Справа № 2а-600/10
Суддя: Зейкан І.Ю.
Дата ухвалення: 2010-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Кузнецовський міський суд Рівненської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2010 року м. Кузнецовськ

Кузнецовський міський суд Рівненської області у складі:

головуючої судді Зейкана І.Ю.

при секретарі судового засідання Нафєєвій Н.В.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі засідань Кузнецовського міського суду адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області про перерахування пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

До Кузнецовського міського суду звернулась ОСОБА_1 із адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області (далі - УПФ) з вимогами визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України у м.Кузнецовську Рівненської області щодо неперерахування їй пенсії відповідно до ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобовязати управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області здійснити перерахунок та виплату пенсії їй, як інваліду третьої групи інвалідності, повязаною з Чорнобильською катастрофою, відповідно до положень ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ (далі Закон України №796-ХІІ), починаючи за період з 15.12.2006 року до 31.12.2007 року, а також з 22.05.2008 року довічно, а також зобовязати управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області здійснити перерахунок та виплату їй додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, як особі, віднесеній до категорії 1 інваліду третьої групи, відповідно до положень ст.50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що є інвалідом третьої групи інвалідності, повязаної з наслідками аварії на ЧАЕС. Однак, розмір призначеної та виплачуваної пенсії не відповідає розмірам, що встановлені нормою ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно якої розмір пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим по ІІІ групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком. Крім того, вказує, що їй не виплачується у повному розмірі щомісячна додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоровю, як то передбачено ст.50 вищевказаного Закону України.

Позивач вважає, що на підставі положень ст. 28 ч.1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» слід брати за базову величину мінімального розміру пенсії за віком розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У перерахунку пенсії позивачу відмовлено, тому й звернувся до суду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Вказала, що про порушення її прав на пенсію у розмірах відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України №796-ХІІ узнала у грудні 2009 року.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні просить відмовити у позовних вимогах ОСОБА_1 повністю у звязку з безпідставністю.

Заперечення обґрунтовує тим, що до 16.07.08р. була чинною постанова КМ України №1 від 03.01.02р., згідно якої було встановлено, що виходячи з розміру 19, 91 грн. провадиться розрахунок пенсій, призначених відповідно до ч.4 ст.54 Закону № 796 ХІІ. З 16.07.08р. виплата пенсій згідно ст.54 Закону № 796 ХІІ не врегульована законодавчо, оскільки не нормативно визначено з якого розміру слід обчислювати даний вид пенсії. Відповідач вказує на неможливість застосувати для визначення нижчої межі пенсії, передбаченої ст.54 Закону № 796 ХІІ, той мінімальний розмір пенсії за віком, що визначений ст. 28 ч.1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», так як цей розмір застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Також, посилається на те, що п.4 Постанови КМУ №530 від 28.05.08 встановлено, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується у таких розмірах до прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, тим що належать до категорії 1 інвалідам ІІІ групи 15 відсотків.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши інші докази у справі приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову.

З копії посвідчення серії А №095040 (із вкладкою 623784С до цього посвідчення) вбачається, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1. Відповідно до копії довідки МСЕК серії РВН №105172 позивач з 15.12.2006 року є інвалідом третьої групи інвалідності. Причиною інвалідності є захворювання повязане з наслідками Чорнобильської катастрофи. Групу інвалідності встановлено до віку.

Із розпоряджень УПФ та заяв позивача, які містяться у пенсійній справі ОСОБА_1, вбачається, що їй з 29.05.1997 року до цього часу виплачується пенсія за віком. Заяв про переведення на пенсію відповідно до ст.54 Закону України №796-ХІІ від імені ОСОБА_1 у матеріалах пенсійної справи не виявлено.

Пунктом 13 Прикінцевих положень Закону України №1058-IV, встановлено, що у разі, якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Закону України №796-ХІІ та Закону України №1058-IV, призначається пенсія за її вибором.

Аналогічне регулювання містить ст.15 Закону України «Про пенсійне забезпечення», де зазначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України №796-ХІІ або їм надається право на одержання пенсії на підставах, передбачених цим Законом.

Оскільки позивач не зверталась до УПФ із заявою про переведення її на пенсію відповідно до ст.54 Закону України №796-ХІІ, суд вважає, що вимоги позивача про перерахунок пенсії відповідно до вказаної статті є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України № 796 ХІІ, особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоровю, у розмірах: інвалідам ІІІ групи 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007р. передбачена інша редакція частини 4 статті 54 Закону № 796 ХІІ - частину 3 і 4 ст.54 замінено чотирма частинами іншого змісту. У цій редакції ст.54 ч.3 (від 28.12.07р.) визначено, що у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок із Чорнобильської катастрофою, не можуть бути нижчими для інвалідів щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою по ІІІ групі інвалідності 110 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Цим самим законом викладена інша редакція ст.50 Закону України № 796 ХІІ, зокрема, Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам ІII групи - 15 процентів прожиткового мінімуму для

осіб, які втратили працездатність.

Положення пункту 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.07р. визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно рішення Конституційного Суду України від 22.05.08р. №10-рп/2008. Згідно п. 6 резолютивної частини вказаного рішення, рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнаних неконституційними.

Це значить, що з 22.05.2008 року діють норми ст.ст.50, 54 Закону № 796 ХІІ в редакції, що була чинною в період до внесення змін підпунктом 15 п. 28 розділу II Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.07 р. (що визнані неконституційними).

Суд визнає неспроможними заперечення представника відповідача в частині неможливості застосування розміру мінімальної пенсії за віком, що визначений ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Не визначається такого розміру і нормами спеціального Закону № 796 ХІІ. Тому, на думку суду, є підстави для застосування загальної норми ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», згідно якої мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. При цьому, положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» про те, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не слід брати до уваги, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем права на підвищення пенсії відповідно до закону. Суд також приймає до уваги, що за змістом ст.2 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум застосовується в тому числі для встановлення розмірів мінімальної пенсії за віком.

Тобто, з вищезазначеного випливає, що прожитковий мінімум є базою для розрахунку мінімальної пенсії за віком, інших соціальних виплат. Статтею 46 Конституції України гарантується, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Наведене дає суду підстави при вирішенні даного спору застосувати у розумінні ст.50 Закону № 796 ХІІ мінімальний розмір пенсії за віком на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Отже, величиною щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю, з якої повинна обраховуватись пенсія інвалідам ІІІ групи (50 процентів мінімальної пенсії за віком) є встановлений законом прожитковий мінімум.

З цього вбачається, що право на додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоровю, у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком позивач набула з дня встановлення інвалідності, тобто з 15.12.2006 року.

Проте, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 про порушення свого права на отримання пенсії у повному розмірі узнала у грудні 2009 року. До суду з адміністративним позовом звернулась 19.10.2010 року, тобто пропустила шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ч. 2 ст.99 КАС України. Поважних причин пропуску строку не вказала. А тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача, у частині перерахування та виплати додаткової пенсії відповідно до ст.50 Закону України №796-ХІІ починаючи з 19.04.2010 року, тобто за 6 місяців до дня звернення із заявою до суду.

З цього випливає противправність бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю, як особі, віднесеній до категорії 1 інваліду ІІІ групи у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком є протиправною.

Відповідно до ч. 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи із зазначеного принципу покладення обовязку доказування, відповідач не довів правомірність його дій.

Відповідно до ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, суд розглядає справи лише щодо порушених субєктом владних повноважень прав, свобод чи інтересів фізичної особи.

Судом встановлено, що відповідачем порушувались права позивача на відповідний розмір пенсії до 04.11.10, тобто до дня винесення рішення. Встановити факт порушення прав, свобод та інтересів фізичної особи в майбутньому у судовому засіданні не можливо.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11, 71, 138, 160-163, 167 КАС України, ст.ст.50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України у м.Кузнецовську Рівненської області, що виразились ненарахуванні пенсії ОСОБА_1 в розмірах передбачених ст.50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, як особі, віднесеній до категорії 1 інваліду третьої групи, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до положень ст.50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 19.04.2010 року до 04.11.2010 року.

В задоволенні інших вимог відмовити за безпідставністю.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Кузнецовський міський суд Рівненської області, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя І.Зейкан