Справа № 1718/2-а-890/11
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2012-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________

Головуючий у 1-й інстанції: Болотвіна Л.О.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

іменем України

"04" квітня 2012 р. Справа № 1718/2-а-890/11

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Хаюка С.М.

суддів: Бондарчука І.Ф.

ОСОБА_2,

розглянувши в письмовому провадженні у м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Сарненської райдержадміністрації Рівненської області на постанову Сарненського районного суду від "28" червня 2011 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Сарненської райдержадміністрації Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

31.03.2011 року позивач звернувся з адміністративним позовом і просить визнати дії відповідача неправомірними та зобов"язати його нарахувати і виплатити на неї та неповнолітню дитину допомогу в зв"язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва у розмірі визначеному ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"за період з 29.09.2010 року по 28.03.2011 року

Постановою Сарненського районного суду від 28 червня 2011 року позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність відповідача та зобов"язано його провести перерахунок та виплату ОСОБА_3 допомогу в зв"язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва у розмірі визначеному ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 30.09.2010 року по 28.06.2011 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову , мотивуючи тим, що йому безпідставно відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо зобов"язання нарахувати і виплатити допомогу в зв"язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва у розмірі визначеному ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на її дитину.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції і відмовити в задоволені позову повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадови і службові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач проживає с.Чудель. Сарненського району Рівненської області, яке відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 року віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, не працює, є потерпілою від аварії на ЧАЄС 3-ї категорії, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_5,10.01.1995 року накродження, перебуває на обліку по отриманні допомоги в управлінні праці і соціального захисту населення Сарненськохї райдержадміністрації, що підтверджується відповідним посвідченням, свідоцтвом про народженя, паспортом (а.с.2-8).

Позивачу виплачувалась допомога як особі, що проживає у зоні гарантованого добровільного відселення та на неповнолітню дитину, в розмірі 4,20 грн., що підтверджується довідкою відповідача від 18.03.2011 року (а.с.7). Сума допомоги, на думку позивача, є значно нижчою, ніж це передбачено ст. 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв"язку з чим вона звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, а саме: зобов"язав ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Сарненської райдержадміністрації провести донарахування та виплатити позивачу коштів, передбачених ст. 37 Закону, за період з 30.09.2010 року по день винесення рішеня 28.06. 2011 року.

Оцінюючи таку правову позицію суду першої інстанції, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств та відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій, тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов"язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

При цьому, визначаючи базову величину, з якої розраховується сума допомоги згідно зі ст. 37 Закону, відповідачу слід керуватися розміром мінімальної заробітної плати, а не сумою, передбаченою Постановою Кабінету Міністрів України "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 26.07.1996 року №836.

Розмір мінімальної заробітної плати протягом визначеного судом строку постійно змінювався в сторону збільшення.

Виходячи із засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні спору в частині того, яка сума підлягає стягненню за визначений позивачем період, застосуванню підлягають саме статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Тому позивач та її неповнолітня дитина, відповідно до ст.37 Закону, як проживаючі у зоні гарантованого добровільного відселення, має право отримувати допомогу у зв"язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва у розмірі визначеному ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до підпункту 2 п.4 " Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов"язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" затвердженого постановою КМ України №936 від 20.09.2005 року (із змінами і доповненнями від 5 березня 2008 року дійсних на час виникнення спірних правовідносин), виплата щомісячної грошової допомоги-громадянам, які проживають на території радіоактивного забруднення, у зв"язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва відповідно до ч.1 ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" проводиться управліннями праці і соціального захисту населення районних(міських) держадміністрацій за місцем реєстрації громадян.

Із довідки відповідача (а.с.7) вбачається, що позивач та її неповнолітня дитина отримували допомогу у зв"язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва у значно меншому розмірі ніж визначено положеннями ст.37 Закону, а тому апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню.

В той же час колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції помилково вийшов за межі позовних вимог не обгрунтувавши це в своєму рішенні і задовольнив позовні вимоги з 30.03.2011 року по 28.06.2011 року. При цьому доказів про те , що права позивачки за вказаний період порушені в матеріалах справи відсутні, а наявна лише довідка відповідача про розмірі виплат в межах позовних вимог (а.с.7).

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав , свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб"єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Захист прав, свобод і інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушень, тобто необхідною умовою для прийняття рішення по суті є наявність порушення прав, свобод та інтересів. Захист порушених прав , свобод та інтересів на майбутнє, які не відбулися в часі чинним законодавством не передбачено.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 201 КАС України, підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст.ст.183-2,195,197,201,205,207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Сарненської райдержадміністрації Рівненської області задовольнити частково.

Постанову Сарненського районного суду від 28 червня 2011 року змінити виклавши абзац третій в наступній редакції:

"Зобов"язати ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Сарненської райдержадміністрації Рівненської області провести перерахунок та виплатити ОСОБА_3 та її неповноілітній дитині ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 допомогу в зв"язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва у розмірі визначеному ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" 40% мінімальної заробітної плати за період з 30.09.2010 року по 28.03.2011 року .

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.М.Хаюк

судді: ОСОБА_6 ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_3 вул. Дружби, 21,с. Чудель,Сарненський район, Рівненська область,34500

3- відповідачу ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Сарненської райдержадміністрації Рівненської області вул. Демократична, 46,м.Сарни,Сарненський район, Рівненська область,34502