Справа № 2а-2925/12/2770
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року м. Київ К/800/26407/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Севастопольської митниці Міндоходів на постанову Окружного адміністративного суду міста Севастополь від 01 березня 2013 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2013 року у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до Головного управління державного казначейства України у м. Севастополі, Севастопольської митниці Державної митної служби України про визнання протиправною та скасування картки відмови, визнання протиправним скасування рішення про коригування митної вартості,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Севастополь від 01 березня 2013 року залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2013 року, позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною та скасовано картку відмови Севастопольської митниці Державної митної служби України в прийнятті митної декларації, митному оформлені чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №123030000/2/00234 від 29 серпня 2012 року. Визнано протиправним та скасовано рішення Севастопольської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів №123030000/2012/000210/2 від 29 серпня 2012 року. Визнано протиправною та скасовано відмову Севастопольської митниці Державної митної служби України у визнанні заявленої митної вартості, викладену в листі за вих. №19-36/4747 від 09 жовтня 2012 року. Стягнуто з Державного бюджету України (шляхом безспірного списання з відповідних рахунків Головного управління державної казначейської служби України у м.Севастополі) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 надмірно сплачену суму податку на додану вартість у розмірі 64 695 (шістдесят чотири тисячі шістсот дев'яносто п'ять) гривень 34 копійки.

Не погоджуючись з оскаржуваними судовими рішеннями, митний орган звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою та просить вказані судові рішення скасувати та відмовити у позові.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 29.08.2012 року, з метою митного оформлення товару абрикоси сушені (курага), без кісточок, без додання цукру, без консервантів, без ароматизаторів, без первинної упаковки, вагові, врожаю 2012 року, дата виготовлення липень 2012 року, чистою вагою - 24.000 кг, в тому числі вид №2 - 7.000 кг, вид № 7 - 6.000 кг., вид №8 - 5.000 кг., вид індустріаль - 6.000 кг., виробництва «BOYRAZOGLU TARIM TICARET VE SANAYI LTD. STI», країна виробник - Туреччина (надалі - товар), поставленого за контрактом №704 від 01.12.2011 року та специфікацією до контракту №1, укладеного між ФО-П ОСОБА_4 та «BOYRAZOGLU TARIM TICARET VE SANAYI LTD. STI» (Туреччина), умови постачання - CPT, Севастополь, Україна (Інкотермс 2000), декларантом до Севастопольської митниці надано вантажну митну декларацію № 123030000/2012/002832 від 29.08.2012 року, а також декларацію митної вартості за формою ДМВ - 1, згідно яких, було заявлено до декларування та випуску у вільний обіг товару, митна вартість якого складала за інвойсом № 5566 від 10.08.2012 року - 49.050 дол. США (у тому числі вид № 2 - 3,30 дол. США/1 кг; вид № 7 - 1,85 дол. США/1 кг; вид № 8 - 1,65 дол. США/1 кг; вид індустріаль -1,10 дол. США/1кг), що за курсом валют на момент декларування ( 7,993 грн. за 1 дол. США ) еквівалентно 392 056,65 грн.

Декларантом, при визначені митної вартості товару, використано основний метод - за ціною договору (вартістю операції).

У прийнятті ВМД 123030000/2012/002832 від 29.08.2012 року Севастопольською митницею відмовлено з причин проведення митної оцінки, про що оформлена картка відмови в прийняті митної декларації, митному оформлені чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 123030000/2/00234 від 29.08.2012 року. Також, відповідачем винесено рішення про коригування заявленої митної вартості товарів №123030000/2012/000210/2 від 29.08.2012 року, згідно якого, митна вартість товару склала 3,73 дол. США за 1 кг. абрикосів без врахування різноманітності сортів, загальна вартість - 89.520 дол. США, що за курсом валют на момент декларування (7,993 грн. за 1 дол. США) еквівалентно 715 533,36 грн.

Севастопольською митницею, при визначені митної вартості товару, використано другорядний - резервний метод згідно пп. «г» ч.2 ст. 57, ст. 64 Митного Кодексу України.

Як встановлено судами попередній інстанцій, у зв'язку з незгодою позивача з визначеною митним органом митною вартістю, ТОВ «Крим-Транзит» звернувся до Севастопольської митниці з заявою №29Т від 29.08.2012 року, згідно ст.55 Митного Кодексу України, про випуск товарів у вільне використання під сплату та надання гарантій відповідно до розділу X Митного Кодексу України, на що Севастопольською митницею погоджено випуск товару під сплату гарантій. Для оформлення випуску товару під гарантію декларантом позивача оформлена та подана ВМД 123030000/2012/002846 від 29.08.2012 року із зазначенням вартості товару, визначеної Севастопольською митницею за резервним методом.

Відповідно до зазначеного рішення Севастопольської митниці про коригування заявленої митної вартості товарів та у відповідності з ВМД 123030000/2012/002846 від 29.08.2012 року, зобов'язання позивача перед бюджетом склали: 143 106,67 грн. (код 028 у розмірі 20% «Податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб'єктами підприємницької діяльності» замість 78.411,33 грн. по ВМД №123030000/2012/002832 від 29.08.2012 року). ОСОБА_5, в якості грошової застави, сплачено суму ПДВ згідно з митною вартістю, визначеною Севастопольською митницею, в повному обсязі шляхом направлення передплати з ПДВ. Таким чином, сума надмірно сплаченого позивачем ПДВ за ВМД 123030000/2012/002846 від 29.08.2012 року склала 64 695,34 грн. за кодом 028/3 (143.106,67 грн. - 78.411,33 грн.).

Факт сплати ПДВ підтверджується платіжними дорученнями №6700 від 22.08.2012 року на суму 79.000,00 грн. та № 6731 від 29.08.2012 року на суму 64 700,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що заявлена позивачем митна вартість товару, яка постачалася за вищевказаним контрактом, та була заявлена позивачем в поданій ним митній декларації та декларації митної вартості, підтверджується наданими позивачем митному органу документами, тобто, ціна договору була достатньо підтверджена декларантом. Крім цього, митним органом не надано доказів того, що документи, подані позивачем є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів в достовірності наданої інформації. Поряд з цим, суди прийшли до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про повернення надмірно сплачених коштів на користь позивача.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України частково погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 49 Митного Кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.2 ст.51 Митного Кодексу України, митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 57 вказаного Кодексу, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту здійснюється за наступними методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також положень Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 квітня 2008 року № 339, та Порядку декларування митної вартості товарів дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості.

Зі змісту норм п. 14 Порядку декларування митної вартості товарів та ч. 4 ст. 266 МК України вбачається, що позивач не зобов'язаний надавати повний перелік документів, визначених п. 11 зазначеного Порядку. При цьому витребування таких документів може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29 травня 2012 року у справі № 21-91а12.

Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, митний орган, витребувавши документи, передбачені п. 11 Порядку декларування митної вартості товарів, не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити, а також не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, а відтак виключають визначення митної вартості товару за першим методом.

Тому, колегія суддів погоджує висновок судів попередніх інстанцій про протиправність рішень митниці щодо застосування резервного методу визначення митної вартості товару без послідовного застосування попередніх методів, як це встановлено ч. 5 ст. 266 МК України та скасування картки відмови.

Відносно повернення надміру сплачених митних платежів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року №618, для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/а надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювало оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою та відповідний перелік документів.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу.

Згідно з пунктом 7 Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справляння яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби, Державного казначейства України від 20.07.2007 року №611/147, який був чинний на момент звернення позивача до суду, відповідний орган Державного казначейства України на підставі отриманого Висновку митного органу про повернення готує платіжні документи на перерахування коштів з рахунку з обліку доходів державного бюджету на рахунок, зазначений у Висновку про повернення, та протягом п'яти робочих днів від дати отримання Висновку про повернення здійснює повернення коштів з бюджету.

Виходячи з наведеного, нормативними актами встановлений порядок повернення надмірно сплачених митних платежів, який позивачем дотримано не було, а відтак позовні вимоги в цій частині є передчасними.

За правилами статті 225 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право змінити судове рішення, якщо у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а судове рішення, яке змінюється, є помилковим тільки в частині.

Керуючись статтями 220, 222, 225, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу Севастопольської митниці Міндоходів задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Севастополь від 01 березня 2013 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2013 року змінити в частині, скасувавши в частині задоволення позову щодо стягнення з Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 позивача надмірно сплачені кошти у сумі 64695,34 грн.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Севастополь від 01 березня 2013 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2013 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку ст.ст. 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: