Справа № 2270/12429/11
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" жовтня 2015 р. м. Київ К/9991/18047/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

прокурора Генеральної прокуратури України Гудименко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому

на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.12.2011

та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15.02.2012

у справі № 2270/12429/11

за позовом Приватного акціонерного товариства «ТЕСМО-М»

до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому,

третя особа, яка не заявляє самостійний вимог на предмет спору:

Головне управління Державного казначейства у Хмельницькій області

про скасування податкового повідомлення-рішення та стягнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.12.2011, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15.02.2012, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.Хмельницькому від 19.09.2011 № . Стягнуто з Державного бюджету України на користь ПП «Тесмо-М» 494021 грн. відшкодування бюджетної заборгованості з податку на додану вартість. Присуджено ПП «Тесмо-М» з Державного бюджету України судові витрати в сумі 1700 грн.

ДПІ у м. Хмельницькому подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Підставою для зменшення позивачу за податковим повідомленням-рішенням від 19.09.2011 № бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 537000,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 268750,00 грн. слугували висновки виїзної позапланової перевірки з питань нарахування бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на розрахунковий рахунок платника у банку за липень 2011 року, викладені в акті від 09.09.2011 № 6178/23-7/14152653, про порушення вимог п.п.198.1, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1. п. 200.3, п.п. «а» п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України.

За висновками перевірки порушення позивачем вказаних норм закону полягало у неправомірному віднесенні до складу податкового кредиту податку на додану вартість:

за червень 2011 року в сумі 7706 грн. за операціями з придбання товару (металопрокату) у ТОВ «Альянс» за договором від 10.01.2010 № 10/08/10-1. Відповідач виходив з того, що позивач включив до складу податкового кредиту за червень 2001 року податок на додану вартість в загальній сумі 97149 грн., ТОВ «Альянс» включило до складу податкових зобов'язань за цей період податок на додану вартість тільки в сумі 89442 грн. Податок на додану вартість в сумі 7706 грн. на підставі податкової накладної від 27.06.2011 № 32 до складу податкових зобов'язань ТОВ «Альянс» не включило;

за червень 2011 року в сумі 189363 грн. за операціями з придбання будівельних комплектуючих у ТОВ «БКК Інтермар» за договором поставки від 21.06.2011 № 36, реальне вчинення яких не підтверджено. Реальність вчинення господарських операцій з поставки товару поставлена податковим органом під сумнів з огляду на те, що ТОВ «БКК Інтермар» не знаходиться за своїм місцезнаходженням. У товарно-транспортній накладній від 29.06.2011 № 1 вказано адресу пункту навантаження, за якою ТОВ «БКК Інтермар» не знаходиться. Окрім того, на підставі даних Системи співставлення податкового зобов'язання та податкового кредиту встановлено, що ТОВ «БКК Інтермар» за червень 2011 року формувало податковий кредит за рахунок операцій з ризиковими контрагентами, які не декларують податкові зобов'язання за операціями з ТОВ «БКК Інтермар». У ТОВ «БКК Інтермар» відсутні земельні ділянки, основні фонди (офісні, складські приміщення, транспортні засоби, машини та обладнання), кількість працюючих становить одна особа, яка з огляду на загальний обсяг задекларованих доходів від реалізації товарів (робіт, послуг) фізично не могла здійснювати такий обсяг робіт;

за червень 2011 року в сумі 304658 грн. за операціями з придбання у ФОП ОСОБА_3 товару за договором поставки від 14.03.2011 № 215, реальне вчинення яких не підтверджено. Реальність вчинення господарських операцій з поставки товару поставлена податковим органом під сумнів з огляду на те, що в сертифікатах, що посвідчують якість товару - сталі рулонної, які були видані позивачу ФОП ОСОБА_3, виробниками зазначено JSC ArcelorMittal, Республіка Казахстан та фірма «Rockwool Polska» Польща, однак ФОП ОСОБА_3 імпортні операції не проводились та не декларувались. В товарно-транспортних накладних від 30.06.2011 не зазначено адреси пункту навантаження (зазначено - м.Вінниця), відсутні підписи особи, яка відвантажила ТМЦ та яка дозволила відвантаження, дата прибуття та вибуття автомобільного транспорту. Кількість продукції у видаткових накладних - 107,3 тонн не відповідає фактичній кількості та сумі вивезених ТМЦ згідно з товарно-транспортними накладними - 84 тонни. Водієм здійснено завантаження та перевезення вантажу м.Вінниця - м.Хмельницький двічі за добу. Згідно з поясненнями водія - ОСОБА_4, який зазначений в ТТН як водій, він не здійснював 2 поїздки в один день та два дні підряд до м.Хмельницького.

Також відповідач вважає, що позивач в рядку 21 декларації з податку на додану вартість за липень 2011 року завищив бюджетне відшкодування в сумі 35773 грн., оскільки не оплатив залишку від'ємного значення в такій сумі у попередньому податковому періоді.

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, правової оцінки встановлених судами обставин суд касаційної інстанції виходить з такого.

Платник податків при формуванні податкового кредиту повинен був діяти у відповідності до вимог ст. 198 Податкового кодексу України, при визначенні суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), - ст. 200 цього кодексу, зокрема п. 200.3, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України.

Наявність законодавчо визначених обставин для формування податкового кредиту є обов'язковою, але не є безумовною підставою для визнання правомірності такого формування за умови якщо податковий орган доведе, що відомості в первинних документах не відповідають дійсності, в тому числі якщо господарські операції не мали реального характеру, були спрямовані на протиправне отримання податкових вигод з метою ухилення від оподаткування.

Водночас висновки про нереальність господарських операцій з придбання платником податку товарів мають підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз положень п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що право податковий кредит з податку на додану вартість виникає в результаті придбання товарів (послуг) з метою використання в господарській діяльності. При цьому операція з поставки товарів (послуг) повинна бути реальною, тобто призводити до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю. В основі будь-якої реальної господарської операції має лежати економічна мета, тобто бажання платника податків приростити активи за допомогою досягнення господарського ефекту.

У податковому обліку понесені витрати на придбання товарів (робіт, послуг) мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, а податковий кредит обов'язково має бути підтверджено податковою накладною, виписаною платником податку на додану вартість.

Усі документи в їх сукупності, складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення, які за змістом відповідають вимогам закону та які відображають реальні господарські операції, належать до первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності. Тому, суди повинні надавати належну оцінку усім таким доказам у їх сукупності.

Також доведенню у таких справах підлягають обставини щодо придбання платником податків товарів з метою використання у власній господарській діяльності, у зв'язку з чим необхідно встановлювати мету здійснення господарських операцій (призначення товару) тощо.

З метою дослідження фактичного придбання товарів (послуг) у межах господарської діяльності необхідно було аналізувати договірні умови їх поставки, належним чином досліджувати первинні бухгалтерські документи, складені під час здійснення господарських операцій, порядок поставки, зміст, обсяги товарів (послуг), мету придбання.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний розгляд здійснюється за правилами розгляду справи судом першої інстанції з урахуванням особливостей, встановлених цією главою (главою 1 «Апеляційне провадження»).

Виходячи з положень п. 1, п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України під час прийняття постанови суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження, та яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив правильності встановлених судом першої інстанції обставин та їх оцінки, дотримання судом норм матеріального та процесуального права, та постановив ухвалу без повного встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, без зазначення обґрунтованих мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали.

Порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, згідно із ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судового рішення і направлення справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи суду слід врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, належним чином їх оцінити, вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, з'ясувати результат розгляду кримінальної справи, на яку посилається відповідач, та з'ясувати, чи стосується кримінальна справа обставин щодо взаємовідносин контрагентів з позивачем, зокрема у межах поставок товарів (послуг), реальність яких оспорена податковим органом.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15.02.2012 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Вінницького апеляційного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В.Ланченко

Ю.І. Цвіркун