Справа № 817/1572/15
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2015-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про закриття провадження у справі

Справа № 817/1572/15

19 жовтня 2015 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кравчук Т.О., при секретарі судового засідання Цвіркун О.О.

за участю:

позивача та представника позивача не зявився,

представника відповідача ОСОБА_1,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

ОСОБА_3
доПриватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_1,третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_2
про скасування рішення та визнання свідоцтва нечинним,
в с т а н о в и в:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 з позовом до Приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_2, про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на Ѕ частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнання нечинним свідоцтва про право на спадщину від 16.10.2014 року №2745 в частині спадкування квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення державного реєстратора (приватного нотаріуса) про реєстрацію права власності на Ѕ частини квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 має бути скасовано, а свідоцтво про право на спадщину від 16.10.2014 року №2745 в частині спадкування квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 має бути визнано нечинним, адже воно порушує його законні права та інтереси, оскільки відповідно до рішення Рівненського міського суду від 10.07.2007 року справа №2-5060/07 вказану квартиру залишено у приватній власності за ОСОБА_3.

Під час судового засідання позивач та його представник вказали про те, що незважаючи на прохання до суду про скасування рішення державного реєстратора, дії приватного нотаріуса ними не оскаржуються, оскільки при прийнятті оскаржуваних рішень будь яких відомості в Державному реєстрі щодо належного права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 відсутні. Як зазначив представник, позивач не зареєстрував у Реєстраційній службі Рівненського міського управління юстиції Рівненської області рішення Рівненського міського суду від 10.07.2007 року, яким припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_3 з виплатою їй грошової компенсації за належну їй частку у сумі 115000,00 грн. та залишено у приватній власності ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_3 та крім того не звернувся вчасно за оформленням спадкових прав на вищевказану квартиру.

Відповідач проти позовних вимог заперечувала, вказавши, що при видачі свідоцтва про право на спадщину та реєстрації Ѕ частини квартири за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_2, нею дотримано всі вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому підстави для скасування такого рішення відсутні.

В судовому засіданні відповідач пояснила, що між позивачем та третьої особою існує спір про право, який підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, але на час прийняття оскаржуваних рішень нею були вжитті всі заходи та дотримані всі вимоги, що передбачені при вчиненні реєстраційних дій, а тому просила суд відмовити у задоволенні позовним вимог.

Третя особа особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 в судові засідання не зявлялась, поштові відправлення повертались суду з відміткою про те, що вони не вручені за закінченням терміну зберігання.

Як пояснив позивач та його представник третя особа довгий час вже перебуває за кордоном, а тому і не отримує такі повідомлення. Представник відповідача звернув увагу суду на те, що третя особа має на території України уповноважену особу адвоката (ПІБ не вказав), але просив вирішити справу без його присутності.

Суд відкладав розгляд справи на 19.10.2015 року та зобовязав позивача надати суду інформацію щодо підтвердження або спростування інформації щодо наявності представника адвоката у третьої особи, його адреси місця знаходження для повідомлення належним чином про дату, час та місце судового розгляду.

До початку судового засідання секретарем судового засідання було повідомлено, що до суду телефонувала особа ОСОБА_5, який представився адвокатом ОСОБА_2 та просив повідомити його про дату час та місце наступного судового засідання з розгляду даної адміністративної справи.

Так, телефонограмою наявною в матеріалах справи від 24.09.2015 року судом було повідомлено ОСОБА_5 про дату, час та місце судового розгляду справи.

Однак, в судове засідання 19.10.2015 року ані третя особа ані її представник в судове засідання не зявились, будь яких заяв чи клопотань суду не надіслали.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 19.10.2015 року по справі №1572/15 в частині позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на Ѕ частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відмовлено в задоволені позову ОСОБА_3

В частині позовних вимог про визнання нечинним свідоцтва про право на спадщину від 16.10.2014 року №2745 в частині спадкування квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 суд зазначає наступнпе.

З позовної заяви та доданих до неї матеріалів убачається, що позивач оскаржує видачу свідоцтва про право на спадщину від 16.10.2014 року №2745 ОСОБА_2 отримане за наслідками заявлених нею прав на спадщину, які на відмінну від позивача заявленими у встановлений законодавством термін не були хоча на це були і є правові підстави.

Тобто у дійсності, позивач оспорює законність набуття права власності ОСОБА_2 Ѕ частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, проте, намагається вирішити цей спір в обхід передбаченого законом порядку розв'язання цивільно-правових спорів між суб'єктами приватного права шляхом пред'явлення адміністративного позову до суб'єкта владних повноважень (приватного нотаріуса, як державного реєстратора), який не має жодного юридичного інтересу щодо спірної квартири.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Не зважаючи на те, що позивачем було пред'явлено адміністративний позов про скасування рішення приватного нотаріуса, як державного реєстратора щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно, справжній предмет спору становить правомірність набуття користування квартирою особою, яка не є відповідачем у спорі, а вимоги позивача спрямовані на позбавлення цієї особи такого речового права. Вказані правовідносини мають очевидно приватноправовий характер.

Суд зазначає, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про видачу свідоцтва про право на спадщину, оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою майна має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне речове право.

У свою чергу, пред'явлений позов не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єкта владних повноважень приватного нотаріуса, як державного реєстратора, адже останній не має жодного юридичного інтересу в результаті вирішення спору і виконує у спірних правовідносинах лише технічну функцію з державної реєстрації права за певним суб'єктом; можливий правовий результат вирішення спору жодним чином не вплине на обсяг прав позивача, але очевидно спрямований виключно проти іншої особи, яка не є відповідачем у справі.

Відповідні правові позиції з цього приводу викладені Верховним Судом України у постановах від 04.07.2006 № 2-20/11842-2005, від 27.11.2007 № 45/24пн, від 13.05.2007 № 1/23, від 13.05.2008 № 1/23, від 02.04.2010 № 2-12/6245.2-2009 та від 17.02.2015 № 21-551а14, які в силу положень статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковими для судів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Наведені обставини виключають можливість розгляду цієї справи за правилами, передбаченими Кодексом адміністративного судочинства України.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що якщо позивач вважає, що діями іншої особи порушено його право власності на певне майно, захист цього права здійснюється у спосіб, визначений Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та іншими законами (витребування майна від особи, яка незаконно, без відповідної підстави заволоділа ним, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, визнання права, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою, відшкодування збитків чи іншими способами відшкодування майнової шкоди тощо) шляхом пред'явлення позову в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним або Господарським процесуальним кодексами України в залежності від суб'єктного складу сторін.

Справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні цивільних договорів в силу статті 15 Цивільного процесуального кодексу України належать до компетенції судів загальної юрисдикції.

Суд також вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що в адміністративному судочинстві суд оцінює законність рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах з позивачем і не може постановляти рішення про позбавлення суб'єктивних прав іншого суб'єкта приватного права, який не є відповідачем в адміністративній справі. Однак відмова в позові в адміністративній справі матиме преюдиційне значення, що може негативно вплинути на захист прав у порядку цивільного (господарського) судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

За таких обставин, вказаний спір не є публічно-правовим спором в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а тому не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції.

Відтак, питання вирішення спадкових прав передбачені вимогами Цивільного Кодексу України. Статтею 1301 цього кодексу передбачено визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 7 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі повернення заяви, відмови у відкритті провадження у справі, залишення заяви або скарги без розгляду або закриття провадження у справі.

Позивачем до позовної заяви додано докази про сплату судового збору в сумі 73,08 грн. (з урахування повернення зайво сплаченої суми судового збору ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 08.06.2015 року). Але, враховуючи, що Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 19.10.2015 року судом було відмовлено в частині позовних вимог ОСОБА_3 про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на Ѕ частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, повернення суми судового збору підлягає розміру до частини позовних вимог щодо яких закрито провадження у справі, а саме в сумі 36,54 грн.

Керуючись статтями 51, 112, 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Провадження у справі у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_2, в частині вимоги про визнання нечинним свідоцтва про право на спадщину від 16.10.2014 року №2745 в частині спадкування квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - закрити.

2. Копію ухвали надіслати особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд протягом пяти днів з дня її проголошення, а в разі постановлення ухвали у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, - протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Кравчук Т.О.