Справа № 823/1284/14
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/45474/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області Ткаченка Віталія Геннадійовича на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2014 року у справі за позовом дочірнього підприємства "Юрія-2" публічного акціонерного товариства "Юрія" до державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області Ткаченка Віталія Геннадійовича, Реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

Дочірнє підприємство «Юрія-2» публічного акціонерного товариства «Юрія» звернулось до суду з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області Ткаченка Віталія Геннадійовича та Реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області Ткаченка Віталія Геннадійовича від 03.03.2014 №11340190 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень; зобов'язати відповідача прийняти рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, заявленого дочірнім підприємством «Юрія-2» публічного акціонерного товариства «Юрія» 26.02.2014 щодо земельної ділянки за кадастровим номером :05:030:0030, площею 6,0 м2 , що розташована по вул. Сумгаїтській (біля будинку № 59, 69) в м. Черкаси.

Позовні вимоги мотивовано протиправністю рішення державного реєстратора від 03.03.2014 №11340190 про відмову у державній реєстрації права оренди земельної ділянки з мотивів відсутності державної реєстрації права власності на земельну ділянку як такого, що винесено без урахування положень частини четвертої статті 4-1 Закону України " Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до яких при поновленні або внесенні змін до договорів суперфіцію, емфітевзису, сервітуту, оренди земельних ділянок державної чи комунальної власності, право держави чи територіальної громади на які не зареєстровано відповідно до цього Закону, державна реєстрація права власності здійснюється одночасно з державною реєстрацією права користування (сервітут), права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), права забудови земельної ділянки (суперфіцій), права оренди земельної ділянки.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 27 травня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2014 року постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 27 травня 2014 року скасовано; прийнято нову, якою позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області Ткаченка Віталія Геннадійовича про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 03.03.2014 №11340190; зобов'язано Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області Ткаченка Віталія Геннадійовича повторно розглянути заяву Дочірнього підприємства «Юрія-2» публічного акціонерного товариства «Юрія» про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки за кадастровим номером :05:030:0030, площею 6,0 м2, що розташована по вул. Сумгаїтській (біля будинку № 59, 69) в м. Черкаси; в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі державний реєстратор прав на нерухоме майно реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області Ткаченка Віталій Геннадійович із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Черкаської міської ради від 20.12.2012 №3-1456 поновлено дочірньому підприємству «Юрія-2» публічного акціонерного товариства «Юрія» договір оренди земельної ділянки площею 6,0 кв. м. по вул. Сумгаїтській (біля будинку № 59, 69) в м. Черкаси - на 5 років під існуючу тимчасову споруду (кіоск).

10.04.2013 між Черкаською міською радою (орендодавець) та дочірнім підприємством «Юрія-2» публічного акціонерного товариства «Юрія» (орендар) підписано договір оренди землі, згідно з пунктом 1 якого орендодавець на підставі рішення Черкаської міської ради від 20.12.2012 №3-1456 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, що за цільовим призначенням відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови, яка знаходиться по вул. Сумгаїтській (біля будинку № 59, 69) в м. Черкаси.

Пунктами 2, 8, підпунктом "а" пункту 31 договору передбачено, що в оренду передається земельна ділянка (кадастровий номер :05:030:0030) площею 6,0 кв.м. під існуючу тимчасову споруду (кіоск); за функціональним використанням земельна ділянка відноситься до категорії земель комерційного використання; договір укладено на 5 років (з дати прийняття рішення Черкаської міської ради від 20.12.2012 №3-1456); орендар зобов'язаний приступити до використання земельної ділянки після державної реєстрації договору оренди та підписання акту приймання-передачі земельної ділянки.

26.02.2014 уповноваженою особою позивача до державного реєстратора прав на нерухоме майно подано: заяву про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки (реєстраційний номер заяви - 5604299, дата, час реєстрації - 26.02.2014 р. 15 год. 19 хв. 19 сек.); документ, що підтверджує повноваження особи, яка подає заяву; документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав та документ про сплату державного мита; оригінал договору оренди землі від 10.04.2013; примірник оригіналу рішення Черкаської міської ради від 20.12.2012 № 3-1456. Подання зазначених документів підтверджується карткою прийому заяви № 11220303.

Державний реєстратор прав на нерухоме майно реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області Ткаченко Віталій Геннадійович 03.03.2014 відповідно до статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 16 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868 (далі - Порядок), прийняв рішення №11340190 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, з тих підстав, що заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності.

Вказуючи на протиправність рішення від 17.10.2013 №11340190, дочірнє підприємство «Юрія-2» публічного акціонерного товариства «Юрія» звернулось до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності рішення державного реєстратора від 17.10.2013 №11340190 як такого, що прийнято за наявності факту подання позивачем заяви про реєстрацію права користування земельною ділянкою за відсутності державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов частково, суд апеляційної інстанції виходив з того, що державна реєстрація права власності держави чи територіальної громади на земельну ділянку, яка сформована із земель державної чи комунальної власності, за відсутності такої реєстрації у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, здійснюється одночасно з державною реєстрацією права оренди земельної ділянки.

Також судом апеляційної інстанції в обґрунтування судового рішення про протиправність рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації зазначено, що, згідно з вимогами пункту 16 Порядку у разі подання документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав, не в повному обсязі державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття, у той час як оскаржуване позивачем рішення мотивовано саме відсутністю факту державної реєстрації права власності на земельну ділянку, а не зупиненням розгляду заяви у зв'язку з ненаданням особою повного пакету документів.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується із висновками суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, огляду на наступне.

Згідно з вимогами частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме:

1) право власності на нерухоме майно;

2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном;

3) інші речові права відповідно до закону;

4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно, зазначені в пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті, є похідними і реєструються після державної реєстрації права власності на таке майно, крім випадків, передбачених статтею 4-1 цього Закону.

Положеннями статті 4-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено особливості державної реєстрації речових прав на земельні ділянки державної та комунальної власності та встановлено, що рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про передачу земельних ділянок у власність або користування (постійне користування, оренда, користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), сервітут) приймається без здійснення державної реєстрації права держави чи територіальної громади на такі земельні ділянки, крім випадків, коли право власності на земельні ділянки державної або комунальної власності вже зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини четвертої статті 4-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» при поновленні або внесенні змін до договорів суперфіцію, емфітевзису, сервітуту, оренди земельних ділянок державної чи комунальної власності, право держави чи територіальної громади на які не зареєстровано відповідно до цього Закону, державна реєстрація права власності здійснюється одночасно з державною реєстрацією права користування (сервітут), права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), права забудови земельної ділянки (суперфіцій), права оренди земельної ділянки.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі здійснення державної реєстрації речових прав на земельні ділянки, похідних від права власності, за відсутності державної реєстрації права власності держави чи територіальної громади на зазначені земельні ділянки, відповідний орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування зобов'язаний одночасно подати до органу державної реєстрації прав чи державному кадастровому реєстратору відповідну заяву про державну реєстрацію права власності чи територіальної громади на вказані земельні ділянки. Рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у користування (постійне користування, оренда, користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), сервітут) вважається заявою про здійснення державної реєстрації права власності держави чи територіальної громади на зазначену земельну ділянку.

За результатами аналізу наведених положень колегія суддів вказує на обґрунтованість висновку суду апеляційної інстанції в частині того, що державна реєстрація права власності держави чи територіальної громади на земельну ділянку, яка сформована із земель державної чи комунальної власності, за відсутності такої реєстрації у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, здійснюється одночасно з державною реєстрацією права оренди земельної ділянки.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується із позицією суду апеляційної інстанції в частині протиправності відмови державного реєстратора у здійсненні державної реєстрації похідного права на земельну ділянку з мотивів відсутності факту державної реєстрації права власності органу місцевого самоврядування на вказану земельну ділянку.

Так само, колегія суддів погоджується із позицією суду апеляційної інстанції в частині того, що неподання заявником документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав, не в повному обсязі за змістом пункту 16 Порядку є підставою для прийняття державним реєстратором рішення про зупинення розгляду заяви, у той час як рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації, за змістом пункту 20 Порядку, приймається державним реєстратором за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, поданої позивачем, у зв'язку із неповним наданням документів не приймалось.

За вказаних обставин, зважаючи на недотримання державним реєстратором при прийнятті оскаржуваного рішення встановленої Порядком процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також необґрунтованість відмови у державній реєстрації права оренди на земельну ділянку з мотивів, викладених у рішенні від 17.10.2013 №11340190, колегія суддів вказує на обґрунтованість висновків суду апеляційної інстанції щодо протиправності рішення державного реєстратора від 17.10.2013 №11340190 та, відповідно, наявності підстав для його скасування.

Одночасно з викладеним, колегія суддів вказує на необґрунтованість доводів касаційної скарги в частині перевищення судом апеляційної інстанції наданих йому повноважень при прийнятті рішення про зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про державну реєстрацію права оренди, оскільки обраний судом апеляційної інстанції спосіб захисту порушеного права відповідає положенням пункту 2 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України. Крім того, повноваження державного реєстратора із вчинення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно не є дискреційними повноваженнями, оскільки не здійснюється суб'єктом владних повноважень на власний розсуд; при їх реалізації відповідач позбавлений можливості обирати із свободою розсуду варіант власної поведінки, оскільки зазначені повноваження реалізуються у чіткій відповідності із вимогами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868, які не наділяють державного реєстратора повноваженнями самостійно обирати один із кількох варіантів прийняття рішення.

З урахуванням викладеного, зважаючи на обставини, встановлені судами попередніх інстанцій на підставі доказів, досліджених під час судового розгляду справи, колегія суддів погоджується із позицією суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів апеляційної інстанції не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судом апеляційної інстанції дана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції не допущено.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області Ткаченка Віталія Геннадійовича залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: