Справа № 2а-13812/12/1622
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року м. Київ К/800/38286/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Олексієнка М.М., Штульман І.В.,

розглянувши в порядку письмового касаційного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м. Полтаві (далі - Управління ПФУ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2012 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив:

визнати неправомірними дії (бездіяльність) Управління ПФУ про відмову зробити перерахунок раніше призначеної пенсії у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим суддям з 01.01.2012 року, судді у відставці ОСОБА_4 згідно ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №2453-VІ);

зобов'язати відповідача здійснити позивачу виплату недоплаченої пенсії з 1 січня по 1 листопада 2012 року в сумі 34838,86 грн.;

зобов'язати відповідача виплачувати позивачу пенсію судді у відставці з 1 листопада 2012 року і в подальшому, як зобов'язує чинне законодавство, виходячи з розміру заробітної плати працюючого судді місцевого суду.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 16 січня 2013 року позов задоволено частково.

Визнано дії Управління ПФУ неправомірними і зобов'язано нарахувати і виплатити позивачу недоплачену пенсію судді у відставці з 1 січня 2012 року по 1 листопада 2012 року на підставі ст. 138 Закону №2453-VІ.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 4 червня 2013 року вказану постанову суду першої інстанції змінено і зобов'язано Управління ПФУ нараховувати та виплачувати позивачу пенсію судді у відставці з 1 січня 2012 року на підставі ст. 138 Закону №2453-VІ з урахуванням недоплаченої пенсії за період з 1 січня 2012 року по 1 листопада 2012 року.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач працював суддею господарського суду Полтавської області в період з 1993 року по 2003 рік і звільнений у зв'язку з виходом у відставку на підставі Постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 25.11.2003 року у зв'язку з досягненням 65-ти річного віку.

З 2003 року позивачу як особі, яка досягла пенсійного віку, відповідно до розпорядження Управління ПФУ призначена та виплачувалась пенсія за віком на загальних підставах згідно Закону України «Про державну службу» .

В лютому 2012 року позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку призначеної пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючим суддям, однак листом від 17.02.2012 року №64/В-04 отримав відмову в проведенні такого перерахунку.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у ч. 1 ст. 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу передбачених законом гарантій самостійності судів, незалежності та правової захищеності суддів.

Правові засади організації судової влади, загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів урегульовані Законом №2453-VІ від 07.07 2010 року.

Гарантії незалежності суддів закріплені у ч. 4 ст. 47 Закону №2453-VІ, згідно з якою незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом, належним матеріальним і соціальним забезпеченням судді.

Згідно ч. 5 ст. 109 Закону №2453-VІ за суддею, звільненим за його заявою, у відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Частиною 1 ст. 138 Закону №2453-VІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу», або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Згідно ч. 3 ст. 138 Закону №2453-VІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання, збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що у разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів Конституційного Суду України відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання здійснюється з усієї суми заробітної плати діючих суддів Конституційного Суду України з дня виникнення права на відповідний перерахунок.

Відповідно до ст. 129 Закону №2453-VІ суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Таким чином, розмір довічного грошового утримання безпосередньо пов'язаний із розміром заробітної плати суддів відповідних судів.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 зазначено, що щомісячне довічне грошове утримання судді є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу. Правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання працюючого судді є однаковою, а самі ці поняття - однорідними і взаємопов'язаними. Щомісячне грошове утримання судді, який, маючи право на відставку, продовжує працювати на посаді судді, встановлюється у зв'язку з виконанням ним своїх обов'язків щодо здійснення незалежного, неупередженого та справедливого правосуддя, а щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є належним утриманням цього судді після припинення виконання ним своїх професійних обов'язків та особливою формою його соціального забезпечення.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно зазначили, що, враховуючи пріоритетність законів на підзаконними актами, постанова Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року №865 «Про оплату праці суддів» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки Законом №2453-VІ прямо передбачено проведення перерахунку довічного грошового утримання суддям у відставці. Крім того, відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, а статтею 22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У відповідності до ст. 6.4. Європейської хартії про статус суддів суддя, що досяг встановленого законом віку для виходу у відставку з суддівської посади, яку займав протягом певного часу, повинен отримувати пенсію по виходу у відставку, рівень якої повинен бути як можна ближче до рівня останньої заробітної плати в якості судді.

Норми ст. 138 Закону №2453-VІ безпосередньо пов`язують виплату довічного грошового утримання судді у відставці з грошовим утриманням судді, який працює на посаді, яку займав позивач до виходу у відставку, що зумовлює проведення перерахунку довічного грошового, утримання судді у відставці при зміні розміру суддівської винагороди працюючого судді.

При таких обставинах колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки ці вимоги підтверджені встановленими обставинами справи і наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи касаційної скарги зроблених цими судами висновків не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстав для скасування чи зміни оскаржених судових рішень не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м. Полтаві залишити без задоволення, а постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 16 січня 2013 року в частині, залишеній без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 4 червня 2013 року, та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 4 червня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

С у д д і: В.І. Бутенко

М.М. Олексієнко

І.В. Штульман