Справа № 2а-15231/10/0470
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року м. Київ К/800/40282/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Дніпропетровської митниці Міндоходів на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2011 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2013 року у справі за позовом відкритого акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" до Дніпропетровської митниці Міндоходів, Головного управління Державного казначейства України у м. Києві про визнання рішення нечинним та скасування картки відмови та стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2011 року позов публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" задоволено. Визнано протиправними рішення митниці про визначення митної вартості товарів №11300006/2010/000385/1 від 19.05.2010 року. Скасовано видану митницею картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №113050000/0/00584 від 19.05.2010 року. Стягнуто з Державного бюджету України в особі Головного управління державного казначейства України у м. Києві на користь відкритого акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" кошти на відшкодування шкоди у вигляді надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 12272,58 гривень. Стягнуто з Державного бюджету України в особі Головного управління державного казначейства України у м. Києві на користь відкритого акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" кошти на відшкодування шкоди у вигляді надмірно сплаченого ввізного мита у розмірі 1582,54 гривень.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2013 постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2011 року скасовано в частині стягнення з держбюджету на користь позивача надмірно сплачених податку на додану вартість та ввізного мита, в цій частині в позові відмовлено. В іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями у справі, Дніпропетровська митниця звернулася до суду з касаційною скаргою, у яких просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та підтверджується наявними у справі матеріалами, 12.02.2010р. між відкритим акціонерним товариством "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (покупець) та фірмою "Alderston GB Limited), м. Лондон, Велика Британія (постачальник) укладено зовнішньоекономічний контракт за № 0212 - SG02/10. Згідно з умовами цього контакту постачальник зобов'язувався здійснити поставку товару позивачу, а позивач зобов'язувався прийняти та оплатити товар на умовах, вказаних у Специфікаціях до Контракту.

Відповідно до п. 4.2 Контракту загальна вартість продукції становить 2 108 644,75 Євро. Згідно з умовами Специфікації № 1 від 12.02.2010р. до Контракту погодженої між позивачеві та постачальником загальна ціна товару складала 2 108 644,75 Євро.

Згідно з п.5.2 Контракту Покупець зобов'язується здійснити оплату продукції прямим банківським переводом на рахунок продавця у розмірі 30% загальної вартості продукції авансом відповідно до рахунку наданого продавцем протягом 10 банківських днів від дата підписання контракту обома сторонами, та 70 % вартості продукції протягом 5 календарних днів від дати отримання повідомлення Продавця про наявність партії продукції на митному ліцензійному складі смт. Радушне, Україна.

Відповідно до п. 3.1. Контракту поставка продукції Продавцем здійснюється узгодженими партіями на умовах DDU - митний ліцензійний склад смт. Радушне, Україна ІНКОТЕРМС-2000.

Додатком №3 до контракту між постачальником та покупцем був узгоджений графік поставок продукції.

На виконання положень графіку, продавцем на адресу позивача була направлена партія товару, ціна якої була визначена у відповідності до умов Специфікації та підтверджується рахунком-фактурою №100212-016 від 18.05.2010 року.

18.05.2010р. для митного оформлення партії товару позивачем було оформлено вантажну митну декларацію форми МД № 113050000/2010/003279 та декларацію митної вартості форми ДМВ-1 №13050000/2010/004003.

Для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару до митного органу для митного оформлення були надані, зокрема, такі документи облікова картка суб'єкта ЗЕД № 11305/02/98/00015 від 10.02.2010р.; накладна CMR А 0056 від 11.05.2010р.; книжка МДП (Carnet TIR) GX.63886461 від 12.05.2010р.; рахунок-фактура (інвойс) № 100212-016 від 18.05.2010р.; пакувальний лист від 11.05.2010р.; зовнішньоекономічний договір (контракт) на відшкодувальній основі (крім позначених кодами 4100 або 4104) № 0212-SG02/10 від 12.02.2010р.; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) ДОДАТОК №1 від 12.02.2010р.; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) ДОДАТОК № 2 від 12.02.2010р.; некласифікований документ ФІТ-Й АКТ №75/04-026/1455113-1 від 17.05.2010р.; довідка про проведення декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належать резиденту України і знаходяться за її межами (ДПА України) від 28.04.2010р.; некласифікований документ - сертифікат якості від 11.05.2010р.; сертифікат про проходження товару невизначеної форми № 100992 від 04.05.2010р.; ВМД, за якою було відмовлено в митному оформленні №113050000.2010.004003 від 19.05.2010р.

19.05.2010р., при митному оформленні партії товару, Криворізькою митницею було прийнято рішення про визначення митної вартості товарів № 113000006/2010/000385/1 на підставі якого, стосовно придбаного позивачем у постачальника товару 19.05.2010р. оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №113050000/0/00584, в якій зазначено, що товари не підлягають митному оформленню з причини коригування митної вартості митним органом. При визначенні митної вартості товару митним органом було застосовано шостий (резервний) метод.

Відповідно до п. 4 контракту № 0212-SG02/10 від 12.02.2010р. ціни на продукцію вказані у Специфікації № 1 до Контракту (Додаток № 1) і розуміються на умовах DDU - митний ліцензійний склад в смт. Радушне (Україна).

Виходячи з положень п. 4.2. контракту загальна вартість продукції, що поставляється становить 2 108 644,75 євро.

Специфікацією № 1 до контракту визначена така вартість товарів: цегла вогнетривка № 5 - 1,54 Євро за одиницю товару; суміш жаробетонна - 921,64,13 Євро за одиницю товару.

У порядку, визначеному п. 5.2. контракту постачальник виставив позивачу інвойси (рахунки - фактури) №100212-016 від 18.05.2010р. на передплату та № 0410/4/0054/15 від 11.05.2010р. на оплату, виходячи із вищевказаної ціни.

Так, згідно з ч.І ст.262 МК України митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості.

Відповідно до ст.266 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів: основним методом визначення митної вартості за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються (метод 1); за ціною угоди щодо ідентичних товарів (метод 2); за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів (метод 3); на основі віднімання вартості (метод 4); на основі додавання вартості (метод 5); резервного (метод 6).

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються. У випадку, якщо основний метод при визначені митної вартості товару не можна використати, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог ст.268 і 269 МК України. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог ст.268 і 269 МК України застосовуються інші методи. При цьому МК України встановлено послідовне використання кожного із зазначених методів. Кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Виключення становлять методи 4 і 5, які можна використовувати - якщо неможливо застосувати метод 3 - у будь-якій послідовності на розсуд декларанта (ст.266 МК України). І тільки у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених ст.273 МК України.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.

Як вірно враховано апеляційним судом, матеріали справи не містять доказів про послідовне застосування відповідачем методів визначення митної вартості товару.

Відповідно до п.7 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 № 1766 для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобов'язаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем з самого початку було подано всі необхідні та належні документи, які дозволяли визначити митну вартість товару за методом оцінки за ціною угоди щодо товарів (метод 1).

При цьому, Криворізька митниця будь-яких посилань на те, що первісно подані позивачем документи були з недоліками оформлення, не містили істотної інформації, не вказує.

Пунктом 11 вказаного Порядку № 1776 передбачено, що для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи. Посадова особа митного органу у графі "Для відміток митниці" декларації митної вартості робить запис про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, із складенням переліку, зазначає дату і прізвище та ставить свій підпис. Декларант ознайомлюється з таким записом, зазначає під ним дату, прізвище та ставить свій підпис. Для підтвердження заявленої декларантом митної вартості оцінюваних товарів можуть подаватися: договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; рахунки про сплату комісійних, брокерських (посередницьких) послуг, пов'язаних з виконанням умов договору (контракту); відповідна бухгалтерська документація; ліцензійний чи авторський договір (контракт); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) фірми - виробника товару; калькуляція фірми - виробника товару; копія вантажної митної декларації країни відправлення, а в разі, коли в такій країні товар розміщувався в митному режимі, яким не передбачено сплату податків і відповідно до якого товар перебував під митним контролем - копія вантажної митної декларації, оформленої в попередній експорту митний режим; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; сертифікат про походження товару; відомості про якісні характеристики товару; інформація зовнішньоторговельних та біржових організацій про вартість товару та/або сировини. Декларант за власним бажанням подає інші документи для підтвердження заявленої у декларації митної вартості товарів.

Відмовляючи в митному оформленні товару за першим методом, митний орган послався на неподання позивачем усіх додатково витребуваних документів, що не відповідає обставинам справи, оскільки позивачем відповідно до вищенаведених приписів Порядку №1766 надавались відповідні документи, що підтверджують митну вартість, а у випадку об'єктивної неможливості та відсутності цих документів - супровідний лист з поясненням причин їх ненадання.

Разом із тим, витребувавши перелік документів, передбачених п.11 Порядку № 1776, митний орган не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити.

З дій відповідача-1 та прийнятих рішень не вбачається наявність потреби у відповідача-1 даних, що підтверджують правильність визначення заявленої декларантом митної вартості товару, у підтвердженні заявленої декларантом митної вартості, наявність виникнення у нього об'єктивних обставин та обґрунтованих сумнівів щодо достовірності поданих декларантом відомостей про митну вартість товару та/або неправильності обрання позивачем методу визначення та обчислення митної вартості товару.

З рішення відповідача-1 про визначення митної вартості товару за шостим методом також не вбачається в чому саме полягала неможливість визначення митної вартості за першим методом на підставі документів, поданих позивачем, та чи взагалі була потреба у відповідача самостійно визначати митну вартість за шостим методом. Рішення митного органу не містить жодного обґрунтування неможливості застосування попередніх методів.

Правильними є висновки апеляційного суду про те, що митний орган не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, що, в тому числі, є підставою для визнання протиправним рішення Криворізької митниці про визначення митної вартості товарів та скасування виданої Криворізькою митницею картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України.

За таких обставин суди дійшли до правильного висновку про неправомірність дій митниці щодо застосування шостого (резервного) методу визначення митної вартості товару без послідовного застосування попередніх п'яти, як це встановлено частиною п'ятою статті 266 МК України, та без обґрунтування неможливості їх застосування. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 листопада 2011 року (справа №21-222а11), 06 лютого 2012 року (справи №21-418а11, 21-375а11, 21-365а11).

Поряд з цим, колегія суддів погоджує висновок апеляційного суду про відмову в задоволенні вимог стосовно стягнення з Державного бюджету України в особі Головного управління Державного казначейства у м.Києві надмірно сплаченого податку на додану вартість та ввізного мита.

Так, процедуру повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, у тому числі у випадках, зазначених у ст.264, ч.4 ст.284 МК України та в міжнародних договорах України, визначає наказ Державної митної служби України від 20.07.2007р. №618 "Про затвердження Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами".

У відповідності до приписів п.1 розділу III Порядку, для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.

Так як позивач не звертався до відповідача-1 щодо повернення надміру сплачених сум митних платежів, у відповідності до вимог наведеної статті, та відповідачем не приймалися рішення щодо повернення позивачу надмірно сплачених сум митних платежів, колегія суддів вважає позовні вимоги в цій частині передчасними.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом апеляційної інстанцій оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається. Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Дніпропетровської митниці Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: