Справа № 461/4519/15-а
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року Справа № 876/6699/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Галицького районного суду міста Львова від 19 травня 2015 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Львівської міської ради, треті особи: ТзОВ «Фіакр-Львів», ТзОВ «Міра і К», ТзОВ «Успіх БМ», Львівське комунальне АТП №1, ПАТ «Львівське автотранспортне підприємство-14630», Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, про визнання незаконним і скасування рішення, стягнення матеріальної шкоди,

встановив:

У квітні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача виконавчого комітету Львівської міської ради, в якому просив: 1) визнати незаконним і скасувати рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 115 від 10 березня 2015 року «Про тимчасове встановлення часу дії посвідчень пільгових категорій пасажирів у міському автотранспорті»; 2) стягнути з відповідача на користь позивача кошти на відшкодування шкоди в розмірі 150 грн. витрачені позивачем за весь термін дії оскарженого рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що оскаржене рішення є незаконним, порушує права та інтереси позивача. Таке рішення суперечить п.12 ст.7 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні». В період дії цього рішення позивач був змушений витрачати кошти на проїзд у міському пасажирському автотранспорті.

Відповідач виконавчий комітет Львівської міської ради позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 05.05.2015 року до розгляду справи залучено третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТзОВ «Фіакр-Львів», ТзОВ «Міра і К», ТзОВ «Успіх БМ», Львівське комунальне АТП №1, ПАТ «Львівське автотранспортне підприємство-14630», Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради.

Постановою Галицького районного суду міста Львова від 19.05.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

З цією постановою суду від 19.05.2015 року не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив її в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, прийнята із порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Вказує апелянт, що суд першої інстанції не врахував, що оскарженим рішенням відповідача № 115 від 10.03.2015 року позивача безпідставно позбавлено пільг на проїзд у міському автотранспорті.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції від 19.05.2015 року та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Відповідач виконавчий комітет Львівської міської ради подав заперечення на апеляційну скаргу, в кому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явились в засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що таку апеляційну скаргу слід задоволити частково.

Так, судом встановлено, що оскарженим рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 115 від 10.03.2015 року «Про тимчасове встановлення часу дії посвідчень пільгових категорій пасажирів у міському автотранспорті», вирішено тимчасово, до 01.06.2015 року, встановити час дії посвідчень на безоплатний проїзд пільговим категоріям пасажирів у міському автотранспорті з 10-00 год. до 16-00 год..

У подальшому, рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 308 від 08.05.2015 року «Про встановлення тарифу на послуги з перевезення пасажирів у міському автомобільному транспорті», зокрема пунктом 2.2. цього рішення, визнано таким, що втратило чинність вказане вище рішення виконкому № 115 від 10.03.2015 року.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо безпідставності усіх позовних вимог, з врахуванням наступного.

Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Статтею 6 КАС України гарантовано право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди повинні перевірити чи прийняті (вчинені) вони: - на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; - з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; - обґрунтовано; - безсторонньо (неупереджено); - добросовісно; - розсудливо; - з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; - пропорційно; - з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; - своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З врахуванням наведених вище правових норм, є помилковим висновок суду першої інстанції про те, що компетенція адміністративних судів не поширюється на спори стосовно оскарження тих рішень суб'єкта владних повноважень, які уже втратили свою чинність.

Відносно позовної вимоги про визнання незаконним оскарженого позивачем рішення відповідача № 115 від 10.03.2015 року, то суд апеляційної інстанції вважає, що така позовна вимога підлягає до задоволення.

Так, матеріалами адміністративної справи підтверджується, що позивач ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів праці, згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 14.11.2012 року.

Статтями 1, 2 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» (в редакції на час розглядуваних правовідносин) передбачено, що держава гарантує кожному ветерану праці та громадянину похилого віку належний рівень життя, задоволення різноманітних життєвих потреб, подання різних видів допомоги. Законодавство України про соціальний захист ветеранів праці та громадян похилого віку складається з цього Закону та інших актів законодавства України. Громадяни похилого віку користуються всіма соціально-економічними і особистими правами і свободами, закріпленими Конституцією України, іншими законодавчими актами. Місцеві ради, місцеві органи виконавчої влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації можуть встановлювати за рахунок власних коштів і благодійних надходжень додаткові гарантії щодо соціального захисту громадян похилого віку.

Пільги ветеранам праці, визначені статтею 7 вказаного Закону, серед яких є безплатний проїзд всіма видами міського пасажирського транспорту (за винятком таксі), за наявності передбачених законодавством умов.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Отже, наведеними вище законодавчими нормами передбачено, що місцеві органи виконавчої влади і органи місцевого самоврядування можуть встановлювати додаткові гарантії щодо соціального захисту ветеранів праці та громадян похилого віку, але не можуть обмежувати діючі гарантії соціального захисту.

Крім цього, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», зокрема главою 2 цього Закону, не передбачено повноважень виконавчого органу міської ради на обмеження встановлених законом соціальних прав громадян, в тому числі у сфері користування пасажирським автотранспортом.

Таким чином є протиправним оскаржене рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 115 від 10.03.2015 року.

Відносно позовної вимоги про скасування вказаного вище рішення № 115 від 10.03.2015 року, то суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не вирішив цієї позовної вимоги, оскільки в матеріалах адміністративної справи відсутня письмова заява позивача ОСОБА_1 про зміну (зменшення) позовних вимог, відповідно до ст. 137 КАС України.

При вирішенні позовної вимоги про скасування рішення виконкому № 115 від 10.03.2015 року, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ця позовна вимога не підлягає до задоволення, оскільки вказане рішення втратило чинність із 15.05.2015 року на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 308 від 08.05.2015 року (а.с. 31).

Відносно позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заподіяної шкоди в розмірі 150 грн., то для задоволення такої вимоги підстав немає, з врахуванням наступного.

Необхідність стягнення із відповідача виконавчого комітету Львівської міської ради матеріальної шкоди в розмірі 150 грн. позивач ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що в період дії незаконного рішення виконкому № 115 від 10.03.2015 року він, тобто позивач, будучи ветераном праці, був обмежений у своїх правах на пільговий проїзд в міському пасажирському автотранспорті, і внаслідок цього був змушений сплачувати кошти за проїзд, всього на суму 150 грн..

Однак, в матеріалах справи немає і позивачем не надано належних доказів того, що позивач у розглядуваний період із 10.03.2015 року по 15.05.2015 року користувався Львівським пасажирським міським автотранспортом в період доби до 10-00 год. і після 16-00 год. та сплачував грошові кошти за такий проїзд.

При цьому, надані позивачем квитки на проїзд у маршрутному таксі вартістю по 3 грн. (а.с. 2) не містять жодної конкретної інформації, зокрема, про дату і час проїзду, номер маршруту і напрям руху, приналежність таких квитків конкретній особі.

Крім цього, із матеріалів справи видно, що наявні у справі квитки на проїзд у маршрутному таксі були подані позивачем до суду одночасно із позовною заявою від 17.04.2015 року, а отже обґрунтованим може бути період користування міським автотранспортом лише до 17.04.2015 року.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, немає підстав для висновків про наявність факту заподіяння позивачу матеріальної шкоди в розмірі 150 грн. протиправним рішенням відповідача № 115 від 10.03.2015 року.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції від 19.05.2015 р. винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому, постанову суду першої інстанції слід скасувати і прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.

Одночасно, суд апеляційної інстанції зазначає, що в користь позивача слід стягнути 18,27 грн. із суми 36,54 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, згідно ст.94 КАС України, відповідно до обсягу задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити частково.

Постанову Галицького районного суду міста Львова від 19 травня 2015 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання незаконним і скасування рішення, стягнення матеріальної шкоди - скасувати і прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволити частково.

Визнати протиправним рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 115 від 10 березня 2015 року «Про тимчасове встановлення часу дії посвідчень пільгових категорій пасажирів у міському автотранспорті».

У задоволенні решта позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути із Державного бюджету України в користь ОСОБА_1 18,27 грн. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст постанови виготовлено та підписано 23.10.2015 року.