Справа № 487/7016/15-а
Суддя: Разумовська О. Г.
Дата ухвалення: 2015-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 487/7016/15-а
Провадження № 2-а/487/159/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2015 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі

головуючого судді Разумовської О.Г.,

при секретарі Кожині В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області, про зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

03.09.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області, про зобовязання вчинити певні дії.

Позовні вимоги позивач мотивував наступним. З 16.11.1948 року ОСОБА_1 проживав у Миколаївській області, що є територією України. У січні 2001 року у звязку з сімейними обставинами, разом з дружиною був змушений виїхати за межі України до Ізраїлю, для її лікування. Згодом, був прийнятий на консульський облік і з того часу постійно проживає в цій країні, однак громадянство України не втрачав і до цих пір є громадянином України. Починаючи з 01.05.2012 року і по теперішній час включно, ОСОБА_1 було припинено виплату пенсії за вислугу років у звязку з його переїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю. 09.06.2015 року він звернувся до ГУ ПФУ України з письмовою заявою про поновлення пенсії. Проте, 23.06.2015 року отримав відповідь про відмову відновити виплату пенсії, обґрунтовану тим, що між державами Україна та Ізраїль не укладено двосторонньої угоди у галузі пенсійного забезпечення, а тому підстав для виплати пенсії громадянам України, які постійно проживають на території Ізраїлю, немає. Вказані вище обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Представник позивача до судового засідання зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача до судового засідання зявився, позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову, суду надав заперечення, в яких пояснив, що статтею 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року передбачено, що пенсія виплачується щомісяця за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання в межах України. Статтею 51 цього закону передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед виїздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування закордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Оскільки між державами Україна та Ізраїль не укладено двосторонньої угоди у галузі пенсійного забезпечення, підстав для виплати пенсії громадянам України, які постійно проживають на території Ізраїлю, немає. Поновити виплату пенсії можливо тільки при наявності факту реєстрації місця постійного проживання на території України.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року визнано положення п. 2 ч. 1 ст. 49, друге речення ст. 51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» таким, що не відповідають Конституції України. З огляду на зазначене, рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 поширюється на осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон після 07.10.2009 року. Водночас Конституційний Суд України звертає увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з котрими Україною не укладено відповідних договорів. На даний час не приведено у відповідність нормативно-правові акти, спрямовані на виконання вищевказаного рішення, якими передбачені умови, норми і механізм виплати пенсій громадянам, що проживають у країнах з якими не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення.

На підставі вищевикладеного просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з дня свого народження, а саме з 16.11.1948 року, ОСОБА_1 проживав у Миколаївській області, що є територією України. Останнім місцем проживання було м. Баштанка Миколаївської області.

У січні 2001 року у звязку з сімейними обставинами захворюванням жінки, тяжко хворої раком, ОСОБА_1 був змушений виїхати за межі України до Ізраїлю, для її лікування. Жінка пройшла курс лікування, однак вилікувати її не вдалося і невдовзі вона померла.

Позивач у встановленому законом порядку був прийнятий на консульський облік, з того часу постійно проживає у цій країні, однак громадянство України не втрачав і до цих пір є громадянином України.

03.03.1997 року ОСОБА_1, згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ» була призначена пенсія за вислугу років, відповідно до посвідчення № 6164. У якості пенсіонера, ОСОБА_1 перебував на обліку в Головному Управлінні ОСОБА_2 фонду України в Миколаївській області.

Після виїзду за кордон, продовжував отримувати пенсію до 01.05.2012 року.

Починаючи з 01.05.2012 року і по теперішній час, відповідачем було припинено виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 у звязку з його переїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю. Право на отримання пенсії позивач заробив у той час, коли був працездатний, проживав на території України і з його заробітної плати здійснювались необхідні відрахування до органів ОСОБА_2 фонду України.

09.06.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області з письмовою заявою про поновлення пенсії.

23.06.2015 року представник позивача отримав відповідь на вищевказану заяву, в якій відповідач відмовив відновити виплату пенсії, обґрунтувавши це тим, що між державами Україна та Ізраїль не укладено двосторонньої угоди у галузі пенсійного забезпечення, а тому підстав для виплати пенсії громадянам України, які постійно проживають на території Ізраїлю, немає. Поновити виплату пенсії можливо тільки при наявності факту реєстрації місця постійного проживання на території України. Також, відповідач зазначив, що рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009 поширюється начебто тільки на осіб, які виїхали на місце проживання за кордон після 07.10.2009 року.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» пенсії, призначені особам, які згодом виїхали на постійне місце проживання за кордон виплачуються в порядку, встановленому Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Крім того, Конституційним Судом України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" було прийнято рішення від 07 жовтня 2009 року № 1-32/2009, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) вищенаведені положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

У пункті 2 резолютивної частини рішення зазначається, що положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Таким чином, ті положення Закону, які були покладені в основу припинення виплати пенсії позивачу ОСОБА_2 фондом і які перешкоджали виплаті пенсії йому, як тій особі, яка постійно мешкає у країні, з якою Україна не уклала міжнародний договір щодо виплати громадянам України пенсій, з 07 жовтня 2009 року не можуть застосовуватись при вирішенні даного питання.

Після прийняття Конституційним Судом України рішення від 07.10.2009 № 25-рп/2009 особи, які постійно проживають за кордоном, отримали можливість реалізувати передбачене Конституцією України право на пенсійне забезпечення.

З прийняттям вищевказаного рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 виключена така підстава для припинення пенсійних виплат, як проживання пенсіонера за кордоном, що є підставою для поновлення конституційного права ОСОБА_1 на виплату пенсій не залежно від місця його постійного проживання.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 158-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області, про зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Зобов'язати Головне Управління пенсійного фонду України в Миколаївській області поновити та виплачувати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію за вислугу років, починаючи з 01.05.2012 року.

Постанова набирає чинності через 10 днів з дня її ухвалення. Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва у строк та порядок, передбачений ст.ст. 186-189 КАС України.

Суддя О.Г. Разумовська