Справа № 809/1722/14
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2015-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 р. Справа № 876/11321/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.11.2014 року у справі № 809/1722/14 за позовом ОСОБА_1 до обласного комунального підприємства "Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації", державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук Світлани Дмитрівни, Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до обласного комунального підприємства "Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації", державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук Світлани Дмитрівни, Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області про визнання протиправними дії ОКП "Івано-Франківське ОБТІ", здійснені у 2006 році щодо державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 (далі - квартира №1, спірна квартира) за ОСОБА_5; визнання протиправними дій державного нотаріуса Дмитрук С.Д. щодо видачі у порядку спадкування свідоцтва про право власності на квартиру №1 ОСОБА_4; щодо здійснення державної реєстрації права власності на квартиру №1 за ОСОБА_4; скасування рішення за 2013 рік про державну реєстрацію права власності на квартиру №1 за ОСОБА_4; зобов'язання Реєстраційної служби внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про скасування державної реєстрації за 2006 рік права власності за ОСОБА_5 житлового приміщення - квартири №1 та про скасування державної реєстрації за 2013 рік права власності за ОСОБА_4 житлового приміщення - квартири №1.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.11.2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням позивач - ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вважаючи при тому, що оскаржувана постанова прийнята з невідповідністю висновків суду обставинам справи, а тому просить її скасувати з мотивів та доводів, викладених в апеляційній скарзі, та прийняти нову постанову про повне задоволення позовних вимог.

При тому апелянт обґрунтовує апеляційну скаргу доводами аналогічно як і позовну заяву, зокрема тим, що ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» неправомірно зареєстровано право власності на спірну квартиру, оскільки заяву про реєстрацію права власності подано недієздатною особою; в реєстраційній справі відсутні документи, що засвідчують повноваження представника ОСОБА_5 діяти в її інтересах; реєстрація права власності відбулась без прийняття рішення про державну реєстрацію права, без припинення права власності на зазначену квартиру; без виконавчого листа, доданого на виконання рішення Івано-Франківського міського суду від 14.07.2006 року; рішення Івано-Франківського міського суду від 14.07.2006р., яким визнано договір дарування квартири від 11.04.2003р. недійсним, є не виконаним в частині визнання даного договору недійсним; державний нотаріус Дмитрук С.Д. протиправно, без визнання особи спадкоємицею за законом, видала свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну квартиру, прийняла рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру та зареєструвала право власності на неї; ухвала про зняття арешту зі спірної квартири не набула законної сили для ОСОБА_6

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється та згідно п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України підлягає розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, застосував до спірних правовідносин відповідні правові норми, не допустивши при цьому порушення норм процесуального та матеріального права.

Так, судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, що ОСОБА_7 на праві власності належала квартира № 1. Згідно заповіту від 14.03.2000 року ОСОБА_7 заповіла все належне їй майно ОСОБА_8. Відповідно до договору дарування квартири від 11.04.2003 року ОСОБА_7 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар квартиру № 1. 03.07.2003 року на підставі зазначеного договору дарування, ОКП «Івано-Франківським ОБТІ» зареєстровано право власності на вказану квартиру за ОСОБА_1 04.12.2003 року ОСОБА_7 померла.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14.07.2006 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15.09.2006 року, визнано договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Угрин Л.А. 11.04.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № Д-239, згідно з яким ОСОБА_7 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар квартиру № 1 недійсним; визнано, що заповіт, складений 14.03.2000року, посвідчено державним нотаріусом Першої Івано-Франківської держнотконтори Стецьків М.І., згідно з яким ОСОБА_7 заповіла все належне їй майно ОСОБА_8, є недійсним; визнано за ОСОБА_5 право власності як на спадкове майно після смерті ОСОБА_7 на квартиру №1.

10.10.2006 року до ОКП "Івано-Франківське ОБТІ" подано заяву про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Замовником у вказаній заяві зазначено ОСОБА_5

09.11.2006 року на підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 14.07.2006 року Івано-Франківським ОБТІ зареєстровано право власності на квартиру №1 за ОСОБА_5

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 16.11.2007 року за результатами перегляду в касаційному порядку рішення Івано-Франківського міського суду від 14.07.2006 року та ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 15.09.2006 року, скасовано зазначені судові рішення, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27.09.2010 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_8, ОСОБА_1 про визнання недійсним заповіту, визнання недійсним правочину і визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.11.2010 року рішення Івано-Франківського міського суду від 27.09.2010 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог. Визнано недійсним заповіт, складений і посвідчений 14.03.2000 року державним нотаріусом першої Івано-Франківської державної контори Стецьків М.І., згідно з яким ОСОБА_7 заповіла все належне їй майно ОСОБА_8; визнано недійсним договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Угрин Л.А. 11.04.2003 року, зареєстрований в реєстрі за № Д-239, згідно з яким ОСОБА_7 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар квартиру №1; визнано за ОСОБА_5 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_7 на квартиру №1.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.04.2011 року рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.11.2010 року залишено без змін.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

03.07.2013 року ОСОБА_4 звернулася до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом всього майна, що належало її тітці ОСОБА_5

31.10.2013 року державним нотаріусом Дмитрук С.Д. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яким посвідчено, що спадкоємцем квартири №, яка належала ОСОБА_5, є її племінниця - ОСОБА_4.

31.10.2013 року державним нотаріусом Дмитрук С.Д. за заявою ОСОБА_4 проведено державну реєстрацію права власності на квартиру №1 за ОСОБА_4 згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 7466729 від 31.10.213 року.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно усіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" №1952-IV від 01.07.2004р. в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1952-IV).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правомірно виходив із вимог статті 2 Закону №1952-IV, за якою державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно із ч.5 ст. 3 Закону №1952-IV реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Підставою для проведення державної реєстрації згідно з ч. 1 ст. 18 наведеного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться на підставі заяви правоволодільця (правонабувача), сторін (сторони) правочину, за яким виникло речове право, або уповноважених ними (нею) осіб.

Крім того, порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні визначався чинним на час виникнення спірних правовідносин Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року за № 7/5 у редакції наказу Міністерства юстиції України від 19.05.2005 року № 49/5 (далі - Тимчасове положення).

Пунктом 1.4 Тимчасового положення визначено, що державна реєстрація прав власності на нерухоме майно - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється підприємством бюро технічної інвентаризації за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ.

Відповідно до п. 2.1 цього ж Тимчасового положення для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно до підприємства бюро технічної інвентаризації разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлювальні документи (додаток 1), їх копії (нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим Положенням. Відповідальність за достовірність та повноту інформації у документах несе власник (власники) нерухомого майна.

Згідно з пунктом1.13 Тимчасового положення реєстрація прав власності проводиться в порядку: прийняття і перевірка документів, поданих для реєстрації прав власності на нерухоме майно; установлення відсутності підстав для відмови в реєстрації прав; прийняття рішення про реєстрацію прав власності або про відмову в реєстрації прав; унесення записів до Реєстру прав; учинення написів на правовстановлювальних документах; видача витягів із Реєстру прав про реєстрацію прав.

У пункті 10 Переліку правовстановлювальних документів (додаток 1 до Тимчасового положення), на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна, зазначено рішення судів.

Відповідно до пункту 3.1 Тимчасового положення з моменту прийняття заяви розпочинається розгляд реєстратором заяви та доданих до неї документів. Реєстратор: установлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на об'єкт нерухомості, інших підстав для відмови в реєстрації прав; перевіряє угоди, які відповідно до чинного законодавства України були нотаріально посвідчені; приймає рішення про реєстрацію прав власності чи про відмову в реєстрації прав власності; видає витяги з Реєстру прав або відмовляє у наданні таких витягів.

Згідно п. 3.5 Тимчасового положення реєстрації підлягають виключно заявлені права за умови їх відповідності чинному законодавству України і пред'явленим правовстановлювальним документам. Забороняється тлумачення прав реєстратором або самостійне внесення ним змін до відомостей про заявлені права власності.

За правилами п. 3.9 Тимчасового положення у разі переходу права власності на нерухоме майно, яке вже зареєстроване в Реєстрі прав, реєстратор при реєстрації прав на це майно одночасно скасовує попередній запис щодо права власності на це майно.

Як встановлено судом, реєстрація права власності на квартиру №1 за ОСОБА_5 здійснена ОКП «Івано-Франківським ОБТІ» на підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 14.07.2006 року, що набрало законної сили, яким договір дарування квартири від 11.04.2003 року, згідно якого 03.07.2003 року відповідачем було здійснено реєстрацію права власності за позивачем, визнано недійсним, натомість, право власності як на спадкове майно після смерті ОСОБА_7 на цю квартиру визнано за ОСОБА_5

З врахуванням того, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України (частина перша ст. 14 ЦПК України, приписи якої кореспондуються з приписами ст. 124 Конституції України), суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовної вимоги щодо визнання протиправними дій ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно - спірну квартиру за ОСОБА_5

Крім того, апелянт у своїй скарзі посилається на визнання неправомірними дій ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» з реєстрації права власності на зазначене вище спірне майно за ОСОБА_5 з підстав недотримання вимог статей 215, 216, 236 ЦК України, зважаючи на те, що заява про реєстрацію права власності була прийнята відповідачем від недієздатної особи - ОСОБА_5

Відповідно до п. 2.3. Тимчасового положення для здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно власник (власники) або належним чином уповноважена ним (ними) особа подає заяву встановленої форми.

Під час подання заяви про реєстрацію прав власності фізична особа повинна пред'явити документ, що посвідчує її особу, а у разі подання заяви представником фізичної чи юридичної особи - документ, що підтверджує повноваження діяти від імені цих осіб (пункт 2.4 Тимчасового положення).

Як правильно зазначив суд першої інстанції, що подання заяви про реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі правовстановлювального документу, в даному випадку рішення Івано-Франківського міського суду від 14.07.2006 року, яким встановлено право власності на нерухоме майно та на підставі якого зареєстровано право власності, не є правочином, а є юридичним вчинком, спрямованим на належне оформлення визнаного судом права власності, а не юридичним фактом і вказані норми матеріального права до спірних правовідносин не застосовуються.

Слід зазначити, що п. 1.2. Порядку ведення реєстру прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюсту України від 28.01.2003р. № 7/5, визначено, що заява - документ встановленої держателем Реєстру прав форми, складений власником (власниками) або належним чином уповноваженою особою, який засвідчує бажання цієї особи (осіб) внести запис до Реєстру прав, внести зміни до запису, скасувати запис у Реєстрі прав. Внесення запису до Реєстру прав - занесення до єдиної комп'ютерної бази даних Реєстру прав інформації про право власності на нерухоме майно з присвоєнням їй реєстраційного коду.

Також не спростованими є обставини, що із заявою про реєстрацію права власності на спірну кварту від імені ОСОБА_5 зверталася її опікун. Документи, що підтверджують факт опікунства були представлені опікуном на прийомі замовлень при оформленні послуги із реєстрації. Діючи в інтересах ОСОБА_5 опікун оформила заяву про реєстрацію права власності на ім'я останньої, подала копії паспортних даних та ідентифікаційного номера, здійснила від імені ОСОБА_5 оплату вартості послуги. Заява була оформлена на ім'я ОСОБА_5, оскільки реєстрація права власності здійснювалась за нею.

Щодо посилання апелянта на відсутність в реєстраційній справі документів, які засвідчують повноваження представника ОСОБА_5 діяти в її інтересах колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що перелік документів, які мають міститися в реєстраційній справі, визначений в п. 4.1.2 Тимчасового положення, а саме, реєстраційна справа містить такі документи: заяви про реєстрацію відповідних прав; копію розділу Реєстру прав; нотаріально засвідчені копії правовстановлювальних документів, що підтверджують права на нерухоме майно; документи, що свідчать про внесення плати за реєстрацію; інформацію про видані витяги з Реєстру прав; дані технічної інвентаризації; інші документи, що є підставою для реєстрації прав.

Одночасно позивач в апеляційній скарзі зазначає, що перелік документів, які мають міститися в реєстраційній справі визначено ст.14 Законом №1952-IV.

Апеляційний суд звертає увагу, що на час виникнення спірних правовідносин реєстратори підприємств БТІ керувалися вимогами Тимчасового положення, яке було розроблено для реєстраторів підприємств БТІ, а не Законом №1952-IV.

Закон №1952-IV був прийнятий 01.07.2004р. з метою створення у складі державного земельного кадастру єдиної системи державної реєстрації речових прав на земельні ділянки та інше нерухоме майно, обмежень цих прав. Цим Законом передбачалося створення: державного реєстраційного органу, який здійснював б реєстрацію прав власності не тільки на майно, але і на земельні ділянки та обтяження; державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обмежень, який запрацював лише з 01.01.2013р.

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру реєстрація об'єктів нерухомості проводиться комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації.

19.05.2005р., після набуття чинності Закону №1952-IV в преамбулу наказу «Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно» було внесено зміни із зазначенням того, що дане положення затверджується з метою належного забезпечення захисту права власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб і діє до запровадження єдиної системи державної реєстрації прав власності на нерухоме майно та введення в дію Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Посилання позивача в апеляційній скарзі про те, що реєстрація права власності здійснена відповідачем без прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, оскільки факт прийняття такого рішення підтверджується внесенням відповідного запису до Реєстру прав не заслуговують уваги, оскільки згідно змісту пункту 3 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно (в редакції, чинній на час вчинення спірних дій) письмового оформлення потребувало тільки рішення про відмову в реєстрації прав власності. Обов'язок прийняття рішення про реєстрацію прав власності у формі окремого документа виник у відповідача після прийняття Міністерством юстиції України наказу № 1692/5 від 28.07.2010 року Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5.

Також безпідставними є твердження апелянта про незаконність вчинення ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» оскаржуваних реєстраційних дій з мотивів відсутності виконавчого листа на рішення Івано-Франківського міського суду від 14.07.2006 року, так як згідно положень Тимчасового положення реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна проводиться на підставі правовстановлювальних документів, до яких належать рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, а не виконавчий лист.

Щодо набуття ухвалою про зняття арешту з спірної квартири законної сили для ОСОБА_1, як встановлено судом першої інстанції, в матеріалах інвентаризаційної справи на спірну квартиру наявна ухвала Івано-Франківського міського суду від 19.10.2006р. про зняття арешту, яка надійшла до Івано-Франківського ОБТІ 03.11.2006 року. Отже, на момент здійснення реєстрації права власності квартиру №1 під арештом не перебувала.

Щодо доводів апелянта неправомірності дій державного нотаріуса слід зазначити, що видача у порядку спадкування свідоцтва про право власності на спірну квартиру була здійснена з додержанням норм ЦК України, Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, в редакції, чинній на час вчинення спірних правовідносин (надалі - Порядок).

Згідно частини 1 статті 67 Закону «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 цього Закону нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Відповідно до пункту 4.2 глави 10 Порядку доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної вили, про встановлення факту родинних та інших відносин.

Згідно пункту 4.9 глави 10 Порядку свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до п. 4.14 Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Згідно п. 4.15 Порядку видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів (пункт 4.12).

Для видачі свідоцтва про право на спадщину, в підтвердження належності майна спадкодавцеві ОСОБА_5, ОСОБА_4 надано відповідачу правовстановлюючі документи - рішення Івано-Франківського міського суду від 14.07.2006 року із відміткою про набрання ним законної сили згідно ухвали апеляційного суду з 15.09.2006 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 15.09.2006 року, якою зазначене рішення залишено без змін. За запитом державного нотаріуса ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» надало довідку від 27.09.2013 року про те, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 року за ОСОБА_5 було зареєстроване право власності на квартиру № 1, підстава для реєстрації права власності - рішення Івано-Франківського міського суду від 14.07.2006 року, рішення про реєстрацію права власності прийняте 09.11.2006 року. Згідно витягів за результатами пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об'єкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру, у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за параметрами пошуку спірної квартири і ОСОБА_5 - відомості відсутні. Також державним нотаріусом Дмитрук С.Д. встановлено родинні відносини між ОСОБА_4 і ОСОБА_5

З огляду на це суд апеляційної інстанції вважає належним висновок суду першої інстанції, що при видачі ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.10.2013 року на квартиру №1, державним нотаріусом Дмитрук С.Д. дотримано вимоги наведених вище правових норм.

Крім того, згідно п. 4.22 глави 10 Порядку нотаріус у випадку видачі свідоцтва про право на спадщину на спадщину на житловий будинок, квартиру та інше нерухоме майно вносить відомості про перехід права власності на ім'я спадкоємця до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, установленому Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703.

Відповідно до п. 6 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703, чинного на час здійснення спірних правовідносин, державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії та державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії, надання відмови в ній проводяться одночасно з вчиненням такої дії.

Згідно п. 7 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

За приписами п. 12 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита (пункт 10 Порядку).

Для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком (пункт 26 Порядку).

Відповідно до пункту 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат.

Згідно пункту 16 зазначеного Порядку, за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації.

Державний реєстратор на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вносить записи до Державного реєстру прав.

З урахуванням наведених норм та встановлених в судовому засіданні фактичних обставин справи суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що державний нотаріус Дмитрук С.Д. при вирішенні питання щодо видачі ОСОБА_4 свідоцтва про право власності на спадкове майно, прийнятті рішення про державну реєстрацію прав та проведенні державної реєстрації прав власності на спірну квартиру діяла правомірно.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідачі діяли на підставі законодавства та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи, а також може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції та дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та не підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. 160, ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.11.2014 року у справі № 809/1722/14? без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді І.М. Обрізко

Н.Г. Левицька