Справа № 804/7643/15
Суддя: Гончарова Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2015-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 вересня 2015 р. Справа № 804/7643/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Державного підприємства "Хлібна база №73"Державного агенства резерву України до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення - рішення, -
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов з підстав зазначених у позовній заяві, подав до суду клопотання про подальший розгляд справи без його участі.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надав до суду письмові заперечення, у яких зазначав, що перевіркою Державного підприємствоа «Хлібна база №73» Державного агенства резерву України не підтверджено реальність здійснення господарської операції з ТОВ Будівельна компанія Інтерстрой, у звязку з наступним: згідно з податковою звітністю на ТОВ Будівельна компанія Інтерстрой встановлено відсутність виробничого обладнання, складських та торгівельних приміщень, траспорту та торгівельного обладнання, сировини, матеріалів для здійснення ремонту та герметизації міжсогових стиків сил корпусів елеватору та на підприємстві рахується 1 працівник директор. Використані ТОВ Будівельна компанія Інтерстрой та надані послуги ремонту в ланках придбання не мали реального товарного характеру, жоден акт виконаних робіт не містить інформацію стосовно витрат на перевезення працівників будівельного організації та витрат на відрядження працівників будівельної компанії, оскільки ТОВ Будівельна компанія Інтерстрой знаходиться у м.Дніпропетровськ, а ДП «Хлібна база №73» у с.Павлопілля Дніпропетровської області. У судовому засіданні представник відповідача також зазначав про невідповідність обсягів використаних матеріалів для ремонту стиків елеватору розмірам цих стиків. Подав до суду клопотання про подальший розгляд без його участі.
Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
За результатами перевірки було складено ОСОБА_2 № 97/04-07-22-01/20204928 від 28.04.15 р. Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ДДП Хлібна база №73 Державного агенства резерву України з питання дотримання вимог податкового законодавства в частині повноти нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ Будівельна компанія Інтерстрой за періоди з 01.10.2014 по 31.10.2014 з 01.12.2014 по 31.12.2014 та подальшого руху придбаних товарів (робіт , послуг) по ланцюгу постачання у фактичних періодах їх здійснення, встановлено порушення: п.198.3, п. 198.6, ст..201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податок на додану вартість на загальну суму 186 380, 44 грн., в т.ч. по періодам : жовтень 2014 року у сумі 43 316, 40 грн., грудень 2014 року у сумі 143 064, 04 грн.
Не погоджуючись з висновками перевірки позивачем були надані заперечення №25/05 від 25.05.2015р.на ОСОБА_2 № 97/04-07-22-01/20204928 від 28.04.15 р. Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ДП Хлібна база №73 Державного агенства резерву України з питання дотримання вимог податкового законодавства в частині повноти нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ Будівельна компанія Інтерстрой за періоди з 01.10.2014 по 31.10.2014 з 01.12.2014 по 31/12/2014 та подальшого руху придбаних товарів (робіт , послуг) по ланцюгу постачання у фактичних періодах їх здійснення.
02.06.2015 р. відповідач надав відповідь у листі від 02.06.2015р. №3557/10/22-04-07-2201 «Про результати розгляду заперечень до акту перевірки», у якому зазначив, що висновок Нікопольської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області щодо завищення податкового кредиту з ПДВ по вищезазначеним операціям відповідає вимогам чинного законодавства.
Вирішуючи спір суд зазначає, що відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних
За приписами п. 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.
Пунктом 198.6 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
З наведеного слідує, що підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.
Правова підстава для податкового обліку відповідної операції передбачена ст. 44 Податкового кодексу України.
Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Відповідно до п. 201.1. ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).
Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Таким чином, для формування податкового кредиту по податку на додану вартість платник повинен підтвердити належними та достовірними документами факт придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях та пред'явити оформлені належним чином податкові накладні, складені постачальником (підрядником) з урахуванням сум податку на додану вартість.
В свою чергу, господарською діяльністю згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатись вчиненою в межах господарської діяльності платника та лише за таких умов платник податку має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.
Відповідно до частини 2 ст. 3 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Частиною 1 статті 9 зазначеного Закону встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Статтею 1 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства. Тобто, юридичний аспект вчинених господарських дій або подій не входять до складу поняття "господарська операція" (бухгалтерський чи економічний ефект).
Згідно з вимогами статті 4 цього ж Закону одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання суті над формою, тобто операції обліковуються відповідно до їх суті, а не лише з урахуванням юридичної форми. Таким чином, господарська операція, яка не відбулась, не може бути об'єктом оподаткування.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, акти виконаних робіт, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не відбулось, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Відповідно до пп. 14.1.27 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формі, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку.
Суд вважає, що висновки викладені в акті перевірки є помилковими, реальність здійснення Державним підприємством Хлібна база №73 господарських операцій з ТОВ Будівельна компанія Інтерстрой підтверджується з огляду на наступне.
08.10.2014 року між ТОВ Будівельна компанія Інтерстрой та Державним підприємством Хлібна база №73 було укладено договір №081014 на виконання ремонтних робіт , відповідно до якого ТОВ Будівельна компанія Інтерстрой приймає на себе обовязки з організації та виконання ремонтно будівельних робіт , а саме : ремонт та герметизація междусогових стиків силкокорпусів елеватора у відповідності до СНІП, який знаходиться за адресою : с.Павлопіпілля, Нікопольского району, Дніпропетровської області.
Сул погоджується з доводами позивача щодо реальності здіснення ремонтно - будівельних робіт, що підтверджується первинними документами: дефектними актами, локальними кошторисами, пояснювальними записками, договірною ціною, актами приймання виконаних будівельних робіт, відомостями ресурсів, розрахунками загальновиробничих витрат та довідками про вартість виконаних будівельних робіт за жовтень та грудень 2014 року , податковими накладними, платіжними дорученнями .
В судовому засіданні було досліджено оригінал журналу обліку виданих постійних і тичасових перепусток, журналу обліку осіб та транспорту, які прибули на Державне підприємство Хлібна база №73 для проведення робіт, журнала обліку транспорту та осіб через КПП, з яких судом встановлено про приїзд та виїзд працівників та автотранспорту з території Державного підприємства Хлібна база №73 відповідно до списку наданого Директором ТОВ Будівельна компанія Інтерстрой з жовтня по грудень 2014 року.
Надаючи оцінку доводам відповідача щодо не підтвердження реальності здійснення господарської операції з ТОВ Будівельна компанія Інтерстрой, суд зазначає, що наданими позивачем первинними документами спростовуються висновки зазначені в акті перевірки № 97/04-07-22-01/20204928 від 28.04.15 року .
Посилання відповідача щодо невідповідності обсягів використанних матеріалів для ремонту стиків елеватору розмірам цих стиків спростовується поясненнями позивача та наданими доказами, а саме :
- фотокопіями техничних креслень міжсогових стиків з типового проекту елеватора, з яких вбачається, що ці стики мають складну конфігурацію і звичайним множенням "ширино-довжини- глибини" об'єм цих стиків отримати неможливо так й неможливо такими звичайними математичними діями вирахувати обсяг матеріалів, необхідних для ремонту.
На підтвердження сплати коштів позивачем надані платіжні доручення № 1273 від 15.10.2014 року, № 1329 від 31.10.2014 року, №1450 від 10.12.2014 року, № 1449 від 10.12.2014 року, № 1513 від 23.12.2014 року, № 1517 від 25.12.2014 року.
Суд вважає, що дефектність та навіть фіктивність контрагента платника податків сама собою не свідчить про обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагента або про дефектність самих господарських операцій, а відтак не є вичерпним доказом при встановленні або нереальності господарської операції, або відсутності в ній ділової мети, яка зі змісту положень ст. 14 Податкового кодексу України передбачає обов'язкову спрямованість будь-якої операції на отримання позитивного економічного ефекту.
Податкове законодавство не ставить у залежність виникнення права на податковий кредит у платника податків від наявності чи відсутності у іншого платника податків (контрагента) трудових чи матеріальних ресурсів.
З урахуванням досліджених судом первинних документів та обставин (безпосереднє використання результатів робіт в господарській діяльності позивача), які у їх сукупності свідчать про фактичний рух активів із урахуванням ділової мети такого руху у межах господарської діяльності ДП "Хлібна база №73", враховуючи принцип індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, згідно з яким негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит, можуть бути застосовані саме до такого платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи, та добросовісність платника податків, а також достовірність задекларованих таким платником даних податкового обліку, що презумується податковим законодавством у пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України, за змістом якої, за умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано), суд дійшов до висновку про те, що позивач мав право формувати податковий кредит внаслідок придбання ремонтних будівельних робіт у ТОВ «БК Інтерстрой».
За таких обставин суд дійшов висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 02.06.2015 року.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог.
Згідно з ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Керуючись статтями 2, 9, 71, 87, 94, 158-163,167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов Державного підприємства "Хлібна база №73" Державного агенства резерву України до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення - рішення - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області № НОМЕР_1 від 02.06.2014 року про визначення Державному підприємству "Хлібна база №73" Державного агенства резерву України ( код 20204928 ) грошового зобов'язання у вигляді податку на додану вартість у сумі 186 тисяч 380 гривень 44 коп. та штрафної ( фінансової ) санкції ( штрафу ) у сумі 93 тисячі 190 гривень 22 коп.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя ОСОБА_1