Справа № 826/13295/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2015-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 жовтня 2015 року № 826/13295/15

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі судді Добрянської Я.І., розглянув відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 КАС України, в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1
до відповідача Київської міської державної адміністрації
провизнання незаконним, нечинним та скасування нормативного акту

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Окружний адміністративний суд міста Києва з позовом до Київської міської державної адміністрації в якому просить:

- визнати незаконним, нечинним та скасувати Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 08.05.2013 № 681.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.07.2015 суддею Добрянською Я.І. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду.

06.08.2015 відповідач надав заперечення проти адміністративного позову в якому просить залишити позовну заяву без розгляду у зв"язку із пропущенням позивачем строків звернення до суду.

16.09.2015 через канцелярію суду позивач надав додаткові пояснення по суті позовних вимог.

В судове засідання 06.10.2015 не прибув позивач, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, проте через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Зважаючи на не прибуття позивача в судове засідання та наявність клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, суд відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Отже, розглянувши надані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача в судовому засіданні, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також вивчивши норми чинного законодавства з приводу даного спору, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2015 року, як зазначив позивач ОСОБА_1, керуючи автомобілем неодноразово робив спробу проїхати на територію парку культури та відпочинку «Гідропарк» і Труханового острова, однак, на в"їзді до вказаних місць його зустрічали особи, які представлялися працівниками Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» та вимагали оплату грошових коштів в розмірі 50 грн., як обов'язкової та беззастережної умови проїзду (в'їзду) на територію парку.

На в'їзді до вказаних місць знаходяться облаштовані пункти пропуску та шлагбауми.

На запит позивача про причини такої поведінки КП «Київтранспарксервіс» листом від 22.06.2015 проінформувало, що кошти збираються, зокрема, на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 08.05.2013 № 681 в якості стягнення підприємством вартості компенсації витрат за користування пунктами пропуску.

Аналогічна відповідь зазначена також і в листі Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 25.06.2015 та з листа Головного управління Державної фіскальної служби України в місті Києві від 24.06.2015.

Позивач вважає розпорядження Київської міської державної адміністрації від 08.05.2013 № 681 незаконним, а тому і звернувся з даним позовом до суду.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та норми чиновного законодавства з приводу даного спору, а також заслухавши пояснення представника відповідача, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи зокрема на наступне.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 12 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено перелік місць де може бути обмежено свободу пересування, а саме:

- у прикордонній смузі;

- на територіях військових об'єктів;

- у зонах, які згідно із законом належать до зон з обмеженим доступом;

- на приватних земельних ділянках;

- на територіях, щодо яких введено воєнний або надзвичайний стан;

- на окремих територіях і в населених пунктах, де у разі небезпеки поширення інфекційних захворювань і отруєнь людей введені особливі умови і режим проживання населення та господарської діяльності;

- на тимчасово окупованих територіях.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових та службових осіб з питань свободи пересування, вільного вибору місця проживання, реєстрації місця проживання чи місця перебування особи можуть бути оскаржені в установленому законом порядку.

Згідно із розділом 2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 № 105 (далі - Правила) парк - самостійний архітектурно-організаційний комплекс площею понад 2 га, який виконує санітарно-гігієнічні функції та призначений для короткочасного відпочинку населення. Залежно від характеру і призначення вони діляться на парки культури і відпочинку, районні, спортивні, дитячі, дендрологічні, історичні, національні, меморіальні, етнографічні парки-музеї, історичні, виставкові, зоологічні, аерофітотерапії тощо.

Відповідно до розділів 3 та 4 Правил до об'єктів благоустрою у сфері зеленого господарства населених пунктів належать, зокрема, парки, парки культури та відпочинку.

На об'єктах благоустрою зеленого господарства забороняється, зокрема, влаштовувати стоянки автомашин, суден, катерів; влаштовувати зупинки пасажирського транспорту та паркувати автотранспортні засоби на газонах; здійснювати ремонт, обслуговування та миття транспортних засобів, машин, механізмів у не відведених для цього місцях.

Згідно із п. 9.6.1 Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської Ради від 25.12.2008 № 1051/1051 рух та паркування автомобілів, мотоциклів і мопедів (крім спеціального технологічного транспорту).

Як вбачається з оскаржуваного розпорядження Київської міської державної адміністрації від 08.05.2013 № 681 Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київського міської державної адміністрації) надано доручення встановити дорожні знаки, пункти пропуску (шлагбауми) та організувати їх функціонування з 9:00 до 21:00 щодня з 09 травня до 30 вересня щороку в місцях в'їзду на територію парку культури та відпочинку «Гідропарк» (островів Венеціанського та Долобецького) і Труханового острова, а також запропоновано Головному управлінню МВС в м. Києві забезпечувати щороку з 09 травня до 30 вересня чергування працівників міліції та ДАІ біля пунктів пропуску на території парку культури та відпочинку «Гідропарк» (островів Венеціанського та Долобецького) і Труханового острова.

Виходяч з вищезазначеного розпорядження Київської міської державної адміністрації від 08.05.2013 № 681 прийнято у межах та у спосіб визначеним чинним законодавством, а також оскаржуваний акт відповідає актам вищої юридичної сили, що не спростовано позивачем.

Оскільки КП «Київтранспарксервіс» не є стороною по справі, а також суб'єктом владних повноважень, суд не розглядав питання діяльності зазначеного комунального підприємства з приводу стягнення грошових коштів в розмірі 50 гривень, як обов'язкової та беззастережної умови проїзду (вїзду) на територію парку культури та відпочинку «Гідропарк» (островів Венеціанського та Долобецького) і Труханового острова.

Відповідач у своїх запереченнях на адміністративний позов аргументує в своїй позиції про правомірність дій при прийнятті вищезазначеного розпорядження та просить залишити позовну заяву без розгляду, застосувавши приписи ст. ст. 99,100 КАС України.

Відповідно до статті 99 Кодексу адміністративного судочинства адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зважаючи на те, що позивач дізнався про оскаржуваний нормативний акт тільки у червні 2015 року, а також дія зазначеного нормативно акту характеризується тривалістю та багатоепізодністю, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строки звернення до суду щодо оскарження розпорядження Київської міської державної адміністрації від 08.05.2013 № 681, а відтак відмовляє у зазначеному клопотанні.

Згідно з вимогами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також, згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, беручи до уваги наведені вище обставини, наявні матеріали справи та аналізуючи норми зазначеного законодавства, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача, які не підлягають задоволенню. Зважаючи на що суд відмовляє в позовних вимогах повністю.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 99, 100, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська