Справа № 810/2623/15
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2015-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2015 року м. Київ №810/2623/15

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Луценко К.Ю., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціального захисту населення ОСОБА_1 обласної державної адміністрації , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії,

Суть спору: позивач - ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення ОСОБА_1 обласної державної адміністрації, в якому просить:

- визнати дії відповідача щодо відмови позивачу у прийомі документів для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 - протиправними;

- зобов'язати відповідача прийняти документи ОСОБА_2 для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1;

- зобов'язати відповідача прийняти рішення щодо надання ОСОБА_2 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видати відповідне посвідчення.

Ухвалами ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 25.06.2015 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду.

Ухвалою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 25.06.2015 про закінчення підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду залучено Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позові вказує, що в 2015 році звернувся до відповідача щодо надання статусу та оформлення посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, оскільки маючи статус потерпілого 4-ї категорії, захворів, переніс хірургічне втручання та згідно п.1 ст.14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, має право на пільги та компенсації постраждалого 1-ї категорії.

Відповідач відмовив позивачу в наданні позивачу статусу та оформленні посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, посилаючись на положення Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VІІІ.

Позивач оспорює відмову відповідача з тих підстав, що на час набрання чинності Законом від 28.12.2014 №76-VІІІ позивач вже мав статус потерпілого 4 категорії, а прийнятий Закон не вніс змін до статті 11 Закону, яка визначає коло осіб, які належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, а також не вніс змін до ст.12 Закону, яка передбачає встановлення причинного звязку між захворюванням громадян та Чорнобильською катастрофою, до ст.13 Закону щодо обовязку держави перед громадянами за шкоду, завдану внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ст.14 Закону щодо визначення категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Позивач вказує, що згідно виписки з акта огляду МСЕК від 15.12.2014 та виданого на підставі цього документа експертного висновку, причинний зв'язок хвороби позивача повязано із впливом аварії на ЧАЕС, а статус інваліда другої групи позивач отримав до набрання чинності Законом від 28.12.2014 №76-VІІІ.

Позивач звертає увагу на те, що Законом від 28.12.2014 №76-VІІІ не скасовано пільги та компенсації для громадян, віднесених до категорії 1.

Відповідач позов не визнав, про що надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що відповідно до п.10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМУ від 20.02.1997 №51, видача відповідних посвідчень провадиться ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим, обласними ОСОБА_1 та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Відповідач зазначає, що у звязку з прийняттям Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VІІІ виключено абзац пятий частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

В той же час, як зазначає відповідач, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 видаються особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років (п.10 Порядку).

Відповідач вказує, що причинний зв'язок захворювання з наслідками Чорнобильської катастрофи було встановлено позивачу як потерпілому від Чорнобильської катастрофи на підставі посвідчення 4 категорії, яке було видане на імя позивача ОСОБА_1 облдержадміністрацією за поданням Білоцерківського міськвиконкому.

Тому у звязку з набранням чинності з 01.01.2015 Законом від 28.12.2014 №76-VІІІ позивач не проживає на території забрудненої зони, оскільки такої зони вже немає, та як наслідок не має статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Також відповідач звертає увагу на те, що довідка МСЕК серії АВ №0206593 про встановлення позивачу групи інвалідності, повязаної із впливом аварії на ЧАЕС, видана 10.03.2015, тобто на момент огляду МСЕК 10.03.2015 позивач вже не мав статусу потерпілого внаслідок ЧАЕС, а тому відсутні підстави для віднесення позивача до постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі відповідного посвідчення.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради, до суду надійшли письмові пояснення, в яких третя особа зазначила, що 17.02.2015 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради із заявою про надання розяснень щодо причин відмови у прийнятті документів для оформлення посвідчення 1 категорії, так як 15 грудня 2014 року йому було встановлено 2 групу інвалідності, на яку надано відповідь листом від 17.02.2015 №1987 із додаванням копії листа Департаменту соціального захисту населення ОСОБА_1 облдержадміністрації від 04.02.2015 №05-49-263. 14 серпня 2015 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради із заявою про прийняття документів для оформлення посвідчення категорії 1, на що йому було надано відповідні розяснення щодо причин відмови у прийнятті документів.

Також третя особа зазначила, що з 1 вересня 2015 року в Департаменті соціального захисту населення ОСОБА_1 облдержадміністрації відповідні подання від виконавчого комітету Білоцерківської міської не приймаються з посиланням на Закон України від 28.12.2014 №76-VІІІ, який набрав чинності з 01.01.2015.

В судових засіданнях, які відбулись 11.08.2015 та 25.08.2015 представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, та пояснив, що спочатку позивач звернувся із заявою до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради, яке відмовилось приймати документи з посиланням на позицію, висловлену відповідачем по справі, у звязку з чим було отримане відповідне розяснення. Під час розгляду справи в суді позивачем повторно було направлено документи поштою до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради, яке повинно було перенаправити їх до відповідача для розгляду по суті, однак документи були повернуті позивачеві із посиланням на такі самі підстави, які зазначено в позові.

В судових засіданнях, які відбулись 11.08.2015 та 25.08.2015 представник відповідача проти позову заперечував, наполягав на тому, що з 01.01.2015 року не існує осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4, відтак для отримання відповідного статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, немає відповідних юридичних підстав для надання позивачу такого статусу.

Ухвалою суду від 25.08.2015 на підставі заяви представника позивача про розгляд справи у порядку письмового провадження постановлено здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії СН №172070, виданий Білоцерківським МВМ-2 ГУ МВС України в Київській області 17.08.2007 року, є пенсіонером у звязку з інвалідністю 2 групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № від 17.02.2015 (а.с.5, 12 зворотній бік).

05 вересня 1994 року ОСОБА_1 обласною державною адміністрацією видано ОСОБА_2 посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4 серія В-1 №744810 (а.с. 6).

Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 15.12.2014 позивачу встановлена друга група інвалідності, діагноз Лімфома Ходжкіна, нодулярний варіант лімфоїдної переваги ІV-В ст., ІІ кл.гр., патологічний компресійний перелом тіла Th10 хребця, больовий синдром (а.с.8).

Згідно з експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 30.01.2015 №86 за результатами розгляду звернення позивача та зареєстрованої в ЦМЕК 08.01.2015 документації на предмет встановлення причинного звязку хвороб, інвалідності з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС встановлено основний діагноз: Лімфома Ходжкіна, нодулярний варіант лімфоїдної переваги ІV-В ст., з ураженням всіх груп лімфовузлів, правої легені, Th8- Th12, ІІ кл.гр. Згідно експертного висновку захворювання позивача повязане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.9).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 10.03.2015 при повторному огляді інваліда позивачу підтверджено другу групу інвалідності та зазначено причину інвалідності - захворювання позивача повязане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 12).

З матеріалів справи слідує, що 17.02.2015 позивач особисто звернувся до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради із заявою, в якій просив розяснити причини неприйняття документів для оформлення Чорнобильського посвідчення 1 категорії, так як 15 грудня 2014 року йому було встановлено 2 групу інвалідності (а.с.30).

Того ж дня позивачу надано відповідь листом від 17.02.2015 №1987, в якому Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради повідомило, що згідно з Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою КМУ від 20.01.1997 №51, відповідні посвідчення видаються обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів влади чи органів місцевого самоврядування. В цьому ж листі третя особа послалась на лист Департаменту соціального захисту населення ОСОБА_1 облдержадміністрації від 04.02.2015 №05-49-263, яким повернуто подання виконавчого комітету Білоцерківської міської ради для видачі посвідчень особам категорії 1 та розяснено, що починаючи з 1 вересня 2015 року в Департаменті соціального захисту населення ОСОБА_1 облдержадміністрації не будуть прийматися подання місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на оформлення посвідчень категорії 1 для громадян із числа потерпілих категорії 4 (а.с.10).

Судом встановлено, що згідно листа Департаменту соціального захисту населення ОСОБА_1 облдержадміністрації від 04.02.2015 №05-49-263 на адресу Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради повідомлено про те, що 28.12.2014 Верховною ОСОБА_3 України був прийнятий Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» №76-VІІІ, яким виключено абзац пятий частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим територій, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме виключено зону посиленого радіоекологічного контролю. Враховуючи вищевикладене, у листі повідомлено про те, що подання виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, які були передані до департаменту 21.01.2015 супроводжуючим листом Управління від 16.01.2015 №249, для подальшого розгляду питання оформлення посвідчень постраждалого Чорнобильської катастрофи першої категорії, повертаються, оскільки документи не відповідають вимогам чинного законодавства (а.с.70).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з грудня 1986 року проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зокрема, відповідно до довідки Білоцерківського національного аграрного університету від 13.08.2015 №103 позивач навчався в Білоцерківському сільськогосподарському інституті в аспірантурі з відривом від виробництва з 01.12.1986 по 01.06.1990, з 02.06.1990 по 19.08.1996 - асистент, доцент кафедри паразитології та фармакології, з 19.08.1996 зарахований до докторантури, з якої відрахований у звязку з закінченням терміну навчання з 19.08.1999, після чого з 19.08.1999 доцент, завідувач кафедри паразитології та фармакології по даний час (а.с.78).

Відповідно до довідки Білоцерківського національного аграрного університету від 17.08.2015 №249 позивач з 18.02.1987 по 15.05.1996 зареєстрований та проживав в місті Біла Церква (а.с.79). Відповідно до довідки КП Білоцерківської міської ради ЖЕК №6 від 18.08.2015 №162 позивач з 15.05.1996 зареєстрований та по даний час проживає в місті Біла Церква (а.с.79).

Відповідно до диплома доктора наук, виданого 14.02.2014 року, позивачу присуджено науковий ступінь доктора ветеринарних наук (а.с.85), 22.12.2014 рішенням Атестаційної колегії Міністерства освіти та науки України позивачу присвоєно вчене звання професора (а.с.86).

Відтак, обставини справи свідчать, що з грудня 1986 року позивач проживає у м. Біла Церква, яке постановою Кабінету ОСОБА_3 УРСР №106 від 23.07.1991 було віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Зважаючи на те, що позивач більше 4 років проживав у зоні посиленого радіоекологічного контролю, йому було видано посвідчення потерпілого категорії 4 серії В-1 №744810 (а.с. 6).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив із наступних міркувань.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом УРСР від 28 лютого 1991 року № 796-XII Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи із змінами і доповненнями (далі - Закон № 796- XII).

Відповідно до статті 9 Закону № 796- XII, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За приписами пункту 4 частини 1 статті 11 Закону №796- XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4 належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Зважаючи на те, що позивач постійно проживав та працював на території зони посиленого радіоекологічного контролю, і станом на 1 січня 1993 року прожив та відпрацював у цій зоні не менше чотирьох років, ОСОБА_2 в розумінні Закону №796- XII безумовно є потерпілим від Чорнобильської катастрофи.

За змістом статей 14 і 65 Закону №796- XII для встановлення пільг і компенсацій вказаним особам встановлюється категорія 4 та видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом ОСОБА_3 України.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи регулює Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 20 січня 1997 року № 51 із змінами і доповненнями (далі - Порядок № 51).

За визначенням, наведеним у Порядку № 51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 6 Порядку №51 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Статтею 15 Закону №796- XII передбачено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Положення статті 15 Закону №796-XII кореспондуються з приписами пункту 10 Порядку №51, відповідно до якого особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років посвідчення видаються на підставі довідки встановленого зразка (додаток N 7).

Отже, особи, які станом на 1 січня 1993 року постійно проживали або працювали на території зони посиленого радіоекологічного контролю понад чотири роки, визнаються потерпілими від Чорнобильської катастрофи та мають право на встановлення пільг і компенсацій, передбачених Законом №796-XII.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 14 Закону №796- XII, до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи належать інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Підставою звернення позивача до суду із цим позовом є саме відмова відповідача у встановленні позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Відмовляючи у встановленні позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, відповідач посилається на Закон України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», яким внесено зміни до Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 27.02.1991 № 791а-XII та, зокрема, зону посиленого радіоекологічного контролю, в тому числі місто Білу Церкву, виключено з числа зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 27.02.1991 № 791а-XII (зі змінами та доповненнями на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон №№ 791а-XII) залежно від ландшафтних та геохімічних особливостей ґрунтів, величини перевищення природного доаварійного рівня накопичення радіонуклідів у навколишньому середовищі, пов'язаних з ними ступенів можливого негативного впливу на здоров'я населення, вимог щодо здійснення радіаційного захисту населення та інших спеціальних заходів, з урахуванням загальних виробничих та соціально-побутових відносин територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на зони.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону №№ 791а-XII такими зонами, зокрема, є:

1) зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році;

2) зона безумовного (обов'язкового) відселення - це територія, що зазнала інтенсивного забруднення довгоживучими радіонуклідами, з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 15,0 Кі/кв. км та вище, або стронцію від 3,0 Кі/кв. км та вище, або плутонію від 0,1 Кі/кв. км та вище, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 5,0 мЗв (0,5 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період;

3) зона гарантованого добровільного відселення - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 5,0 до 15,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,15 до 3,0 Кі/кв. км, або плутонію від 0,01 до 0,1 Кі/кв. км, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.

До 01.01.2015 року до зон, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, належала й зона посиленого радіоекологічного контролю - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 1,0 до 5,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,02 до 0,15 Кі/кв. км, або плутонію від 0,005 до 0,01 Кі/кв. км за умови, що розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів перевищує 0,5 мЗв (0,05 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період, яка була передбачена абзацом п'ятим частини другої статті 2 Закону № 791а-XII.

Суд зазначає, що згідно із Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» абзац п'ятий частини другої статті 2 Закону №№ 791а-XII виключено, відтак із зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

Суд зазначає, що Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII виключено також статтю 23 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка встановлювала компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4.

Вказані норми згідно Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 №76-VIII набрали чинності з 1 січня 2015 року.

Спираючись саме на вищевикладені зміни у законодавстві відповідач обґрунтовує свою відмову у встановленні позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, зокрема, зазначаючи, що оскільки з 01.01.2015 зону посиленого радіоекологічного контролю виключено з переліку зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, не може бути й осіб зі статусом потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, які мали такий статус до 01.01.2015.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог суд зазначає, що правова позиція відповідача у даному спорі є необґрунтованою, виходячи з такого.

Суд зазначає, що необхідною умовою реалізації пільг і компенсацій, передбачених Законом Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є встановлення відповідній особі статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 4, яке видається на підставі довідки про період проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Аналізуючи зміни у законодавстві, зокрема, внесені Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», суд прийшов до висновку про те, що виключення із правового регулювання такої зони, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, як зона посиленого радіоекологічного контролю, мало наслідком лише скасування компенсацій та пільг особам, віднесеним до категорії 4, які були гарантовані державою до 01.01.2015.

В той же час висновки, до яких дійшов відповідач, повязуючи виключення такої зони як зона посиленого радіоекологічного контролю із наявністю у особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідного статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, - є безумовно помилковими, адже жодних змін у правовому регулюванні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи в Законі України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи не відбулось.

Крім того, суд вважає, що виключення законодавцем з 01.01.2015 з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу повязана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 року у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015.

Отже, суд вважає, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний, довічно, оскільки його отримання до 01.01.2015 відбулось правомірно, а зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не вплинули на статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, який було отримано до 01.01.2015.

При цьому суд зазначає, що отримане 05.09.1994 року та наявне у позивача на час розгляду справи посвідчення потерпілого категорії 4 серії В-1 №744810, є діючим. Суд вважає помилковими доводи представника відповідача в судовому засіданні 25.08.2015 про те, що дія посвідчення потерпілого категорії 4 позивача автоматично припинена з 01.01.2015, оскільки як вже вказано судом статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний, довічно.

Тому на момент огляду в ОСОБА_1 обласній МСЕК - 10.03.2015 та звернення із заявами про надання посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії позивач мав статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Відтак у відповідності до приписів пункту 1 частини 1 статті 14 Закону №796- XII та п.10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 20.01.1997 № 51, позивач має право на отримання статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Статтею 12 Закону №796-XII передбачено, що причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Суд зазначає, що матеріали справи безсумнівно свідчать про наявність у позивача всіх юридичних підстав для встановлення статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видачі посвідчення потерпілого 1 категорії, оскільки статтею 14 Закону №796-XII визначено, що до потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії можуть бути віднесені інваліди з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, який встановлений, зокрема, ОСОБА_1 обласною медико-соціальною експертною комісією.

Суд відзначає, що позивач дійсно проходив огляд в ОСОБА_1 обласній МСЕК 10.03.2015, тобто після набрання чинності Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VІІІ, але на думку суду для вирішення питання про встановлення позивачу статусу потерпілого 1 категорії не має правового значення факт проходження позивачем огляду у МСЕК після 01.01.2015, оскільки як вже встановлено судом, на момент проходження огляду МСЕК 10.03.2015 позивач мав статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, який зберігається у нього довічно, якщо не буде змінений на іншу категорію.

З приводу дотримання порядку розгляду заяви позивача про встановлення статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії суд зазначає наступне.

Абзацом третім пункту 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 20.01.1997 № 51 передбачено, що видача посвідчень провадиться іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою - ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, ОСОБА_1 та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Відповідно до абзаців 4 та 9 пункту 10 вказаного Порядку посвідчення видаються інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до 10 Вищевказаного Порядку рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

Інших вимог щодо надання документів вказаний Порядок не містить, відтак до заяви додаються копії документів для встановлення особи, зокрема, паспорт та довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, копія виписки-довідки МСЕК із експертним висновком та посвідчення потерпілого 4 категорії.

Суд зазначає, що Департамент соціального захисту населення ОСОБА_1 обласної державної адміністрації діє на підставі Положення про департамент соціального захисту населення ОСОБА_1 обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови ОСОБА_1 обласної державної адміністрації від 05.02.2013 №43 (а.с.114-126), згідно пункту 1 якого Департамент соціального захисту населення ОСОБА_1 обласної державної адміністрації є структурним підрозділом ОСОБА_1 обласної державної адміністрації, що утворюється головою облдержадміністрації, підзвітним і підконтрольним голові облдержадміністрації та Міністерству соціальної політики України.

Серед повноважень відповідача, визначених у п.34 вищевказаного Положення, є, зокрема, виконання таких функцій, як організація та координація роботи, повязаної з визначенням статусу осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи.

Представник відповідача в судовому засіданні 25.08.2015 підтвердив, що саме відповідач опікується питаннями, повязаними із визначенням статусу осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, та, зокрема, видає відповідні посвідчення особам, постраждалим від Чорнобильської катастрофи першої категорії. На питання суду про те, чи оформлюється позитивне рішення про присвоєння особі відповідного статусу особи, постраждалої від Чорнобильської катастрофи першої категорії, якимось письмовим документом, представник відповідача повідомив, що письмового в тому числі протокольного рішення не приймається, а лише на підставі поданих документів готується до видачі відповідне посвідчення.

Як вже встановлено судом, із такою заявою позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради ще в лютому 2015 року, однак документи не були прийняті третьою особою, у звязку з чим позивач 17.02.2015 подав заяву до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради, в якій просив розяснити причини неприйняття документів для оформлення Чорнобильського посвідчення 1 категорії (а.с.30), на яку отримав відповідь листом від 17.02.2015 №1987 про те, що згідно листа Департаменту соціального захисту населення ОСОБА_1 облдержадміністрації від 04.02.2015 №05-49-263 повернуті подання виконавчого комітету Білоцерківської міської ради для видачі посвідчень особам категорії 1 та розяснено, що починаючи з 1 вересня 2015 року в Департаменті соціального захисту населення ОСОБА_1 облдержадміністрації не будуть прийматися подання місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на оформлення посвідчень категорії 1 для громадян із числа потерпілих категорії 4 (а.с.10).

Після отримання довідки МСЕК від 10.03.2015 про причинний зв'язок захворювання позивача із впливом аварії на Чорнобильській АЕС позивач звернувся до суду із цим позовом.

В процесі розгляду справи 14.08.2015 року позивач повторно звернувся до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради із заявою про прийняття документів для оформлення Чорнобильського посвідчення 1 категорії у звязку з отриманням 15 грудня 2014 року 2 групи інвалідності, яка повязана із впливом аварії на ЧАЕС (а.с.69).

Однак у відповідь на таку заяву отримав лист Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 19.08.2015 №7177 про повернення документів з посиланням на те, що після набрання чинності з 01.01.2015 змін до Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» про виключення зони посиленого радіоекологічного контролю, в Україні більше не існує потерпілих осіб, які проживають на території зони посиленого радіоекологічного контролю (а.с.68).

Суд зазначає, що підставою для повернення Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради документів позивача є саме правова позиція Департаменту соціального захисту населення ОСОБА_1 облдержадміністрації, який листом від 04.02.2015 №05-49-263 на адресу Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради повідомив про те, що 28.12.2014 Верховною ОСОБА_3 України був прийнятий Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» №76-VІІІ, яким виключено абзац пятий частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим територій, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме виключено зону посиленого радіоекологічного контролю. Враховуючи вищевикладене, у листі повідомлено про те, що подання виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, які були передані до департаменту 21.01.2015 супроводжуючим листом Управління від 16.01.2015 №249, для подальшого розгляду питання оформлення посвідчень постраждалого Чорнобильської катастрофи першої категорії, повертаються, оскільки документи не відповідають вимогам чинного законодавства (а.с.70).

Більш того, листом Департаменту соціального захисту населення ОСОБА_1 облдержадміністрації від 23.01.2015 №05-49-143 на адресу управлінь соціального захисту населення райдержадміністрацій та міськвиконкомів повідомлено про те, що на підставі Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» №76-VІІІ, яким виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, з 01.01.2015 року не будуть прийматися подання райдержадміністрацій та міськвиконкомів на оформлення громадянам посвідчень постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4 (а.с.66).

Таким чином, матеріали справи беззаперечно свідчать про сталу позицію відповідача з розглядуваного питання, через що заява позивача щодо оформлення статусу потерпілого категорії 1 повертається Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради без розгляду саме з огляду на відмову Департаменту соціального захисту населення ОСОБА_1 облдержадміністрації приймати подання райдержадміністрацій та міськвиконкомів на оформлення громадянам посвідчень постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4.

Приймаючи до уваги, що саме через відмову Департаменту соціального захисту населення ОСОБА_1 облдержадміністрації приймати подання райдержадміністрацій та міськвиконкомів на оформлення громадянам посвідчень постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, що не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні 25.08.2015, позивача було позбавлено можливості подати на розгляд документи щодо присвоєння відповідного статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі відповідного посвідчення.

Отже судом встановлено, що відповідач протиправно відмовлявся приймати на розгляд документи райдержадміністрацій та міськвиконкомів на оформлення громадянам посвідчень постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, зокрема, й щодо позивача, відтак такі особи були позбавлені можливості подати документи, а отже позбавлені права на належний розгляд документів уповноваженими компетентними органами та отримати рішення по суті поставленого питання.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача прийняти документи позивача для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та прийняти рішення щодо надання позивачу статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі відповідного посвідчення суд зазначає таке.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету ОСОБА_3 державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом ОСОБА_3 Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно пункту 2 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Суд зазначає, що дискреційні функції відповідача як субєкта владних повноважень щодо надання особі статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 на етапі, коли особа, яка звернулась, є інвалідом та вже має статус потерпілого 4 категорії, а також має докази на підтвердження причинного зв'язку інвалідності з Чорнобильською катастрофою, досить жорстко обмежені в законодавчому порядку, а тому зазначені відповідачем підстави відмови, зокрема, повязані із набранням чинності змінами, внесеними Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» про виключення зони посиленого радіоекологічного контролю із зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, що на думку відповідача взагалі позбавляє позивача статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, - не належить до передбачених законом підстав відмови в наданні позивачу статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі відповідного посвідчення.

З урахуванням тієї обставини, що оскаржувані дії відповідача в розглядуваній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях, суд вважає за необхідне зобовязати відповідача прийняти документи позивача для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та прийняти рішення щодо надання позивачу статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видати відповідне посвідчення.

Відповідно до статті 19 ОСОБА_4 України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_4 та законами України.

Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає, що у відповідача були наявні законні підстави для встановлення позивачу статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видачі відповідного посвідчення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Разом з тим, суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що Міністерством соціальної політики України Департаменту праці та соціального захисту населення ОСОБА_1 обласної державної адміністрації надано розяснення листом № 74/20/112-15 від 02.02.2015 (а.с.130), в якому зазначено про те, що громадяни, яким встановлено зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою до 1 січня 2015 року мають правові підстави для видачі посвідчення категорії 1, оскільки на думку суду таке розяснення суперечить висновкам, до яких дійшов суд при розгляді даної справи.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, належних і достатніх доказів, які б свідчили про правомірність позбавлення осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи категорії 4 права на отримання статусу постраждалих від Чорнобильської катастрофи категорії 1 за умови наявності причинного звязку інвалідності з Чорнобильською катастрофою, не надав.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

При цьому суд, обираючи спосіб захисту порушеного права, звертає увагу на таке.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, а рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права.

Відповідно до ст. 8 ОСОБА_4 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_4 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_4 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини дії субєкта владних повноважень щодо втручання чи обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка рішень органу влади повинна бути чіткою і зрозумілою, як і можливі наслідки таких дій. Особа не повинна відповідати за помилки, вчинені органом держави.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі Рисовський проти України (CASE OF RYSOVSKYY v. UKRAINE) суд визнав незаконне та непропорційне втручання у права заявника, гарантовані статтею 1 Першого протоколу Конвенції. Суд у цьому рішенні підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обовязок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип належного урядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обовязків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Принцип належного урядування покладає на державні органи обовязок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку.

Відповідно до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом положень частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_4 та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, а саме без проявлення неупередженості; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє певні дії чи утримується від їх вчинення.

Порушення хоча б одного із зазначених вище критеріїв є підставою для визнання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень протиправними.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано суду достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не доведено правомірності своєї позиції відносно відсутності у осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи категорії 4 права на отримання статусу постраждалих від Чорнобильської катастрофи категорії 1 за умови наявності причинного звязку інвалідності з Чорнобильською катастрофою після 01.01.2015, більш того, саме завдяки правовій позиції, обраній відповідачем, позивач був позбавлений можливості на належний розгляд документів про присвоєння статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи першої категорії ат отримання пільг та компенсацій, передбачених для осіб цієї категорії.

Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі також зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у ході розгляду справи, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

При цьому суд бере до уваги, що позивач є інвалідом другої групи, за станом здоровя та діагнозом є особою, яка першочергово та невідкладно потребує судового захисту, який має бути ефективним та результативним, відтак суд зазначає, що позивач обрав належний спосіб захисту порушеного права шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у прийомі документів для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1; зобов'язання відповідача прийняти документи позивача для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1; зобов'язання відповідача прийняти рішення щодо надання позивачу статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видати відповідне посвідчення.

Відповідно до частини 1 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Приймаючи до уваги обставини справи суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача, який є суб'єктом владних повноважень, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, з таким розрахунком, щоб суб'єкт владних повноважень мав реальну можливість виконати судове рішення у визначений законом і цим рішенням спосіб з урахуванням об'єктивних обставин.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160-163, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати протиправними дії Департаменту соціального захисту населення ОСОБА_1 обласної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_2 у прийомі документів для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

3. Зобов'язати Департамент соціального захисту населення ОСОБА_1 обласної державної адміністрації прийняти документи ОСОБА_2 для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

4. Зобов'язати Департамент соціального захисту населення ОСОБА_1 обласної державної адміністрації прийняти рішення про надання ОСОБА_2 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видати відповідне посвідчення.

5. Встановити для Департаменту соціального захисту населення ОСОБА_1 обласної державної адміністрації строк для надання суду звіту про виконання судового рішення один місяць з дня набрання законної сили судовим рішенням.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.