Справа № 2-а-2636/11
Суддя: Крамар О. В.
Дата ухвалення: 2011-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області
Справа №2-а-2636/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2011 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючого судді Крамара О.В.

при секретарі Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької міської ради Львівської області про визнання дій протиправними та зобовязання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької міської ради Львівської області, в якому просить: визначити дії Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької міської ради Львівської області, в неповній виплаті щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2011 рік неправомірними; зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької міської ради Львівської області зробити перерахунок щорічної грошової допомоги на оздоровлення та сплатити різницю неплачених коштів у розмірі 3674 грн.; зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької міської ради Львівської області робити розрахунок та виплату коштів щорічної грошової допомоги на оздоровлення згідно вимог статті 48 Закону; звільнити від сплати судового збору згідно п. 18, ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про Державне мито», як інваліда 3-ї групи ЧАЕС, 1 категорії.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що є учасником ліквідації наслідків на ЧАЕС 1-ї категорії та інвалідом 3-ї групи, у звязку з чим має право на отримання щорічної одноразової допомоги на оздоровлення відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Однак, відповідачем у 2011 році виплата такої допомоги проведена в розмірі, який є значно меншим, ніж передбачено ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно якої така встановлена в розмірі 4(чотирьох) мінімальних заробітних плат.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засідання заявлені вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав до суду письмові заперечення, в яких просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», передбачено виплату одноразової щорічної компенсації на оздоровлення.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005р. № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», потерпілим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії 3-ої групи інвалідності розмір компенсації становить 90,00 грн.

Виконання Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у тому числі в частині виплат у розмірах, встановлених від мінімальної заробітної плати (статті 30, 36, 37, 39, 48), залежить від фінансових ресурсів доходної частини Державного бюджету України.

Згідно з частиною другою статті 95 Конституції України виключно Законом України «Про Державний бюджет України» визначаються будь-які видатки держави на загально-суспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Також частиною другою ст.4 Бюджетного кодексу України встановлено, що при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовується лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього Кодексу України та Закону про Державний бюджет України.

Відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України Кабінету Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту.

Згідно з бюджетним призначенням Кабінет Міністрів України встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог, зокрема у розмірах визначеними постановами Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996р. № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Збільшення розмірів виплат і допомог передбачених законом, можливе за умови суттєвого збільшення фінансування з державного бюджету, який приймається Верховною Радою України.

Останні роки фінансування компенсаційних виплат, допомог та допомоги громадянам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, проводиться в повному обсязі як і передбачено Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Відповідно до частини 2 ст.6 ч.2 ст. 19 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням вищевикладеного, Мінпраці України, як і управління праці та соціального захисту населення на місцях, діють в межах повноважень, передбачених законодавством, та проводять компенсаційні виплати у розмірах, передбачених вищезазначеними постановами Кабінету Міністрів України.

Заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів належним і неупередженим судом.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога на оздоровлення особам, які є учасниками ліквідації наслідків на ЧАЕС інвалідам ІІІ-ої групи, 1 категорії, органами соціального захисту населення виплачується в розмірі 4 мінімальних заробітних плат.

Як встановлено судом, позивач є особою постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інвалідом 3-ї групи, що стверджується відповідним посвідченням серія А № 407424, та має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем здійснено нарахування та виплату одноразової допомоги позивачу за 2011 рік в сумі 90 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, щорічна допомога на оздоровлення за 2011 рік позивачу виплачена і при її нарахуванні та виплаті відповідач зобов'язаний був застосовувати положення ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції яка діяла до 28 грудня 2007 року, тобто в редакції Закону України від 06 червня 1996 року № 230/96-ВР, та виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за 2011 рік в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат на момент виплати. Проте управлінням праці та соціального захисту населення було здійснено нарахування і виплату щорічної допомоги позивачу в розмірі лише 90 грн.

Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача з обґрунтуванням своєї позиції посиланням на норми підзаконних нормативних актів, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, що і відображено у принципі верховенства права.

Згідно із ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Водночас Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05 жовтня 2000 року N 2017-III визначено правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій.

Статтею 19 цього Закону встановлено, що виключно законами України визначається, зокрема, мінімальний розмір заробітної плати.

Надання законодавцем відповідно до ст. 62 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" Кабінету Міністрів України права визначати порядок виплат особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав таких осіб, встановлених цим же Законом. Тобто Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону.

Крім того, суд не може взяти до уваги визначенні постановою Кабінету Міністрів № 562 розміри щорічної допомоги, оскільки питання розміру щорічної допомоги вирішені Законом України, яке не може бути обмежене або скасоване іншими нормативно-правовими актами, а тому з огляду на встановлені Конституцією України загальні засади пріоритету законів над підзаконними актами при розрахунку розміру допомоги застосуванню підлягає саме Закон, а не постанова.

Таким чином, хоча розмір щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, одночасно і був врегульований по-різному і різними нормативними актами, проте за загальних умов у випадку правової колізії застосуванню підлягають норми нормативного акту, який є вищим за юридичною силою, тобто в даному випадку норми Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно з положенням ч.4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Статтею 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету.

Проте орган державної влади не може посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, які встановлені ст. 46 Конституції України та Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо визначення розміру та виплати грошової допомоги. Реалізація особою права, що пов'язане з отримання бюджетних коштів, яке базується, на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно - правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, а тому доводи про відсутність бюджетного фінансування на виплату допомоги на оздоровлення в розмірах, встановлених законом, не можуть бути причиною невиконання покладених на відповідача зобов'язань.

Відповідно до ст. 71 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

До того ж слід відмітити, що Конституційний Суд України своїм рішенням № 26-рп/2008 від 27 листопада 2008 року роз'яснив, що з врахуванням правових позицій, висловлених, зокрема, у рішенні № 60рп/2007 від 09 липня 2007 року у справі про соціальні гарантії громадян та у Рішенні № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року у справі щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України, що цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше/додаткове/ правове регулювання відносин, що є предметом інших законів, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і, як наслідок, скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх не чинними мають використовуватися окремі закони.

Конституція України у статті 92 визначила сфери, зокрема бюджетну, які мають врегульовуватися виключно законом. Закон про Держбюджет є основним фінансовим документом держави. Через своє спеціальне призначення цей закон не повинен регулювати відносини в інших сферах суспільного життя.

Конституція України не надає закону про Держбюджет вищої юридичної сили стосовно інших законів.

З цього слідує, що обмеження в розмірі щорічної грошової суми на оздоровлення, належних до виплат категорії осіб, до яких відноситься позивач, в розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України, є порушенням прав позивача, гарантованих Конституцією України та ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Таким чином, суд дійшов висновку, що саме з розміру мінімальної заробітної плати, який діяв станом на час виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення - лютий 2011 року і слід виходити при обчисленні розміру допомоги на оздоровлення з урахуванням раніше здійсненої відповідачем виплати.

Отже, відповідач діяв неправомірно в частині виплати позивачу в лютому 2011 року, грошової допомоги на оздоровлення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України N 562 від 12 липня 2005 року "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Тому суд вважає нарахування позивачу в розмірі, встановленому Кабінетом Міністрів України, грошової допомоги на оздоровлення в 2011 році таким, що не відповідає ст. 48 Закону, а вимоги щодо визнання дій неправомірними в цій частині - обґрунтованими.

Одночасно суд вважає, що позивачем не пропущено строк звернення до суду, оскільки позивач звернувся до суду 27.09.2011 року, (про порушення своїх прав він дізнався 16.09.2011 року коли отримав лист-відповідь № 1859 від відповідача), тобто з часу, коли він дізнався про порушення свого права не минуло шести місяців.

Керуючись ст. ст. 7-12, 86, 94, 159-163, 167 КАС України, на підставі ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суд

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької міської ради Львівської області в частині недорахування та недоплати разової допомоги на оздоровлення - ОСОБА_1.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької міської ради Львівської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення за 2011 рік відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, визначеної на день виплати допомоги, в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат з урахуванням уже виплаченої суми.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Постанова може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги, а у випадку відкладення складення постанови у повному обсязі чи її прийняття у письмовому провадженні в цей же строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Крамар О.В.