Справа № 2-а-1879/10
Суддя: Козаченко Р. В.
Дата ухвалення: 2010-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа№2-а-1879/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2010 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючого - судді Козаченка Р.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську Миколаївської воласті про захист соціальних прав шляхом визнання дій протиправними та зобовязання вчинити юні дії,

ВСТАНОВИВ:

19 листопада 2010 року позивачка звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України (далі-УПФ) в м. Первомайську про захист своїх прав шляхом визнання дій відповідача неправомірними, та зобовязання його нарахувати та виплатити на її користь як дитині війни щомісячної державної соціальної допомоги за період з 27 квітня по 27 жовтня 2010 року,виходяячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною 1 статті 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а також виплачувати його надалі.

При відкритті провадження у справі вимоги позивачки за період з 27 квітня до 19 травня 2010 року були залишені ухвалою суду без розгляду в звязку з пропуском шестимісячного строку на звернення до адміністративного суду, передбаченого ст. 99 КАС України.

В обґрунтування своїх вимог позивачка в позові зазначала, що є дитиною війни, якій відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 1 січня 2006 року призначено соціальну допомогу в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком. Але відповідач не проводив нарахування та не виплачував протягом 2008-2010 років цю соціальну допомогу в повномву розмірі, передбачену статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» через зміни до статті 6 цього Закону, внесені Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік».

Посилаючись на те, що після прийняття 22 травня 2008 року Конституційним Судом України рішення про визнання неконституційним положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», яким було змінено дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», відповідач, не призначив та не виплачував в повному обємі їй зазначенусоціальну допомогу у розмірі, передбаченому цим Законом, просила позов задовольнити.

В судове засідання позивачка не зявилася, про його час та місце була повідомлена належним чином, надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, позов вона просила задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду листа, в якому просив розгляд справи проводити без його участі через зайнятість в інших судових процесах. Окрім цього з листом надійшло письмове заперечення про невизнання позову та прохання повністю відмовити в його задоволенні з наступних підстав.

Закон України «Про соціальний захист дітей війни» № 2195-ІУ від 18 листопада 2004 року -(далі - Закон № 2195) передбачає лише 30 % підвищення до пенсії, але розмір мінімальної пенсії за віком, з якої потрібно обчислювати дане підвищення, цим Законом не передбачено і до цього часу воно законодавчо не врегульовано. 22 травня 2008 року Конституційний Суд України прийняв рішення про визнання неконституційними положень Закону України «Про бюджет на 2008 рік» щодо змін до статті 6 Закону № 2195. Але після цього зміни до законодавства, які б передбачали механізм обчислення розміру підвищення до пенсії дітям війни виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, внесено не було, як не було і внесено змін щодо збільшення коштів на цілі з Державного Бюджету України. Передбачене статтею 28 Закону України «Про загально обов"язкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 9 липня 2003 року поняття мінімальної пенсії за віком застосовується виключно для визначення пенсії, призначеної за щш Законом і не може застосовуватися до інших нормативних актів, в тому числі і до Закону № 2195. Це не дало можливості забезпечити право на нарахування підвищення до пенсії дітям війни.

Також зазначав, що статтею 41 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-ІУ від 28 грудня 2007 року були внесені зміни до Закону № 2195, згідно яким дітям війни (крім тих на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учаснкгт (10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність). Це виплачувалося позивачці з 1 січня 2008 фоку щомісячно. За відсутності законодавчого регулювання та визначення мінімальної пенсії за віком, з якої повинно обчислюватися підвищенням до пенсії дітям війни, відповідач вважає, що діяв правомірно і в задоволенні позову повино бути відмолено. Окрім цього, відповідач також просить відмовити в задоволенні позову в звязку з відсутністю бюджетного фінансування для здійснення подібних виплат, оскільки вони бути здійснені згідно Закону тільки з коштів Державного бюджету.

Згідно відповідної ухвали розгляд справи був проведений в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню наступних підстав.

Прийнятий 18 листопада 2004 року Верховною Радою України Закон № 2195, який чинності з 1 січня 2006 року, встановлює правовий статус дітей війни, визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що дитина війни це особа, яка є громадяниномУкраїни та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18років.

Позивачка, згідно свого паспорту, народилася 26 березня 1940 року, тобто станом 2 вересня 1945 року їй було 5 років і відповідно до статті 1 Закону № 2195 вона є дитиною війни .Вона отримує пенсію за віком від УПФ в м. Первомайську.

Статтею 6 Закону України № 2195 передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком.

В той же час, УПФ в м. Первомайську не проводило нарахування дазого підвищенні повному обємі в 2008-2010 роках, через те, що згідно статті 41 Закону Україйи «Про держа бюджет України на 2008 рік і про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1СГ- прийнятого Верховною Радою України 28 грудня 2007 року, стаття 6 Закону № 2195 викладача: такій редакції: «дітям війни» (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про ст ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошов: утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачуєм підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мак право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дане підвищенні провадиться за їх вибором згідно з одним із законів».

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року по справі №10рп/2008 визнані неконституційними положення статті 41 Закону України «Про державний бюджет Україна на 2008 рік і про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо внесення змін до статті 6 Закону № 2195.

Рішення Конституційного Суду Україхни у зазначеній справі має пеюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв"язку з правоповідносинами ,які виникли внаслідок дій положень статей вказаних законів, що изнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є Обов"язковими до виконання на теріторії України,остаточними і неможе бути оскаржене.

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони,інші правовоі акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними,втрачають чинність з дні ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи із рішення Конституційного Суду України УПФ в м. Первомайську з 22 травня року повинно було зробити перерахунок та виплачувати позивачці в повному обємі піждвищення до пенсії згідно статті Закону №2195.

Посилання відповідача на відсутність законодавчого врегулювання питання щодо механізму обчислення та виплати підвищення до пенсії, відповідно до Закону № 2195, суд вважає з таких підстав.

Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і на не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно частин 3 і 4 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України звернення до етративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ії України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні етративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності одавства, яке регулює спірні правовідносини.

Відповідно до статті 6 Закону № 2195 дітям війни пенсії підвищуються на 30% мінімальної за віком. Розмір мінімальної пенсії за віком, з якої потрібно обчислювати підвищення, цим ном не передбачено. Пунктом 3 Прикінцевих положень цього Закону України Кабінету стрів України доручено подати до Верховної Ради пропозиції щодо приведення законодавчих із та свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за і -шилами, передбаченими статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне і нсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІУ. Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на це суд не погоджується з доводами відповідача про те, що, мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 статті 28 зазначеного Закону, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої статтею 46 Конституції України та гава на отримання доплати до пенсії, передбаченої статтею 6 Закону № 2195.

Тому вимоги позивачки щодо нарахування та виплати їй як дитині війни підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком в межах шестимісячного строку позовної давності, є обґрунтованими. При цьому суд вважає за можливе вийти за фіежі позовних вимог позивачки і задовольнити їх за період з 19 травня по 19 листопада 2010 року.

Відповідач в запереченнях вказує про відсутність законодавчого врегулювання щодо органу, який повинен зробити нарахування та виплату підвищення громадянам України, які мають статус дітей війни. Але суд не може з цим погодитися і вважає їх безпідставними, тому що Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення Про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 1 березня 2002 року за №121/2001, і здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів, тобто в даному випадку обовязок здійснити нарахування та виплату підвищення позивачу до пенсії в 30 % розмірі мінімальної пенсії за віком покладено на УПФ в м. Первомайську - за місцем її проживання.

Для захисту порушених прав позивачки суд вважає необхідним зобовязати УПФ в м. Первомайську Миколаївської області здійснити перерахунок та виплату їй щомісячного підвищення до пенсії як дитині війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 19 травня по 19 листопада 2010 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», врахувавши при цьому суми вже виплаченого їй частини підвищення.

Оскільки суд розглядає та вирішує спір на підставі законів та інших нормативних актів, які діяли в минулому або діють в даний час, і не може покладати зобовязання про вчинення дій на майбутнє за відсутності достовірно відомого їх законодавчого регулювання, тому в задоволенні вимог про зобовязання виплачувати в подальшому підвищення до пенсії дітям війни слід відмовити.

Щодо посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування для з необхідних доплат дітям війни суд відзначає наступне.

Згідно зі статтею 7 Закону № 2195 підвищення до пенсії, як державна соціальна виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України на відміну від пенсії виплачується за рахунок коштів Пенсійного фонду України, і заперечення відповідача щодо відсутності бюджетних асигнувань для задоволення вимог позивачів є необгрунтованим, невиконання чи неналежне виконання законів про виплати через відсутність грошей для не є підставою для виправдання. Бездіяльність щйдо забезпечення права позивачки на нарахування підвищення до пенсії дитині війни, передбаченого статтею 6 Закону № 2195 з підстав відсутності бюджетного фінансування є порушенням, яке створило для неї ситуацію непевності стосовно реалізації нею свого конституційного права.

Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання надбавки до пенсії засновані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить Європейського Суду з прав людини у справі Yvonne van Duyn v Home Office (Case 41|74an Duyn v Home Office ) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні змогу покладатися на зобовязання, взяті державою. Якщо держава чи орган публічної схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання дітям війни надбавок до пенсії, держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять віл політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про змії такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи публічної влади своїх обовязків.

Тому, доводи відповідача про відсутність законодавчого врегулювання про виділення Державного бюджету України коштів для виплати дітям війни підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком не можуть бути підставою для невиконання вимог законів.

Слід зазначити, що позивачка в позовній заяві просить суд зобовязати відповідача зробити нарахування та стягнути на її користь як дитині війни соціальну допомогу. Але відповідно до статті 6 Закону № 2195 дітям війни повинно нараховуватися підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, а не соціальна допомога, до того ж суд не вправі перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування пенсії замість органу, на який покладено такі повноваження, в даному випадку - УПФ України в м. Первомайську.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати дії Управління Пенсійного Фонду України в м. Первомайську Миколаївської області щодо нарахування та виплати не в повному обсязі ОСОБА_1 підвищеня до пенсії дітям війни згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни" - протиправними.

Зобовязати Управління Пенсійного Фонду України в м. Первомайську Миколаївської області здійснити нарахування та виплатити в повному обємі ОСОБА_1 як дитині війни щомісячне підвищення до пенсії за період з 15 травня по 15 листопада 2010 року в розмір: 30 % мінімальної пенсії за віком у відповідності до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне соціальне страхування», з врахуванням фактично виплачених сум.

В в задоволенні іншої частини позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в Одеський апеляційний адміністративний суд через Первомайський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її оголошення.

Суддя Р.В. Козаченко