Справа № 453/1116/15-а
Суддя: Брона А. Л.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Сколівський районний суд Львівської області
ПОСТАНОВА

Іменем України

Справа № 453/1116/15-а

№ провадження 2-а/453/48/15

30.09.2015 року суддя Сколівського районного суду Львівської області Брона А.Л., розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Сколівському районі Львівської області про визнання неправомірними дій суб`єкта владних повноважень при призначенні пенсії за вислугу років та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Сколівському районі Львівської області про визнання неправомірними дій суб`єкта владних повноважень при призначенні пенсії за вислугу років та зобов`язання вчинити певні дії. У обґрунтування позовних вимог посилався на те, що його вислуга років, яка дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII становить 22 роки, з яких 20 років 3 місяці, 22 дні на посадах прокурорів в органах прокуратури Львівської області. За таких обставин, він 17.07.2015 року звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі ч. 1 п. 8 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року, однак, відповідачем у призначенні такої йому було відмовлено посилаючись на те, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру», а тому з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеним законом не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються. Вказав, що відповідач безпідставно та незаконно посилається на ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року щодо регулювання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України, у той час коли зазначені положення Закону втратили чинність на підставі введення в дію 15 липня 2015 року нового Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, яким на сьогоднішній день, а також на день звернення до управління Пенсійного фонду України у Сколівському районі Львівської області регулює пенсійне забезпечення працівників прокуратури України. Вважає, що у діяльності посадових осіб управління Пенсійного фонду України у Сколівському районі Львівської області при прийнятті рішення мають місце порушення вимог Конституції України, чинного законодавства України про пенсійне забезпечення та загальнообов'язкове пенсійне страхування, Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 183-2 КАС України дана категорія адміністративних справ розглядається в порядку скороченого провадження.

Представник відповідача подав заперечення проти позову, в якому зазначив, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру». У зв'язку з цим з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеним законом не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються, відтак у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. який набрав чинності та вступив в дію з 15 липня 2015 року гарантії незалежності прокурорів забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням. Частиною 5 цієї статті передбачено , що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, інші державні органи, їх посадові та службові особи, а також фізичні та юридичні особи і їх об'єднання зобов'язані поважати незалежність прокурора ті утримуватися від здійснення у будь-якій формі впливу на прокурора з метою перешкоджанні виконанню службових обов'язків або прийняття ним незаконного рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року передбачено право прокурора на пенсію за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення з 01.10.2014 року по 30.09.2015 року вислуги років не менше 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років.

З матеріалів справи вбачається, що 17.07.2015 року позивач відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», який чинності набув чинності 15.07.2015 року, звернувся до управління Пенсійного фонду України у Сколівському районі Львівської області з заявою про призначення пенсії за вислугу років, яка станом на 05.07.2015 року становила 22 роки, з яких 20 років 3 місяці 22 дні робота на прокурорських посадах. Однак, у призначенні пенсії за вислугу років позивачу було відмовлено з тих підстав, що згідно з п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII відповідно до якого у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

На час прийняття вищезазначеного Закону № 213-VIII від 02.03.2015 та з 1 червня 2015 року до 15 липня 2015 року діяв ОСОБА_2 України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, яким регулювались питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України (ст. 50-1). Саме за нормами цього закону не можливо було призначати «спеціальну» пенсію і вона мала призначатися «на загальних підставах».

Проте з 15 липня 2015 року введено в дію новий ОСОБА_2 України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, яким на сьогоднішній день регулюються питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України (ст. 86).

Будь які зміни до статті 86 вказаного Закону № 1697-VII щодо відсутності права працівників прокуратури України на звернення до державних органів Пенсійного фонду України на призначення пенсії за вислугу років законодавцем, Верховною Радою України, на сьогоднішній день не внесено та не прийнято.

Отже, положення цієї статті є чинними і дають право працівникам прокуратури України, за наявності на день звернення з 01.10.2014 року по 30.09.2015 року вислуги років не менше 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років звертатися до органів Пенсійного фонду України про призначення відповідної пенсії за вислугу років.

Частиною 3 статті 8 ОСОБА_2 Закону встановлено, що норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Також однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина недопущення їх скасування.

Згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

ОСОБА_3 Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізаціє права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення ОСОБА_3 Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій гарантій).

Окрім цього, у рішенні ОСОБА_3 Суду України у справі №1-9/2015 від 13 травня 2015 року зазначено, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в які визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 1, частина перша, друга статті 8, частина друга статті 19 Конституції України). Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина перша статті 46 Конституції України). В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України) ОСОБА_3 Суд України зазначив, що ОСОБА_2 України закріплює основоположні засади права громадян на соціальний захист і відносить до законодавчого регулювання механізм реалізації цього права (абзац сьомий пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 20 червня 2001 року №10-рп/2001). За Конституцією України Кабінет Міністрів України забезпечує виконання Конституції та законів України, в тому числі у сфері соціального захисту (пункти 1,3 статті 116).

Виходячи із висловленого у рішеннях ОСОБА_3 Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужене шляхом внесення змін до законодавства.

Суд не може взяти до уваги доводи відповідача, що з 01.06.2015 року згідно пункту 5 прикінцевих Положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення»№213-VIII від 02.03.2015 року (далі закону №213) у звязку з неприйняттям закону про призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру», «Про державну службу», «Про судоустрій та статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України втратили чинність.

При цьому, суд звертає увагу, що на момент прийняття Закону України №213-VIII та дії зазначених в ньому прикінцевих Положень, в Україні діяв ОСОБА_2 України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII, який з 15.07.2015 року втратив свою чинність і з цього дня вступив в дію інший однопредметний ОСОБА_2 України «Про прокуратуру» №335-VIII. Тобто, Законом №213-VIII від 02.03.2015 не міг встановлювати чи вносити зміни до Закону України «Про прокуратуру», який вступив в дію лише з 15.07.2015 року.

Таким чином, відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за вислугу років безпідставно, на власний розсуд, всупереч вимогам ст. 58 Конституції України поширює дію старого Закону № 213-VIII на новий ОСОБА_2 України «Про прокуратуру» № 1697-VII, який набрав чинності 15 липня 2015 року, не зважаючи на те, що жодної прямої вказівки про надання зворотної дії в часі цьому закону не передбачено.

Крім того, ОСОБА_2 України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII в частині регулювання питань пенсійного забезпечення працівників прокуратури України є спеціальний законом, та на сьогоднішній день повинен застосовуватися органами Пенсійного фонду України при призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 цього Закону за наявності на день звернення з 01.10.2014 року по 30.09.2015 року вислуги років не менше 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років, і введений в дію після прийнятого Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII. Такого висновку дійшов і ОСОБА_3 Суд України у своєму рішенні у справу №1-9/2015 від 13 травня 2015 року (пункти 2.1 та 2.2 мотивувальної частини Рішення).

Ураховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим, визнання Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VII правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянин ОСОБА_3 Судом України вважається скасуванням або обмеженням цих прав свобод (Рішення КСУ справа N 1-28/2008), а безпідставне поширення його дії на нове законодавство є порушенням ст. 58 Конституції України.

Керуючись ст.ст. 7-14, 18-19, 23, 71, 86, 159-163, 183-2 КАС України, ст. ст. 16, 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII , суд

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України у Сколівському районі щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 8 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII.

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України у Сколівському районі Львівської області призначити ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII з дня звернення, тобто з 17.07.2015 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Сколівський районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя