Справа № 808/2305/15
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року о 18 год. 11 хв.Справа № 808/2305/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Семененко М.О.

за участю секретаря судового засідання Федорук І.В.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан ЛТД»

до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомленнярішення,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан ЛТД» (далі позивач, ТОВ «Орлан ЛТД») до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач, ДПІ), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомленнярішення від 03.02.2015 №2201, №2201, №2201 та від 19.11.2014 №2201.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач за результатами перевірок дійшов необґрунтованих висновків про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, зокрема, щодо не включення позивачем до складу доходів від операційної діяльності (від реалізації товарів) за 2013 рік суму коштів в розмірі 2 656 969,00 грн., завищення позивачем витрат на суму 1 919 277,00 грн. та не оприбуткування у касовій книзі суми коштів в розмірі 8082,00 грн. Позивач зазначає, що встановлені порушення щодо не включення позивачем до складу доходів від операційної діяльності (від реалізації товарів) за 2013 рік суму коштів в розмірі 2 656 969,00 грн., завищення позивачем витрат на суму 1 919 277,00 грн., були виявлені у звязку з неповним дослідженням контролюючим органом документів податкової та бухгалтерської звітності підприємства. При цьому відповідачем для порівняння фактичних залишків товарно-матеріальних цінностей використано результати попередньої фактичної перевірки, та не враховано, що в її рамках було проведено вибіркову інвентаризацію залишків, яка обєктивно не може бути підставою для висновків про реальні залишки товару. Щодо завищення у декларації з податку на прибуток суми інших на суму витрат на збут, зазначає, що даний висновок суперечить фактичним обставинам справи, оскільки всі витрати, окрім вартості реалізованих товарів без урахування ПДВ, віднесені до складу інших витрат. Щодо не оприбуткування у касовій книзі позивач зазначив, що вказані грошові кошти були внесені касиром помилково, що було виправлено того ж дня шляхом проведення операції по винесенню грошових коштів із каси РРО, а тому позивач не оприбутковував зазначені грошові кошти. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти позову заперечує. В обґрунтування заперечень посилається на те, що під час перевірки контролюючим органом встановлено, що позивачем не включено до складу доходів від операційної діяльності (від реалізації товарів) за 2013 рік суму 2 656 969,00 грн., оскільки завищено фактичні залишки товарів на складі. Крім того, позивачем неправомірно включено до складу витрат, відображених у рядку 06.2 «Витрати на збут» витрати, які фактично включені до складу рядка 05.1 декларацій «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)», що призвело до завищення позивачем витрат на суму 1 919 277,00 грн. Також, контролюючий орган посилається на те, що після закінчення роботи підприємства зі споживачами, касиром було інкасовано готівку із РРО та проведено операцію обнуління касового апарату, але готівка за 06.09.2014 на суму 8082,00 грн. у касовій книзі не оприбуткована (видатковий ордер на авансовий внесок в РРО на суму 8082,00 грн. та прибутковий ордер на видану готівку на суму 8082,00 грн. не виписувались). Зазначає, що під час проведення перевірки позивачем не надано належних документів, якими б спростовувались висновки відповідача щодо встановлених порушень. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи встановлено, що з 10.09.2013 по 30.09.2014 співробітниками ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя проведено планову документальну виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт №80/08-26-22-01/36065146 від 07.10.2014 (далі Акт №80).

За результатами перевірки відповідач дійшов висновку про порушення позивачем, серед іншого:

- п.137.1 ст.137, п.138.8, п.138.2, п.138.1 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, на загальну суму 1 002 784,00 грн., в т.ч. по періодам 2013 рік 1 002 784,00 грн.;

- п.185.1 ст.185, п.186.1 ст.186, п.187.1 а) ст.187, п.198.2, п.198.6 ст.198, п.201.4, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у розмірі 590009,00 грн., у т.ч. по періодам: вересень 2013 року 559717,00 грн., грудень 2013 року 30292,00 грн. та завищено 24 р. «Залишок відємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду» всього у сумі 81498,00 грн., у т.ч. за грудень 2013 року в розмірі 81498,00 грн.;

- пунктів 2.3, 2.6 глави 2 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» від 15.12.2004 №637, а саме: перевищення встановленої граничної суми розрахунків понад 150000,00 грн., не оприбуткування готівкових коштів в касі підприємства на суму 8082,00 грн.

Позивач, не погодившись з висновками викладеними в акті перевірки №80/08-26-22-01/36065146 від 07.10.2014, звернувся до відповідача з запереченнями на вищевказаний акт перевірки.

У звязку з подачею позивачем заперечень на акт перевірки №80/08-26-22-01/36065146 від 07.10.2014, відповідачем, в період з 30.10.2014 по 07.11.2014, проведено позапланову документальну виїзну перевірку позивача з питань зясування обставин, які не були досліджені під час планової виїзної перевірки ТОВ «Орлан ЛТД», за результатами якої складено №93/08-26-22-01/36065146 від 14.11.2014 (далі Акт №93).

В Акті №93 перевірки відповідач повторно дійшов висновку про порушення позивачем:

- п.137.1 ст.137, п.138.8, п.138.2, п.138.1 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, на загальну суму 1 002 784,00 грн., в т.ч. по періодам 2013 рік 1 002 784,00 грн.;

- п.185.1 ст.185, п.186.1 ст.186, п.187.1 а) ст.187, п.198.2, п.198.6 ст.198, п.201.4, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у розмірі 590009,00 грн., у т.ч. по періодам: вересень 2013 року 559717,00 грн., грудень 2013 року 30292,00 грн. та завищено 24 р. «Залишок відємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду» всього у сумі 81498,00 грн., у т.ч. за грудень 2013 року в розмірі 81498,00 грн.;

- пунктів 2.3, 2.6 глави 2 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» від 15.12.2004 №637, а саме: перевищення встановленої граничної суми розрахунків понад 150000,00 грн., не оприбуткування готівкових коштів в касі підприємства на суму 8082,00 грн.

На підставі Актів перевірки №80 та №93 контролюючим органом прийнято податкові повідомленнярішення:

№2201 від 19.11.2014, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на загальну суму 1 504 176,00 грн., в т.ч. за основним платежем 1 002 784,00 грн. та 501392,00 грн. за штрафними санкціями, за порушення пп.138.8 ст.138, пп.139.1.9 ст.139 Податкового кодексу України;

№2201 від 19.11.2014, яким визначено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 885013,50 грн., в т.ч. за основним платежем 590009,00 грн. та 295004,50 грн. за штрафними санкціями, за порушення п.198.1, 198.2 та 198.6 ст.198 Податкового кодексу України;

№2201 від 19.11.2014, яким зменшено розмір відємного значення з податку на додану вартість на суму 81498,00 грн., за порушення п.198.1, 198.2 та 198.3 ст.198 Податкового кодексу України;

№2201 від 19.11.2014, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в розмірі 40410,00 грн., за порушення п.2.3, 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті.

Не погодившись з вказаними вищевказаними податковими повідомленнями рішеннями, позивач звернувся зі скаргами №14-11-28-01, №14-11-28-03, №14-11-28-05, №14-11-28-07 до Головного Управління ДФС у Запорізькій області. Рішенням ГУ ДФС у Запорізькій області від 10.12.2014 №172/10/08-01-10-0413 (№2260/7/08-01-0-10-04-13) продовжено розгляд первинних скарг ТОВ «Орлан ЛТД» до 27.01.2015 року.

Крім того, дорученням ГУ ДФС у Запорізькій області, ДПІ у Жовтневому районі м.Запоріжжя зобовязано провести позапланову документальну виїзну перевірку позивача з питань зясування обставин, які не були досліджені під час проведення планової виїзної документальної перевірки та зазначені у скарзі ТОВ «Орлан ЛТД», за результатами якої складено акт №14/08-26-22-01/36065146 від 27.01.2015.

В акті перевірки №14/08-26-22-01/36065146 від 27.01.2015, контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем:

п.137.1 ст.137, п.138.8, п.138.2, п.138.1 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2013 рік на суму 869487,00 грн.;

п.185.1 ст.185, п.186.1 ст.186, п.187.1 а) ст.187, п.198.2, п.198.6 ст.198, п.201.4, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 527169,00 грн., у т.ч. за вересень 2013 - 527169,00 грн., та завищено 24 р. «Залишок відємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду» всього у сумі 4225,00 грн., в т.ч. за грудень 2013 4225,00 грн.;

пунктів 2.3, 2.6 глави 2 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» від 15.12.2004 №637, а саме: перевищення встановленої граничної суми розрахунків понад 150000,00 грн., не оприбуткування готівкових коштів в касі підприємства на суму 8082,00 грн.

За результатами розгляду первинних скарг Головним управлінням ДФС у Запорізькій області прийнято рішення №525/08-01-10-04-13 від 27.01.2015, яким скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя від 19.11.2014 №2201, в частині визначення податку на прибуток по господарським операціям з ТОВ «Лесаффр Україна» та відповідно застосованих штрафних санкцій, а також скасовано податкові повідомлення рішення від 19.11.2014 №2201 та №2201, в частині визначення податку на додану вартість по господарським операціям з ТОВ «Лесаффр Україна» та відповідно застосованих штрафних санкцій, а в інших частинах зазначені податкові повідомлення рішення залишені без змін, а скарги ТОВ «Орлан ЛТД» №14-1-28-01, №14-11-28-03, №14-11-28-05 - залишено без задоволення. Крім того, залишено без змін податкове повідомлення-рішення ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя від 19.11.2014 №2201.

На підставі рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області про результати розгляду первинних скарг, замість частково скасованих податкових повідомленьрішень, ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя прийнято податкові повідомлення-рішення, а саме:

№2201 від 03.02.2015, яким позивачу визначено грошове зобовязання з податку на прибуток в розмірі 1 304 230,50 грн., в т.ч. за основним платежем 869487,00 грн. та 434743,50 грн.;

№2201 від 03.02.2015, яким позивачу визначено грошове зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 790753,50 грн., в т.ч. за основним платежем 527169,00 грн. та 263584,50 грн.;

№2201 від 03.02.2015, яким зменшено розмір відємного значення податку на додану вартість на загальну суму 4225,00 грн.

Не погодившись з рішенням Головного управління ДФС у Запорізькій області позивач звернулося до Державної фіскальної служби України з повторною скаргою, а рішенням ДФС України №6957/6/99-9910-0102-25 від 03.04.2015 «Про результати розгляду скарги» позивачу відмовлено у задоволенні скарги та залишено зазначені вище податкові повідомлення-рішення ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя без змін, з урахуванням рішення ГУ ДФС у Запорізькій області про результати розгляду первинних скарг.

Позивач, не погодившись з податковими повідомленнямирішеннями №2201, №2201, №2201 від 03.02.2015 та №2201 від 19.11.2014, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки підставою прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали висновки акту перевірки, для вирішення позовних вимог, суд вважає необхідним дослідити обґрунтованості цих висновків.

З матеріалів справи судом встановлено, що позиція контролюючого органу щодо невключення позивачем до складу доходів від операційної діяльності (від реалізації товарів) за 2013 рік суми 2 656 969,00 грн. обґрунтована наступним.

27.09.2013 в ході проведення фактичної перевірки фахівцями Головного управління Міндоходів у Запорізькій області було проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, які належать ТОВ «Орлан ЛТД», та за результатами якої встановлено наявність товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 1 111 993,00 грн. Також, відповідно до наданих до перевірки журналів-ордерів по рахунку 281 «Товари на складі» та приходних накладних встановлено, що за період з 27.09.2013 по 30.09.2013 придбано товару на загальну суму 817620,84 грн.. Оскільки реалізації товарів за зазначений період проведено не було залишки товару фактично складають 1 929 614,00 грн.

Разом з тим, згідно наданого до перевірки журналу-ордеру по рахунку 281 «Товар на складі», в розрізі місяців, залишки товару на складі станом на 30.09.2013 складають 4 586 582,72 грн., тобто різниця між задекларованою сумою та даними перевірки склала 2 656 968,00 грн.

У звязку з викладеним контролюючий орган дійшов висновку, що зазначений товар було продано, а позивач не включив до складу доходів від операційної діяльності (від реалізації товарів) за 2013 рік суму 2 656 969,00 грн., чим допустив порушення п.137.1 ст.137 Податкового кодексу України.

Суд зазначає, що відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст134 Податкового кодексу України (далі ПК України, тут і в подальшому в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу;

Згідно до ст. 135 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Суми, відображені у складі доходів платника податку, не підлягають повторному включенню до складу його доходів.

Дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає, крім іншого, дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо).

Відповідно до п.137.1 ст.137 ПК України дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар.

Разом з тим, факт такої реалізації має бути встановлений та підтверджений даними бухгалтерського обліку.

З матеріалів справи вбачається, що в основу висновків відповідача про залишки товарно-матеріальних цінностей покладено дані інвентаризаційної відомості про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів товарно-матеріальних цінностей станом на 27.09.2013, складеної під час здійснення фактичної перевірки позивача фахівцями Головного управління Міндоходів у Запорізькій області.

Разом з тим, з акту (довідки) від 24.09.2013, бланк № 000074, складеного за результатами цієї фактичної перевірки, встановлено, що в ході проведеної фактичної перевірки здійснено «вибірково опис ТМЦ, розбіжностей не встановлено».

Таким чином, суд дійшов висновку, що під час визначення кількісних показників залишків товарно-матеріальних цінностей на складі відповідачем було порівняно дані вибіркової та валової інвентаризації, які, на переконання суду, взагалі не можуть були обєктами порівняння та співставлення, оскільки при співставленні таких показників не можливо визначити загальний залишок товару на складі підприємства на визначену дату, а можна лише перевірити відповідність вартісних показників.

Крім того, в судовому засіданні представник відповідача пояснив, що дані бухгалтерського обліку позивача до 27.09.2013 на предмет дослідження руху товару на складі не перевірялись, факт реалізації товару, а також дата переходу покупцеві права власності на товар не встановлювались, у звязку з чим, суд зазначає, що висновок відповідача про реалізацію товару без відповідного відображення в бухгалтерському обліку ґрунтується на припущеннях. Також слід зазначити, в матеріалах справи міститься акт прийому-передачі документів від 23.09.2014, відповідно до якого перевіряючим надавались первинні бухгалтерські документи позивача за січень-грудень 2013 року. Щодо посилань позивача на інвентаризаційний опис товарно-матеріальних цінностей від 31.08.2013, суд зазначає, що матеріалами справи не підтверджено, що даний документ надавався позивачем до перевірки, у звязку з чим суд не бере його до уваги.

Таким чином, враховуючи принцип безперервності бухгалтерського обліку та те, що під час фактичної перевірки контролюючим органом не проводилась суцільна інвентаризація, висновок відповідача про не включення позивачем до складу доходів від операційної діяльності (від реалізації товарів) за 2013 рік суми 2 656 969,00 грн., є необґрунтованим та передчасним.

Оскільки позиція контролюючого органу щодо заниження позивачем податкового зобовязання з податку на додану вартість на 527 169,00 грн. та завищення суми відємного значення з податку на додану вартість у декларації з податку на додану вартість за грудень 2014 року на суму 4 225 грн. базується на висновках про не включення позивачем до складу доходів від операційної діяльності суми 2 656 969,00 грн. та відповідно заниження валових доходів, з урахуванням вищенаведених висновків суду, така позиція є не обґрунтованою.

Щодо порушення п.138.4, п.138.2, пп.138.1.1 п.138.1 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, суд зазначає наступне.

Під час розгляду справи судом встановлено, що підставою для висновків відповідача про порушення позивачем вищевказаних приписів ПК України, стало твердження про включення позивачем до складу витрат, відображених у рядку 06.2 «Витрати на збут» витрат, які фактично включені до складу рядка 05.1 декларацій «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)», що, на думку відповідача, призвело до завищення витрат за 2013 рік на суму 1 919 277,00 грн.

Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно пп.138.1.1 зазначеного пункту витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.138.4 ст.138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Підпунктом 139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п.138.6 ст.138 ПК України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Згідно пп.138.10.3 п.138.10 ст.138 ПК України до складу інших витрат включаються витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг: а) витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції; б) витрати на ремонт тари; в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів; ґ) витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом; д) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона); е) витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; є) витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування; ж) витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства; з) інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

З матеріалів справи встановлено, що у рядку 051 «собівартість придбаних та реалізованих товарів» декларації з податку на прибуток за 2013 рік позивачем відображено суму 24 009 282,00 грн., що відповідає підсумковому значенню журналу-ордеру за рахунком бухгалтерського обліку 902 «собівартість реалізованих товарів» та кредиту рахунку 281 «товари». Зазначений показник також відповідає стр.080 Фінансового звіту позивача за 2013 рік, та підтверджується даними рахунку 902, відображеними у журналу-ордеру та відомості по рахунку 281 «Товари».

Також, з декларації з податку на прибуток за 2013 рік, судом встановлено, що в рядку 062 декларації «витрати на збут» позивачем зазначена сума 1 919 277,00 грн.

Враховуючи, що відображена у податковій звітності собівартість придбаних товарів відповідає даним бухгалтерського обліку позивача, доказів, які б свідчили про включення позивачем до складу собівартості реалізованих товарів витрат на маркетингові послуги, до матеріалів справи не надано, висновки відповідача про завищення позивачем витрат на суму 1 919 277,00 грн. не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, виявлені відповідачем під час проведеної перевірки порушення позивачем податкового законодавства не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, у звязку з чим підстави для застосування відповідних штрафних (фінансових) санкцій відсутні.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність скасування податкових повідомленьрішень від 03.02.2015 №2201, №2201, №2201 та задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо встановленого порушення касової дисципліни, суд зазначає наступне.

Під час розгляду справи встановлено, що підставою для прийняття податкового повідомленнярішення від 19.11.2014 №2201 став висновок контролюючого органу про неоприбуткування позивачем у касовій книзі грошових коштів у сумі 8082,00 грн.

З акту перевірки судом встановлено, що згідно книги обліку розрахункових операцій від 14.05.2013 №/р1/3306 до каси підприємства із застосуванням реєстратора розрахункових операцій (далі РРО) шляхом здійснення операції «службовий внесок» внесено аванс на загальну суму 8082,00 грн. Після закінчення роботи підприємства касиром інкасовано готівку із РРО та проведено операцію обнуління готівки у касовому апараті, проте, готівка за 06.09.2014 на суму 8082,00 грн. у касовій книзі не оприбуткована (видатковий ордер на авансовий внесок в РРО на суму 8082,00 грн. та прибутковий ордер на видану готівку на суму 8082,00 грн. не виписувались).

Відповідно до п.2.3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 (далі Положення №637), підприємства (підприємці) мають право здійснювати розрахунки готівкою між собою та/або з фізичними особами протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами в межах граничних сум розрахунків готівкою, установлених відповідною постановою Правління Національного банку України. Платежі понад установлені граничні суми проводяться через банки або небанківські фінансові установи, які в установленому законодавством порядку отримали ліцензію на переказ коштів без відкриття рахунку, шляхом перерахування коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення коштів до банку для подальшого їх перерахування на поточні рахунки. Кількість підприємств (підприємців) та фізичних осіб, з якими здійснюються розрахунки, протягом дня не обмежується.

Згідно п.2.6 Положення №637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Відповідно до п.4.7 Порядку реєстрації, опломбування та застосування реєстраторів розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 01.12.2000 №614 (далі-№614), який був чинним на момент здійснення касової операції, реєстрація видачі коштів у разі повернення товару (відмови від послуги, прийняття цінностей під заставу, виплати виграшів у державні лотереї та в інших випадках) або скасування помилково проведеної через РРО суми розрахунку здійснюється шляхом реєстрації від'ємної суми тільки в разі забезпечення алгоритмом роботи РРО окремого накопичення у фіскальній пам'яті від'ємних сум розрахунків. Якщо РРО не забезпечує такого накопичення, то дозволяється реєструвати видачу коштів (скасування помилкової суми) за допомогою операції «службова видача». Забороняється реєструвати через РРО від'ємні суми з використанням операції «сторно».

З наданого до матеріалів справи представником позивача пояснення касира ТОВ «Орлан ЛТД» ОСОБА_4, судом встановлено, що 06.09.2013 касиром ОСОБА_4 відповідно чеку №3828 від 06.09.2013 о 12:13:44, через фіскальний принтер марки міні-ФП ФН НОМЕР_1, було проведено помилкову операцію по службовому внесенню грошових коштів в касу РРО в розмірі 8082,00 грн. Крім того, з пояснень касира встановлено, що вказану помилку було виправлено шляхом проведення операції по службовому виносу грошових коштів із каси РРО (в чеку видача готівкою) чеком №3832 від 06.09.2013 о 12:26:18.

Разом з тим, суд критично ставиться до таких пояснень та зазначає, що касир перебуває у трудових відносинах з позивачем, а відтак є зацікавленою особою, у звязку з чим такі пояснення можуть не відображати обєктивних обставин внесення грошових коштів в касу РРО в розмірі 8082,00 грн.

З копій фіскальних чеків та Z-звітів за 06.09.2013 судом встановлено, що авансовий внесок готівкових коштів в касу позивача із застосування РРО у сумі 8 082,00 грн. відбувся о 12:13:44, після чого о 12:18:45 зроблений Х-звіт, відповідно до якого зафіксовано внесення готівкою зазначеної суми.

Суд зазначає, о 12:25:41 касиром також проведено через РРО операцію з продажу на суму 30 003,68 грн.

Враховуючи, що службова видача відбулась лише о 12:26:18, тобто після того, як каса продовжувала працювати у звичайному режимі та приймала платежі, суд критично оцінює твердження позивача про помилковість зазначеного внесення.

Також, суд зазначає, що пояснення позивача щодо технічної не можливості відображення у касовому чеку словосполучення «службовий внесок» жодним чином не пояснює необхідність здійснення такого внеску та подальшого його вилучення, враховуючи значний обсяг внесених коштів.

Відповідно до абзацу 3 пункту 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Враховуючи не оприбуткування позивачем у передбаченому законодавством порядку грошових коштів, які надійшли до каси РРО, суд дійшов висновку про правомірність застосування контролюючим органом до позивача штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 40410,00 грн. (8082,00 грн. * 5 = 40410,00 грн.) та відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування податкового повідомленнярішення від 19.11.2014 №2201.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан ЛТД».

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 71, 86, 158-163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан ЛТД» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області від 03.02.2015 №2201, №2201, №2201.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан ЛТД» понесені судові витрати зі сплати судового збору відповідно до частини задоволених позовних вимог в розмірі 389,76 грн. (триста вісімдесят девять гривень 76 коп.).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області на р/р 4006, отримувач коштів Державний бюджет Ленінського району м. Запоріжжя, банк ГУДКСУ у Запорізькій області, МФО 813015, решту суми несплаченого судового збору в розмірі 4 384,80 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири гривні 80 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.О. Семененко