Справа № 826/13943/15
Суддя: Нагорянський С.І.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 жовтня 2015 року № 826/13943/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Нагорянський С.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1

доОргану опіки та піклування Подільської районної державної адміністрації у м. Києва

провизнання незаконними дій, скасування рішення
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Органу опіки та піклування Подільської районної державної адміністрації у м. Києва, в якому просив:

- визнати, що ненадання органом опіки і піклування дозволу ОСОБА_1 на відчуження 1/2 частки в квартирі через відсутність заяв-згод від ОСОБА_2 та ОСОБА_3, є незаконною дією;

- скасувати рішення органу опіки і піклування;

- надати дозвіл ОСОБА_1 на відчуження належної йому на праві спільної часткової власності 1/2 частки в квартирі АДРЕСА_1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду від 16 липня 2015 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 31 липня 2015 року.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в адміністративному позові.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання по справі.

У зв'язку з неявкою відповідача у судове засідання, 31 липня 2015 року суд ухвалив про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, оцінивши докази, які мають значення для розгляду та вирішення справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності 1/2 частки в квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 01 грудня 2014 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01 грудня 2014 року № 30278712.

З 10 жовтня 2012 року другим співвласником квартири є ОСОБА_4 на підставі рішення Подільського районного суду міста Києва про поділ майна.

Позивач має на меті відчужити належну йому частку квартири, однак оскільки в зазначеній квартирі зареєстрована неповнолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батькам дитини необхідно отримати дозвіл органу опіки і піклування.

Оскільки батьки дитини відмовляються звертатись до органу опіки і піклування за дозволом, 19 березня 2015 року позивач особисто звернувся до Відділу опіки та піклування Подільської районної державної адміністрації у м. Києва із заявою, в якій просив надати дозвіл на відчуження належної йому на праві спільної часткової власності 1/2 частини квартири № АДРЕСА_1.

Згідно Витягу з протоколу № 7 Органу опіки та піклування Подільської районної державної адміністрації у м. Києва від 02 квітня 2015 року, у наданих гр. ОСОБА_1 документах відсутні заяви-згоди батьків малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 про надання дозволу на відчуження 1/2 частини квартири № АДРЕСА_1, в якій зареєстрована дитина. Оскільки законодавством України передбачено надання дозволів батькам на вчинення правочинів щодо майнових прав їх дітей, орган опіки та піклування вирішив: при отриманні згоди від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 питання надання дозволу на відчуження 1/2 частини квартири, в якій зареєстрована неповнолітня ОСОБА_5, повторно винести на розгляд Комісії з питань захисту прав дитини.

Вважаючи незаконними дії відповідача стосовно ненадання дозволу на відчуження 1/2 частки в квартирі без відсутності заяв-згод від ОСОБА_2 та ОСОБА_3, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 177 Сімейного кодексу України, батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов'язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Якщо малолітня дитина може самостійно визначити свої потреби та інтереси, батьки здійснюють управління її майном, враховуючи такі потреби та інтереси.

Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав:

укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири;

видавати письмові зобов'язання від імені дитини;

відмовлятися від майнових прав дитини.

Батьки мають право дати згоду на вчинення неповнолітньою дитиною правочинів, передбачених частиною другою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування.

Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Згідно ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Як встановлено судом, у зв'язку з відсутністю заяви-згоди батьків малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, про надання дозволу на відчуження частини квартири, в якій зареєстрована дитина, відповідач вирішив повторно винести на розгляд Комісії з питань захисту прав дитини питання надання відповідного дозволу при отриманні згоди від батьків дитини.

Так, в обґрунтування позову позивач зазначив, що приймаючи зазначене рішення відповідач діяв без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення про надання дозволу на відчуження частини квартири, а саме відповідач не врахував факт відмови батьків дитини у зверненні до органу опіки та піклування.

Разом з тим, згідно ст. 355 Цивільного кодексу України, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Відповідно до ст. 356 Цивільного кодексу України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі.

Як зазначив відповідач у запереченнях проти позову, батьки неповнолітньої ОСОБА_5 не є співвласниками квартири № АДРЕСА_1, як і сама неповнолітня ОСОБА_5, а тому їх дозвіл на відчуження майна не вимагається.

З урахуванням наведеного, суд погоджується з доводами відповідача, що майнові права неповнолітньої ОСОБА_5 на спірну квартиру не порушуються, у зв'язку з їх відсутністю, а тому позивачу не потрібно отримувати згоду Органу опіки та піклування Подільської районної державної адміністрації у м. Києва на відчуження майна.

Тобто, фактично оскаржуваним рішенням відповідач ввів в оману ОСОБА_1, оскільки в рішенні зазначено про необхідність отримання органом опіки і піклування згоди від батьків неповнолітньої дитини.

Таким чином, суд дійшов висновку про визнання незаконним рішення Органу опіки та піклування Подільської районної державної адміністрації у м. Києва, оформлене протоколом від 02 квітня 2015 року № 7, яким вирішено повторно винести на розгляд Комісії з питань захисту прав дитини питання надання дозволу на відчуження 1/2 частини квартири, в якій зареєстрована неповнолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, при отриманні згоди від ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Оскільки позивач не потребує дозволу Органу опіки та піклування Подільської районної державної адміністрації у м. Києва на відчуження належної йому на праві спільної часткової власності 1/2 частки в квартирі АДРЕСА_1, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в частині зобов'язання відповідача надати відповідний дозвіл.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 69-71, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати незаконним та скасувати рішення Органу опіки та піклування Подільської районної державної адміністрації у м. Києва, оформлене протоколом від 02 квітня 2015 року № 7, яким вирішено повторно винести на розгляд Комісії з питань захисту прав дитини питання надання дозволу на відчуження 1/2 частини квартири, в якій зареєстрована неповнолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, при отриманні згоди від ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя С.І. Нагорянський