Справа № 1170/2а-2976/12
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/23634/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції в Кіровоградській області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2014 року у справі за позовом Державного закладу «Бобринецька районна санітарно-епідеміологічна станція» до Державної фінансової інспекції в Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

в с т а н о в и л а:

Державний заклад «Бобринецька районна санітарно-епідеміологічна станція» звернувся до суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування вимоги Компаніївської міжрайонної державної фінансової інспекції від 06.07.2012 №05-14/938.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю оскаржуваної вимоги як такої, що прийнята на підставі хибних висновків акту ревізії щодо порушення позивачем вимог законодавства при виплаті працівнику позивача - лікарю-бактеріологу ОСОБА_2 доплати за виконання функцій по метрології та стандартизації на загальну суму 9634,14 грн.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2014 року постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2012 року скасовано та прийнято нову, якою позов задоволено: визнано протиправним та скасовано лист вимогу Компаніївської міжрайонної державної фінансової інспекції від 06.07.2012 №05-14/938.

У поданій касаційній скарзі Державна фінансова інспекція в Кіровоградській області із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що посадовими особами Компаніївської міжрайонної державної фінансової інспекції проведено ревізію використання бюджетних коштів, виділених Міністерством охорони здоров'я для проведення державного санітарно-епідеміологічного нагляду та дезінфекційних заходів, в державному закладі «Бобринецька районна санітарно-епідеміологічна станція» за період з 01 липня 2009 року по 30 квітня 2012 року, за результатами якої складено акт від 12.06.2012 №05-10/65.

Ревізією встановлено факт незаконного призначення та виплати працівнику позивача - лікарю-бактеріологу ОСОБА_2 доплати за виконання функцій по метрології та стандартизації на загальну суму 9634,14 грн., що призвело до зайвого нарахування заробітної плати за час відпустки на загальну суму 735,32 грн. та зайвого перерахування внесків до державних цільових фондів на загальну суму 3716,25 грн.

На підставі акту ревізії Компаніївською міжрайонною державною фінансовою інспекцією надіслано позивачу лист-вимогу від 06.07.2012 №05-14/938, якою зобов'язано позивача до 10 серпня 2012 року вжити заходи та повідомити про виконання вимог щодо:

- опрацювання матеріалів ревізії та вжиття заходів з усунення виявлених порушень, розгляду питання про притягнення до відповідальності винних осіб;

- стягнення 10369,46 грн. зайво виплачених виплат з особи, яка їх отримала безпідставно в добровільному порядку чи проведення претензійно-позовної роботи з повернення даних коштів, в іншому випадку - стягнення з осіб, винних у безпідставних виплатах коштів, шкоди у порядку та розмірі встановленому статей 130-136 Кодексу законів про працю України;

- проведення перерахунку та відповідних взаємозвірок щодо сум внесків до Фонду та повернення зайво сплачених коштів у сумі 3 716,25 грн. (зарахування в рахунок майбутніх платежів);

- посилення контролю за дотриманням вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та інших законодавчих актів щодо первинного обліку основних засобів, товарно-матеріальних цінностей.

Вважаючи вимогу відповідача від 06.07.2012 №05-14/938 незаконною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності висновків контролюючого органу щодо безпідставної виплати позивачем грошових коштів працівнику за виконання робіт, що не передбачені Умовами оплати праці та колективними договорами між адміністрацією та профспілковим комітетом ДЗ «Бобринецька районна санітарно-епідеміологічна станція».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції вказав на правомірність виплат позивачем власному працівнику доплат за виконання додаткової робити, оскільки така доплата прямо передбачена Умовами оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення, затвердженими наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров'я України від 05.10.2005 № 308/519.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом Державного закладу «Бобринецька районна санітарно-епідеміологічна станція» Міністерства охорони здоров'я України від 25.01.2010 №3 та наказом Державного закладу «Бобринецька районна санітарно-епідеміологічна станція» Міністерства охорони здоров'я України від 24.01.2011 №2 лікарю-бактеріологу ОСОБА_2 встановлено проведення у 2010 та 2011 роках доплат в розмірі 25% посадового окладу за виконання функцій по метрології та стандартизації по закладу у відповідності з затвердженими та визначеними за обсягами роботи функціональними обов'язками.

Відповідно до посадової інструкції відповідальної за стандартизацію та метрологічне забезпечення Бобринецької районної СЕС завбаклабораторією ОСОБА_2, затвердженої 05.10.2009 головним лікарем Державного закладу «Бобринецька районна санітарно-епідеміологічна станція», на ОСОБА_2 покладено виконання завдань та обов'язків зі стандартизації та метрологічного забезпечення.

Факт виконання вищезазначеною особою обов'язків зі стандартизації та метрології підтверджується дослідженими судами попередніх інстанцій планами та звітами з роботи із стандартизації та метрології за 2010 та 2011 роки.

Статтею 98 Кодексу законів про працю України визначено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Згідно пункту 3.1.1 Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров'я України від 05.10.2005 № 308/519, професіоналам, фахівцям, технічним службовцям та робітникам, які виконують у тому ж самому закладі, установі поряд зі своєю основною роботою додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов'язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професії (посади) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника в розмірі до 50 відсотків посадового окладу за основною посадою. Конкретний розмір цих доплат установлюється керівником закладу, установи залежно від кваліфікації працівника, складності та обсягу виконуваних робіт.

З урахуванням викладеного, зважаючи на встановлений факт виконання працівником позивача ОСОБА_2 додаткової роботи за іншою аніж основна професією, колегія суддів вказує на правомірність висновку суду апеляційної інстанції щодо протиправності вимоги відповідача від 06.07.2012 №05-14/938.

Погоджуючись із позицією судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити наступне.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, її визначено як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України та який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (пункт 1 цього Положення).

Держфініспекція утворена шляхом реорганізації Головного контрольно-ревізійного управління України відповідно до Указу Президента України від 09 грудня 2010 року № 1085/2010.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, встановлено, що головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Пункт 7 статті 10 Закону «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» закріплює право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів всіх рівнів, державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб'єктів господарювання визначає Порядок проведення інспектування державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550.

За правилами пункту 2 зазначеного Порядку інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

За змістом частини шостої статті 2 Закону «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» порядок проведення Держфінінспекцією державного фінансового аудиту та інспектування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, за правилами пунктів 45, 46 Порядку проведення інспектування у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи органу державної контрольно-ревізійної служби, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об'єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому. Якщо ж вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Згідно з пунктом 50 цього Порядку за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, зокрема, звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

На підставі наведеного колегія суддів вказує на наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання.

У справі, яка розглядається, Інспекція пред'явила вимогу, якою, зокрема, вимагається від позивача вжити заходів щодо стягнення зайво виплачених виплат коштів у розмірі 10369,46 грн. з особи, яка їх отримала безпідставно; в іншому випадку - вжити заходів щодо стягнення з осіб, винних у безпідставних виплатах коштів, шкоду у порядку та розмірі встановленому статей 130-136 Кодексу законів про працю України.

Предметом заявленого у справі позову є оскарження зазначеної вимоги з підстав неправомірності висновку Інспекції про наявність самого порушення безпідставної виплати позивачем власному працівнику коштів. Сума збитків, що визначені Інспекцією, та необхідність їх відшкодування за умови наявності самого порушення, позивачем не оспорюється.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень , крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового оскарження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень, у тому числі правових актів індивідуальної дії.

Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави дійти висновку, що обов'язкова до виконання вимога державної фінансової інспекції в частині встановлення порушень законодавства, виявлених ревізією та шляхів їх усунення, є правовим актом індивідуальної дії суб'єкта владних повноважень, а отже може бути оскаржена до суду.

При цьому, правильність обчислення збитків перевіряє суд, який розглядає позов органу державного фінансового контролю про їх стягнення.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня та 13 травня 2013 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14 відповідно) та у поставної від 20 січня 2015 року у справі №21-603а14.

Відповідно до положень статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що Державним закладом «Бобринецька районна санітарно-епідеміологічна станція» вимога Компаніївської міжрайонної державної фінансової інспекції від 06.07.2012 №05-14/938 оскаржується з мотивів хибності висновків акту ревізії щодо безпідставної виплати позивачем власному працівнику заробітної плати, а також виходячи з того, що позивачем не ставилось питання щодо протиправності вимоги саме з мотивів розміру збитків, що були, за посиланням органу державного фінансового контролю, заподіяні державі, колегія суддів погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо протиправності оскаржуваної вимоги як такої, що сформована на підставі хибних висновків щодо недотримання позивачем вимог законодавства при виплаті заробітної плати.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судом апеляційної інстанції дана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судом апеляційної інстанції не допущено.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Кіровоградській області залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: