодження Виконавчого комітету.

В результаті прийнятого оскаржуваного рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0170 від 22 квітня 2015 року Перевізники самостійно, без Виконавчого комітету, з травня 2015 року підвищили тариф на оплату транспортних послуг по перевезенню пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування, що здійснюються в режимі маршрутного таксі, з вартості 3,50 грн до 4,00 грн.

Тобто, зазначене рішення зачіпає інтереси та стосується мешканців міста Ізюм Харківської області.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до ксерокопій паспортів позивачів по справі, вони є мешканцями міста Ізюм Харківської області, тобто оскаржуване рішення безпосередньо зачіпає їхні інтереси, окрім того відповідно до ст. 55 Конституції України їм дано право оскаржувати будь-які акти органів державної влади та місцевого самоврядування (а.с. 6-11).

За змістом підпункту 2 пункту «а» статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (в редакції на час прийняття Виконавчим комітетом рішення), до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

Відповідно до ст. 30 цього Закону до повноважень виконавчого органу сільської, селищної, міської ради належить здійснення контролю за належною експлуатацією та організацією обслуговування населення підприємствами транспорту.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про автомобільний транспорт»від 05.04.2001р. №2344-III (в редакції на час прийняття Виконавчим комітетом рішення) (далі Закон №2344-III) державне регулювання та контроль у сфері автомобільного транспорту реалізується шляхом проведення центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування економічної, тарифної, науково-технічної та соціальної політики, ліцензування, стандартизації та сертифікації на автомобільному транспорті, задоволення потреб автомобільного транспорту в паливно-енергетичних і матеріально-технічних ресурсах і транспортних засобах.

Згідно ст. 6 Закону №2344-III органи місцевого самоврядування формують мережу міських автобусних маршрутів загального користування і здійснюють у межах своїх повноважень контроль за дотриманням законодавства у сфері автомобільного транспорту на відповідній території.

За змістом ст. 7 Закону №2344-III забезпечення організації пасажирських перевезень покладається на міських автобусних маршрутах загального користування - на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.

При цьому органи виконавчої влади зобовязані забезпечувати формування автобусної маршрутної мережі, проводити конкурс на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування та забезпечувати укладення договору на автобусних маршрутах загального користування із автомобільним перевізником переможцем конкурсу і забезпечувати контроль за виконанням ним умов договору.

Статтею 7 Закону №2344-III передбачений також виключний перелік випадків, коли органу виконавчої влади надається право проводити новий конкурс на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

Як вбачається із даної норми, яка діяла станом на день прийняття оспорюваного рішення, ця норма Закону дублюється і пунктом 55 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженим Постановою КМУ № 1081 від 03.12.2008 року, який визначає процедуру підготовки та проведення конкурсу і є обов'язковим для виконання органами місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи оскаржене рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради № 0170 від 22 квітня 2015 року було прийняте відповідачем з метою приведення у відповідність до діючого законодавства, а саме на підставі постанови Кабінету Міністрів України №240 від 25 березня 2015 року «Про внесення змін у додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 р. № 1548».

З 6 травня 2015 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 240 «Про внесення змін у додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 р. № 1548» (публікація в газеті «Урядовий кур'єр» від 06.05.2015 № 80), якою внесено у додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 р. № 1548 «Повноваження центральних органів виконавчої влади, ОСОБА_1 міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін і тарифів на окремі види продукції, товарів і послуг» такі зміни:

- абзац тридцять четвертий пункту 12 виключити;

- абзац перший пункту 13 виключити.

Тобто на підставі вказаної постанови уряду виключено у додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 р. № 1548:

- абзац тридцять четвертий пункту 12 в редакції «ОСОБА_1 міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації регулюють (встановлюють): тарифи на перевезення пасажирів і багажу автобусами, які працюють у звичайному режимі руху, в приміському та міжміському внутрішньообласному сполученні»;

- абзац перший пункту 13 в редакції «ОСОБА_1 міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, виконавчі органи Львівської і Криворізької міських рад регулюють (встановлюють) тарифи на перевезення пасажирів і вартість проїзних квитків у міському пасажирському транспорті - метрополітені, автобусі, трамваї, тролейбусі (який працює в звичайному режимі руху).

Але, відповідач не прийняв до уваги, що у відповідності до абзацу другому пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 р. № 1548 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)» повноваження, зазначені у додатку, не поширюються на тарифи, що встановлюються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» № 1160-IV від 11 вересня 2003 року регуляторний акт це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Регуляторними органами є Верховна ОСОБА_1 України, Президент України, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення, інший державний орган, центральний орган виконавчої влади, Верховна ОСОБА_1 Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцевий орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, а також посадова особа будь-якого із зазначених органів, якщо відповідно до законодавства ця особа має повноваження одноособово приймати регуляторні акти. До регуляторних органів також належать територіальні органи центральних органів виконавчої влади, державні спеціалізовані установи та організації, некомерційні самоврядні організації, які здійснюють керівництво та управління окремими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо ці органи, установи та організації відповідно до своїх повноважень приймають регуляторні акти.

Отже, рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0170 від 22 квітня 2015 року є регуляторним актом, оскільки прийняте регуляторним органом, встановлює підвищення тарифів на послуги, розраховані на неодноразове застосування, стосуються невизначеного кола осіб (споживачів послуг) та регулюють господарську діяльність суб'єктів господарювання у сфері надання послуг пасажирських перевезень.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» № 1160-IV від 11 вересня 2003 року кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань. Строк, протягом якого від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань приймаються зауваження та пропозиції, встановлюється розробником проекту регуляторного акта і не може бути меншим ніж один місяць та більшим ніж три місяці з дня оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу.

Усі зауваження і пропозиції щодо проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу, одержані протягом встановленого строку, підлягають обов'язковому розгляду розробником цього проекту. За результатами цього розгляду розробник проекту регуляторного акта повністю чи частково враховує одержані зауваження і пропозиції або мотивовано їх відхиляє.

В той же час відповідно до ст. 36 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений.

В той же час ч.3 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Таким чином, в порушення діючого законодавства, рішення виконавчим комітетом Ізюмської міської ради Харківської області № 0170 від 22 квітня 2015 року прийняте без його оприлюднення та надання часу для прийняття зауважень та пропозицій.

З аналізу наведених норм діючого законодавства вбачається, що відповідач при винесенні рішення № 0170 від 22 квітня 2015 року повинен був дотримуватись підпункту 2 пункту «а» статті 28, ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР, ст. 7 Закону України «Про автомобільний транспорт»від 05.04.2001р. №2344-III, норм передбачених Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» № 1160-ІV від 11 вересня 2003 року.

Таким чином, в порушення діючого законодавства, рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0170 від 22 квітня 2015 року прийнято безпідставно та є протиправним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За таких встановлених обставин адміністративний позов підлягає задоволенню.

При розгляді справи суд враховує правову позицію колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року як приклад застосування судом апеляційної інстанції аналогічних правовідносин (а.с. 74-77).

Згідно ч.1 ст. 94 КАС України, судові витрати, які понесли позивачі в розмірі 73 грн 08 коп., які документально підтверджені, суд присуджує за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області (а.с. 2).

Керуючись статтями 2, 6, 9, 10, 11, 71, 72, 159, 160-163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0170 від 22 квітня 2015 року задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0170 від 22 квітня 2015 року «Про внесення змін до рішень виконавчого комітету Ізюмської міської ради: від 21.09.2010 р. № 0849, від 26.10.2011 р. № 0832, від 14.12.2011 р. № 1003».

Стягнути з місцевого бюджету виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 судові витрати в сумі по 18 грн 27 коп. кожному позивачу.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ізюмський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення постанови, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2015 року.