Справа № 22-а-22548/11
Суддя: Данілов О. М.
Дата ухвалення: 2011-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Категорія 90 23.11.2011
УХВАЛА

Іменем України

23 листопада 2011 року колегія судців судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого: Мережко М.В., суддів: Данілова О.М., Оношко Г.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні апеляційного суду Київської області адміністративну справу за апеляційною скаргою управління пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління пенсійного фонду України у м. Біта Церква Київської області про визнання дій відповідача неправомірними та зобовязання відповідача провести перерахунок доплати до пенсії,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2010 року позивач звернувся до відповідача з вказаним позовом. У позові зазначав, що він проживає в зоні посиленого радіологічного контролю, не працює. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на щомісячну доюага в розмірі однієї мінімальної заробітної плати. Проте вказана доплата проводяться в меншому розмірі, здійснити перерахунок відповідач відмовився, тому просив визнати дії відповідача неправомірними та зобовязати провести перерахунок раніше призначеної пенсії з урахуванням: щомісячної надбавки до пенсії, яка повинна бути встановлена в розмірі мінімальної заробітної плати та виплатити заборгованість з недоотриманих сум щомісячної доплати, за період з січня 2008 року у сумі 515 грн. 00 коп., з 01 квітня 2008 року у сумі 525 грн. 00 коп., з 01 жовтня 2008 року у сумі 545 грн. 00 коп., з грудня 2008 poкy у сумі 605 грн., 01 січня 2009 року у сумі 605 грн. 00 коп., 01 квітня 2009 року у сумі 625 грн. 60 коп., 01 липня 2009 року у сумі 630 грн. 00 коп., 01 жовтня 2009 року у сумі 650 грн. 00 коп., 01 листопада 2009 року у сумі 744 грн. 00 коп.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2010 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано дії Управління пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської області щодо відмови у виплаті щомісячної грошової доплати як непрацюючому пенсіонеру згідно ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними. Зобовязано Управління пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської області провести перерахунок доплати до пенсії позивачу згідно з ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастроф** за проживання на території радіоактивного забруднення починаючи з 22.05.2008 року.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову з підстав порушення

судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи постанову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач є

особою, яка проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю зареєстрована в

Управлінні пенсійного фонду України у м. Біла Церква як непрацюючий пенсіонер.

Відповідно до паспорта позивач зареєстрований та постійно проживає у м. Боа Церква

Київської області.

Згідно з Постановою КМ України № 106 від 23.07.1991 року м. Біла Церква Київської

області віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії непрацюючим пенсіонерам, які

проживають на територіях радіоактивного забруднення, підвищуються у розмірах,

встановлених частиною першою цієї статті, а саме в розмірі однієї мінімальної заробітної

плати, а відтак позивач як непрацюючий пенсіонер, має право на таку доплату. Разом з тим,

як вбачається з матеріалів справи, така доплата проводиться відповідачем значно в меншому

розмірі, який передбачений постановою КМ України від 26.07.1996р. за №836 «Про

компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і що

випливає з огляду на розмір мінімальної заробітної плати в період виплати.

Таким чином, розмір додаткової пенсії, нарахування та виплату яких позивачу

проводить відповідач відповідно до вищевказаних нормативних актів, суперечить вимогам

ст. 39 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи». Позиція відповідача щодо обставин даного спору ґрунтується

виключно на положеннях постанов КМ України, тоді як відповідно до ч.2 ст.19 Конституції

України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи

зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені

Конституцією та законами України. Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і

діє принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу, закона та

інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні

відповідати їй. За ст.113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності

керується Конституцією і Законами України, актами Президента України. На думку суду

відповідач нараховував позивачу допомогу без врахування рішення Конституційного Суду

України від 22 травня 2008 року, згідно яких призупинення, обмеження та скасування прав і

свобод громадян є неконституційним.

Згідно ч. З ст. 9 КАС України при вирішенні справи суд керується принципом

законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування.

їхні посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у

спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Розмір доплата до пенсії

визначений вказаною вище постановою КМ України від 26.07.1996р. за №836 «Про

компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

суперечить вимогам ст. 39 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи» та інших законів, що стосувалися

розміру мінімальної заробітної плати. Рішенням Конституційного Суду України від

22 травня 2008 року, зокрема в п.5.4 якого було встановлено, що ЗУ «Про державний бюджет

У країни на 2008 рік» не мав обмежень щодо застосування положень ст.39 ЗУ «Про статус і

соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до території України, остаточним і оскарженню не підлягає.

Крім того, в п.5 зазначеного рішення вказано на те, що рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Згідно ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсій позивачу застосуванню підлягає стаття 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів України, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Виходячи з наведеного суд приходить до висновку про те, що відповідачем порушено право позивача на підвищення пенсії та отримання доплати до неї відповідно до положень Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і що право на доплату до пенсії на рівні однієї мінімальної заробітної плати позивача набув з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного вище рішення, оскільки за ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Про це також вказано і в п. З зазначеного рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру доплати до пенсії у звязку з проживанням на радіоактивно забрудненій території, передбаченої Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», необхідно керуватися от. 39 цього Закону, а не постановою Кабінету Міністрів України № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян»,яка суперечать вимогам ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

Доводи апеляційної скарги щодо правомірності своїх дій з посилання на відсутність бюджетних коштів та відсутність фінансування витрат, повязаних з реалізацією Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», які здійснюються не за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а за рахунок державного бюджету не приймаються до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом даного спору. Проблеми надання бюджетних коштів УПФ для виконання покладених на нього обовязків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених позовних вимог, не є підставою для невиконання відповідачем своїх обовязків.

Колегія суддів вважає, що позивач звернувся до суду у січні 2010 року, тому у нього право на доплату до пенсії виникло починаючи з 22.05.2008 року як і зазначено в постанові суду першої інстанції

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України (в редакції, яка діяла на час винесення рішення) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів Пенсійного фонду України, оскільки рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування суд не ухвалював.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, викладених у постанові.

Керуючись статтями 197, .198, 200, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Біла Церква Київської області залишити без задоволення.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ч.5 ст. 254 КАС України, та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді