Справа № 2а-1312/10/0470
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року м. Київ К/800/21303/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 липня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2013 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" до Дніпропетровської митниці, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про скасування рішення та стягнення суми,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 липня 2012 року залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2013 року відмовлено в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" до Дніпропетровської митниці, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про скасування картки відмови та стягнення суми.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач оскаржив їх в касаційному порядку. У касаційній скарзі скаржник просить скасувати рішення судів з мотивів порушення норм матеріального права та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права і матеріали справи, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, 21.08.2008р. між ВАТ «Нікопольський завод феросплавів» та компанією «CARBO-CHEMICALS GROUP GMBH» був укладений контракт №К/101-08, за умовами якого компанія «CARBO-CHEMICALS GROUP GMBH» зобов'язалась поставити ВАТ «Нікопольський завод феросплавів» кокс кам'яновугільний у відповідності до умов додатків до контракту.

Згідно умов додатку №3 від 25.09.2009р. до вказаного контракту компанією «CARBO-CHEMICALS GROUP GMBH» поставлено коксовий горішок фракцією 10-25, країна погодження - Польща, за ціною 109,00 Євро за метричну тону.

Позивачем для митного оформлення подана ДМВ-1 №113020000/9/ та ВМД №113020000/9/ (довідковий номер 24687) від 02.11.2009, за якими було задекларовано 2 406 790 кг. коксового горішку за ціною 3 103 389,06 грн. (262 340,11 Євро) за додатком №3 до контракту №К/101-08 від 21.08.2008р.

Митна вартість визначена за основним методом визначення митної вартості - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Криворізькою митницею 02.11.2009 року видана картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 113020000/9/000062. Підставою для прийняття картки відмови стало те, що декларантом не подано рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або аналогічних товарів, необхідне для митного оформлення товару. Правовою підставою, зокрема, зазначено п.7 постанови КМУ від 20.12.2006р. №1766 «Про затвердження Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для їх підтвердження».

У картці відмови також зазначено вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення чи пропуску цих товарів і транспортних засобів через митний кордон України: надати рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або аналогічних товарів, та внести у ВМД відомості відповідно до поданих документів.

Суть вимоги Митниці полягала у тому, що для митного оформлення вантажу Декларанту необхідно надати рішення про визначення митної вартості товарів №113000010/2009/000252/1 від 27.10.2009р., згідно якого, за контрактом №К/101-08 від 21.08.2008, сума вартості за одиницю товару митницею встановлено - 0,1731 EUR. Вказане рішення Митницею прийнято під час вирішення питання щодо правильності визначення ВАТ «Нікопольський завод феросплавів» митної вартості товарів за ВМД №113020000/2009/005499 від 26.10.2009р., який поставлявся у межах контракту з компанією «CARBO-CHEMICALS GROUP GMBH» №К/101-08 від 21.08.2008.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ненадання позивачем додаткових документів на підтвердження митної вартості, які обумовлені сумнівами митниці, свідчить про обґрунтованість картки відмови.

Колегія суддів погоджується з висновками судів.

Так, згідно із ст. 259 МК України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень Митного кодексу.

Відповідно до ст. 265 МК України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості та має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.

Згідно ст. 266 МК України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), використовується в разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) стосовно продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, що унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не може бути зроблено відповідне коригування відповідно до положень частини другої цієї статті.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ст. 264 Митного кодексу України заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 7 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 року № 1766, визначено, що для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобов'язаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

Відповідно до п. 11 Порядку для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи. Для підтвердження заявленої декларантом митної вартості оцінюваних товарів можуть подаватися: договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; рахунки про сплату комісійних, брокерських (посередницьких) послуг, пов'язаних з виконанням умов договору (контракту); відповідна бухгалтерська документація; ліцензійний чи авторський договір (контракт); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) фірми - виробника товару; калькуляція фірми - виробника товару; копія вантажної митної декларації країни відправлення, а в разі, коли в такій країні товар розміщувався в митному режимі, яким не передбачено сплату податків і відповідно до якого товар перебував під митним контролем, - копія вантажної митної декларації, оформленої в попередній експорту митний режим; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; сертифікат про походження товару; відомості про якісні характеристики товару; інформація зовнішньоторговельних та біржових організацій про вартість товару та/або сировини.

Із змісту вказаної норми вбачається, що позивач зобов'язаний надати перелік документів відповідно до п. 11 Порядку. При цьому, саме формулювання вказаної норми - "можуть подаватися", вказує на те, що перелік витребовуваних документів не вичерпний.

Митний орган може витребувати додаткові документи у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, обґрунтовуючи свої сумніви у правильності зазначеної митної вартості, митниця посилалась на інформацію з Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України, яка містила інформацію про товари з такими ж характеристиками, виготовлені в тій же країні, тим же виробником.

На думку колегії суддів, аналіз статті 266 МК дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки, контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.

Враховуючи вищенаведені норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що наявність у ЄАС інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів може бути підставою для витребування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості.

Якщо декларантом не надані в установлений законодавством термін додаткові документи, або якщо він відмовився від їх надання, митний орган відповідно до статті 265 МК України, п.14 Порядку №1766 визначає митну вартість товарів на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

Статтею 267 МК України визначено, що кожний наступний метод застосовується якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Згідно ст. 268 МК України у разі якщо митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена згідно із положеннями статті 267 цього Кодексу, за митну вартість береться вартість операції з ідентичними товарами, які продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

За таких обставин, відмовляючи позивачу у митному оформленні товарів за першим методом, митний орган діяв в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України, і мав всі підстави для обґрунтованого сумніву у правильному визначенні митної вартості товару декларантом.

У зв'язку з тим, що декларант не надав митниці документів, визначених у запиті, що є його обов'язком, митниця правильно застосувала другий метод визначення митної вартості, мотивувавши неможливість застосування попереднього.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми матеріального права. Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Згідно з частиною 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів"залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 липня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: