Справа № 2-а-1623/11
Суддя: Окунь Т. В.
Дата ухвалення: 2011-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-1623/11
Постанова

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2011 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі : головуючого судді Окунь Т.В.

при секретарі Гончар С.Т.

з участю сторін:

позивача ОСОБА_1

прокурора Павловського С.О.

представника відповідача ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Праці та соціального захисту населення Комсомольської міської ради, Міністерства праці і соціальної політики України про стягнення одноразової допомоги на оздоровлення,

встановив

В грудні 2007 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з Управління праці та соціального захисту населення недоплачені їй, як особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи щорічні суми на оздоровлення за період протягом 2002-2007 років, що становить загальну суму 6713 грн.50 коп.

В судовому наполягаючи на задоволенні позову, ОСОБА_1 послалась на те, що є постраждалою внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, має 3 групу інвалідності по захворюванню, повязаному із впливом іонізуючих факторів внаслідок аварії на ЧАЄС , в звязку з чим перебуває на пенсійному обліку в УПФУ м. Комсомольська, отримує пенсію, як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС і має право на отримання згаданої соціальної виплати у встановленому Законом розмірі. На початку грудня 2007 року вона звернулась до УПСЗН із заявою про перерахунок призначеної соціальної виплати відповідно до положень ст.48 Закону № 796-ХП(далі Закон № 796-ХП), проте у здійсненні такого перерахунку їй було відмовлено. Вважаючи відмову відповідача незаконною, просить про задоволення позову.

Представник УПСЗН позов не визнала. Вважає, що УПСЗН діяло в межах наданих повноважень та у відповідності до вимог чинного законодавства. ОСОБА_3 показала, що виплату соціальної допомоги на оздоровлення здійснено УПСЗН в розмірі, встановленому Постановою КМУ № 562 від 12.07.2005 року, тобто у відповідності до бюджетного призначення і в межах бюджетних асигнувань, з огляду на що просить відмовити в задоволенні позову. Крім того, наполягає на застоуванні строку позовної давності.

Прокурор заперечив проти задоволення позову ОСОБА_1 за його безпідставністю.

Представник Міністерства праці і соціальної політики України до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому Законом порядку (а.с. 101).

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази, надані ними на обгрунтування вимог та заперечень проти позову, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.

ОСОБА_3 встановлено, що позивач з 14.04.2000 року має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеної до першої категорії і з 06.04.2009 року є інвалідом 3 групи 1 категорії за захворюванням, повязаним із впливом наслідків аварії на ЧАЕС безстроково (а.с. 106), в звязку з чим перебуває на пенсійному обліку і отримує пенсію, як інвалід 3 групи 1 категорії за захворюванням, повязаним із впливом наслідків аварії на ЧАЕС .

Визначаючи характер спірних правовідносин та правову норму, яку належить до них застосувати, суд виходить з наступного:

Відповідно до положень ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, яке включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, що гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За ч.1 ст.48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції від 20.06.1996 року, що діяла на момент виникнення спірних правовідносини і діє до наступного часу (протягом згаданого періоду дія статті неодноразово зупинялась ЗУ «Про державний бюджет» на відповідний рік з наступним прийняттям рішення щодо неконституційності внесених змін) , щорічна допомога на оздоровлення інвалідам Ш групи встановлена в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Виплати, зазначені в цій статті проводяться протягом одного місяця з дня встановлення інвалідності, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Отже, вихідним крітерієм обчислення розмірів щорічної допомоги на оздоровлення, яка призначається відповідно до положень ст.48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є мінімальна заробітна плата. Іншого нормативно-правовога акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Проте, щорічна допомога на оздоровлення була призначена ОСОБА_1 в розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що істотно звужує право позивача на отримання соціальної допомоги у встановленому Законом розмірі (а.с. 6).

Аналізуючи доводи, наведені відповідачем на обгрунтування заперечень проти позову, суд наголошує про наступне:

Посилання відповідача на те, що порядок застосування Закону 796-ХП проводиться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обовязковим для виконанння місцевими органами влади, а фінансування витрат, повязаних з реалізацією цього Закону здійснюється за рахунок державного бюджету, не є такими, що заслуговують на увагу, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених Законом. Крім того, пільги, компенсації гаратії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достаній життєвий рівень, тому, враховуючи положення ч.3 ст.22 Конституції України, суд вважає, що звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом України, є безпідставним.

Що стосується вимоги представника УПСЗН про застосування строку позовної давності, слід зазначити про наступне:

За змістом ч.3 ст. 99 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи Кодексом адміністративного судочинства України та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, ніж річний строк, передбачений ч.2 ст.100 КАС України /в редакції, що діяла на час звернення до суду/. Враховуючи характер позовних вимог та виходячи із системного аналізу ст.48 Закону 796-ХП, п.3 ч.1 ст.268 ЦК України, ч.ч.2,3 ст.99 КАС України, суд вважає, що встановлений ч.2 ст.99 КАС України строк позовної давності не може поширюватись на згадані правовідносини, які виникли з приводу вимоги компенсації шкоди, завданої здоровю.

Отже, приймаючи до уваги, що Законами України про «Державний бюджет на 2002 рік», «Державний бюджет на 2003 рік», «Державний бюджет на 2004 рік», про «Державний бюджет на 2005 рік» та «Державний бюджет на 2007 рік» розмір мінімальної заробітної плати неодноразово збільшувався, і згаданими Законами (за виключенням ЗУ «Про Держбюджет» на 2007 рік,), які в частині внесених змін до ст.48 ЗУ №796-ХП були визнані неконституційними) не встанавлювались обмеження щодо застосування розмірів заробітної плати, зокрема для реалізації положень ст.48 ЗУ №796-ХП, дії УПСЗН щодо здійснених позивачу виплат протягом 2002-2007 років є неправомірними, що передбачає зобовязання відповідача здійснити такий перрахунок з розрахунку мінімальної заробітної плати на момент виплати.

Що стосується дій УПСЗН у 2006 році та вимоги позивача про зобовязання відповідача здійснити такий перерахунок у відповідності до ст.48 ЗУ №796-ХП за 2006 рік, то враховуючи, що дія аб.2,3 ч.4 ст.48 ЗУ №796-ХП була зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на 2006 рік згідно із п.37 ст.77 ЗУ «Про державний бюджет України на 2007 рік» від 20.12.2005 року, який не визнавався неконституційним до сьогоднішнього часу, не можна стверджувати, що дії УПСЗН щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення протягом 2006 року були неправомірними.

З огляду на вищенаведене, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд, враховуючи правосубєктність відповідачів, їх права та обовязки, приймаючи до уваги, що предметом спору є вирішення питання нарахування та виплати належних позивачу сум, що належить до компетенції УПСЗН, яке діє відполвідно до Постанови КМУ №790 від 30.052007 року Про затвердження типових положень про Головне управління ПСЗН обласної, Київської міської, УПСЗН Севастопольської міської і про управління праці та соціального захисту населення районної, районної у м. Севастополі та м. Києві держадміністрації, відповідно до Положенння УПСЗН виконкому Комсомольської міської ради вважає, що, протягом 2002,2003,2004,2005,2007 років УПСЗН повинно було призначити та виплатити позивачуі щорічну допомогу на оздоровлення, як інваліду 3 групи 1 категорії за захворюванням, повязаним із впливом наслідків аварії на ЧАЕС з розрахунку 4-ти мінімальних заробітних плат на момент виплати.

Отже, приймаючи рішення про виплату ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення протягом 2002,2003,2004,2005,2007 років, як інваліду 3 групи 1 категорії виходячи з розрахункової величини, визначеної Постановами КМУ № 836 від 26.07.1996 року, № 562 від 12.07.2005 року, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що дає суду підставу дійти висновку про обґрунтованість вимоги щодо неправомірності дій відповідача із одночасним зобовязанням Управління праці та соціального захисту населення провести перерахунок та після його проведення виплатити різницю в отриманій та перерахованій щорічній допомозі на оздоровлення, оскільки саме такий порядок (призначення та наступна виплата) передбачений чинним законодавством України і він не дотриманий відповідачем. Вимога позивача про стягнення недоплаченої допомоги задоволенню не підлягає, оскільки фактично не була їй призначена, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення призначення та нарахування допомоги замість органу, на який покладаються такі повноваження.

Питання про судові витрати вирішене судом відповідно до положень ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.213, 215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Управління Праці та соціального захисту населення виконкому Комсомольської міської ради щодо відмови в проведенні перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення протягом 2002,2003,2004,2005,2007 років відповідно до положень ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобовязати Управління Праці та соціального захисту населення виконкому Комсомольської міської ради, з урахуванням виплачених протягом 2002-2007 років коштів по щорічній допомозі на оздоровлення, провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1, за період, протягом 2002,2003,2004,2005,2007років щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі з розрахунку 4 мінімальних заробітних плат на час виплати відповідно до положень ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

ОСОБА_3 витрати по справі компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського Апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з часу його проголошення.

Суддя: підпис ОСОБА_5

Згідно з оригіналом:ОСОБА_3ОСОБА_5