Справа № 2-а-384/10
Суддя: Олійник А. В.
Дата ухвалення: 2010-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2010 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Олійника А.В.,

секретаря Бабенко Л.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду у м. Новомосковську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Новомосковську Дніпропетровській області про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, зобовязання здійснити перерахунок та виплату підвищеної пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління пенсійного фонду України в м. Новомосковську Дніпропетровській області, в якому просить поновити строк звернення до суду, визнати неправомірними дії відповідача щодо нездійснення перерахунку та виплати їй підвищеної пенсії та зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату їй підвищеної пенсії за період з 09.07.2007 року по 31.12.2008 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до ст. 1 Закону України № 2195- IV від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни» є дитиною війни. Згідно зі ст. 6 зазначеного Закону з 01.01.2006 року їй повинна виплачуватися щомісячна соціальна допомога. У 2007-2008 роках така допомога їй не виплачувалась, оскільки Верховною Радою України були прийняті Закони, які призупиняли дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Конституційний Суд України своїм рішенням № 6-рп/2007, визнав положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» - п. 12. ст. 71, яким призупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», такими, що не відповідають Конституції України. Також рішенням Конституційного суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року були визнані такими, що не відповідають Конституції України, відповідні положення Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік» Відповідно до ч. 2. ст. 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. А ст. 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті інших або нових законів, або внесення змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Розмір соціальної допомоги, відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», становить 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Мінімальна пенсія за віком, відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до ст.ст. 99, 100 КАС України - для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Позивач зазначає, що про належні їй, як дитині війни, виплати її повідомлено не було, тому про факт порушення її прав їй стало відомо лише після висвітлення зазначених подій у пресі у зв'язку з ухваленням відповідних рішень Конституційним Судом України 09.07.2007 року та 22.05.2008 року. У зазначеному рішенні вказано, що воно повинно бути опубліковано в офіційному періодичному виданні «Вісник Конституційного Суду України», що й було зроблено. Тому, про порушення прав, їй стало відомо лише після висвітлення зазначених подій у засобах масової інформації.

У судовому засіданні позивач підтримала позов в повному обсязі та просила його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в його задоволенні посилаючись на його безпідставність, та на те, що законодавчо не визначено величини мінімальної пенсії за віком для здійснення розрахунку відповідного підвищення особам, які мають статус дитини війни. І до теперішнього часу жоден нормативно-правовий акт не містить визначення розміру мінімальної пенсії за віком для розрахунку підвищення пенсії, що передбачене статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Крім того заявила, що звернувшись до суду з зазначеним позовом 03.11.2009 р., позивач не дотрималася річного строку звернення до адміністративного суду щодо зобовязання здійснити перерахунок та виплату підвищеної пенсії за період з 09.07.2007 року по 31.12.2008 року, тому у відповідності до частини 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України наполягає, що пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного.

Позивач дійсно у відповідності до ст. 1 Закону України № 2195- IV від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни» є дитиною війни.

Статтею 6 того ж Закону, (в редакції, що діяла протягом 2006 2007 років) було передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Проте дію цієї статті було зупинено на 2006 рік згідно із Законом України від 20.12.2005 р. N 3235-ІУ «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та на 2007 рік згідно із Законом України від 19.12.2006 р. N 489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року N 6-рп/2007, положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими призупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», визнано такими, що не відповідають Конституції України.

Позивач вказує в заяві, що про факт порушення її прав їй стало відомо лише після висвітлення зазначених подій у засобах масової інформації у зв'язку з ухваленням відповідних рішень Конституційним Судом України.

Представник відповідача наполягав в наданому запереченні, що позивач до суду звернувся лише 03.11.2009 року, тобто після спливу річного строку встановленого ст. 99 КАС України. Пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду і наполягання на цьому відповідача є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Приймаючи до уваги, що позивач не надав в судовому засіданні доказів причини пропуску встановленого ст. 99 КАС України строку звернення до суду, суд, приходить до висновку про відсутність підстав для його поновлення, а норми ст. 100 КАС України вказують на те, що у задоволенні адміністративного позову повинно бути відмовлено, оскільки пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року № 2195- IV, ст.ст. 69, 71, 99, 100, 104, 158-159, 162-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог позов ОСОБА_1 відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення постанови, та на постанову може бути подано апеляційну скаргу протягом двадцяти днів після подачі заяви про апеляційне оскарження.

Суддя А.В. Олійник