Справа № 2а/1770/3583/2011
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2012-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Ткачук Н.С.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"22" травня 2012 р. Справа № 2а/1770/3583/2011

Житомирський апеляційний адміністративний суду складі колегії:

головуючого судді Майора Г.І.

суддів: Бучик А.Ю.

ОСОБА_2,

при секретарі Соморовій В.А.

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Рівненської області Державної податкової служби на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "18" листопада 2011 р. у справі за позовом ОСОБА_3 особи - підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у м.Рівному Рівненської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2011 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 вернувся до адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції в м. Рівне (далі ДПІ в м. Рівне) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень №/0 та №/0 від 13.04.2011 року.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2011 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівне за №/0 від 13.04.2011 року, яким фізичній особі - підприємцю ОСОБА_4 збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в частині основного платежу на суму 23465,50 грн. та №/0 від 13.04.2011 року, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість на загальну суму 14116,25 грн., з яких 11293 грн. - основного платежу та 2823,25 грн. - штрафні (фінансові) санкції. Крім того, присуджено на користь позивача із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3,40 грн.

Не погоджуючись з ухваленою постановою, ДПІ в м.Рівне звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену постанову та прийняти нову , якою у позові відмовити повністю. В апеляційній скарзі позивач посилається на незаконність, необєктивність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Позивач та відповідач своїм правом на участь в судовому засіданні не скористалися, хоча були своєчасно та належним чином повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги, що не є, з врахуванням приписів ст.196 КАС України, перешкодою судового розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.

15.07.1993 року державним реєстратором виконавчого комітету Рівненської міської ради ОСОБА_4 було зареєстровано фізичною особою-підприємцем (далі-ФОП) , що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи підприємця (т.1 а.с.11). З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців вбачається, що видами діяльності ФОП ОСОБА_4 є: організація перевезення вантажів; оренда автомобілів; діяльність автомобільного вантажного транспорту; роздрібна торгівля: рибою та морепродуктами, м'ясом та м'ясними продуктами, хлібом, хлібобулочними та кондитерськими виробами, алкогольними та іншими напоями, молоком, молочними продуктами та яйцями; роздрібна торгівля на ринках; роздрібна торгівля іншими продовольчими товарами; посередництво в спеціалізованій торгівлі іншими товарами; посередництво в торгівлі продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; оптова торгівля напоями; оптова торгівля іншими продуктами харчування; оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, олією, тваринним маслом та жирами (т.1 а.с.129). Позивач є платником податку на додану вартість, яким зареєстрований відповідно до свідоцтва №77849565 від 01.10.1997 р. (т.1 а.с.12).

Як вбачається з матеріалів справи, з 18.02.2011 року по 23.03.2011 року ДПІ в м. Рівне було проведено виїзну планову документальну перевірку дотримання вимог податкового законодавства суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_4 за період з 01.04.2009 р. по 31.12.2010 р., за результатами якої складено акт №42//17-100 від 30.03.2011 року (т.1 а.с.13-25).

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №/0 від 13.04.2011 року, яким ФОП ОСОБА_4збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 25354,90 грн., в тому числі за основним платежем на суму 23465,50 грн. та штрафними санкціями на суму 1889,40 грн. (т.1 а.с.26);

- №/0 від 13.04.2011 року, яким ФОП ОСОБА_4 збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість на загальну суму 14116,25 грн., в тому числі за основним платежем на суму 11293 грн. та штрафними санкціями на суму 2823,25 грн. (т.1 а.с.27).

Не погодившись з даними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач 07.05.2011 року звернувся зі скаргою до ДПА в Рівненській області про скасування податкових повідомлень - рішень №/0 та №/0 від 13.04.2011 року. ДПА в Рівненській області рішенням про результати розгляду скарг №14447/25-16/275,276 від 26.07.2011 року податкове повідомлення-рішення №/0 від 13.04.2011 року в частині застосування штрафної (фінансової) санкції за платежем податок з доходів фізичних осіб в сумі 1889,40 грн. скасувала, а скаргу ФОП ОСОБА_4 в цій частині задовольнила, внаслідок чого 02.08.2011 р. відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким ФОП ОСОБА_4 збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб за основним платежем на суму 23465,50 грн. (т.1 а.с.128). Позивач звернувся з повторною скаргою до ДПА України про скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 13.04.2011 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб за основним платежем на суму 23465,50 грн. та №/0 від 13.04.2011 року - повністю. Рішенням ДПА України про результати розгляду повторних скарг №659/Д/25-0315 від 29.07.2011 року дані податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скарги ФОП ОСОБА_4- без задоволення.

Так як, рішенням ДПА в Рівненській області про результати розгляду скарг №14447/25-16/275,276 від 26.07.2011 року податкове повідомлення-рішення №/0 від 13.04.2011 року в частині застосування штрафної (фінансової) санкції за платежем податок з доходів фізичних осіб в сумі 1889,40 грн. скасовано, то предметом розгляду даної адміністративної справи є податкове повідомлення рішення №/0 від 13.04.2011 року, яким ФОП ОСОБА_4 збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб за основним платежем на суму 23465,50 грн.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню №/0 від 13.04.2011 року, яким ФОП ОСОБА_4 збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб за основним платежем на суму 23465,50 грн., суд виходить з такого.

В основу визначення грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб за податковим повідомленням-рішенням №/0 від 13.04.2011 року за основним платежем в сумі 23465,50 грн., покладені наступні нарахування:

1) 14995,75 грн., на основі висновків податкового органу про встановлення перевіркою завищення валових витрат у 2009 - 2010 рр. через безпідставне віднесення до їх складу сум амортизаційних відрахувань;

2) 8469,75 грн., на основі висновків податкового органу про безпідставне включення до складу валових витрат у 2009 - 2010 рр. витрат понесених на оплату послуг маркетингу, мерчендайзенгу та передпродажної підготовки.

Разом: 8469,75 грн. + 1995,75 грн. = 23465,50 грн.

Що стосується даного податкового повідомлення-рішення, яким позивачу визначено грошове зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в частині нарахування основного платежу в сумі 14995,75 грн., то таке базуються на висновках податкового органу про відсутність у ФОП ОСОБА_4 правових підстав для нарахування амортизації на основні засоби за 2009- 2010 роки на загальну суму 99971,64 грн.

Вказані висновки зроблені податковим органом на підставі аналізу даних бухгалтерського обліку позивача та ґрунтуються на порушеннях ФОП ОСОБА_4 вимог ст.13, ст.14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»№13-92 від 26.12.1992 року.

Зі змісту акта перевірки вбачається, що валові витрати позивача за ІІ-IV квартали 2009 року за даними перевірки складають 201696,32 грн., що на 106252,64 грн. більше ніж задекларовано; валові витрати позивача за 2010 рік за даними перевірки складають 14977621,63 грн., що на 50384 грн. більше, ніж задекларовано. Розбіжність у валових витратах виникла в зв'язку з тим, що позивачем у 2009 р. та 2010 р. до їх складу віднесено зокрема і амортизаційні відрахування на основні засоби відповідно на суму 74567,64 грн. та 25404 грн.

Актом перевірки констатовано, що до складу валових витрат ФОП ОСОБА_4 у 2009 -2010 році не прийнято амортизаційні відрахування на основні засоби відповідно в сумі 74567,64 грн. та 25404 грн., оскільки приватний підприємець-фізична особа не є платником податку на прибуток та не зобов'язаний вести бухгалтерський облік. Абзацом 4 додатку №7 Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженою наказом Головної державної податкової інспекції України від 21 квітня 1993 р. №12, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 09 червня 1993 р. за №64 встановлено, що відповідно до статті 8 «Амортизація» можливо додатково зменшити валовий дохід виключно на суми витрат, які підлягають амортизації і не перевищують розмір амортизаційних відрахувань, нарахованих шляхом застосування норм амортизації до балансової вартості груп основних фондів, лише у випадку ведення бухгалтерського обліку балансової вартості груп основних фондів відповідно з Порядком, який встановлюється Міністерством фінансів України. Ведення бухгалтерського обліку складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації, для фізичних осіб платників податків законодавством не передбачено, тобто нараховувати амортизацію фізичні особи не мають законодавчих підстав.

З такими висновками податкового органу не можна погодитись з огляду на таке.

Судом встановлено, що 08.07.2008 р. між ДПП «Автоінвестстрой-Рівно» (Продавець) та ПП ОСОБА_4Покупець) було укладено договір купівлі-продажу за №360 (т.4 а.с.196-200), відповідно до умов якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупця автомобіль марки ГАЗ-3302-414-И, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей товар. Загальна вартість транспортного засобу становить 174840 грн.

22.08.2008 р. між Акціонерним товариством «Українська автомобільна корпорація» Автосервісна Філія «Торгово діагностичний Центр «Авто» (Продавець) та ФОП ОСОБА_4 (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу за №714604-Г42/8 (т.4 а.с.201-205), відповідно до умов якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупця автомобіль марки ТАТА LPT 613, а Покупець зобов'язується оплатити та прийняти цей товар в строки передбачені договором. Загальна вартість транспортного засобу становить 135500 грн.

На виконання умов договорів купівлі-продажу контрагентами було виписано: податкові накладні №6065/14 від 22.08.2008р., №1797 від 11.07.2008р., №386, №387 від 14.07.2008 р., №1515, №1516 від 17.06.2008 р., №1798 від 11.07.2008 р. (т.4 а.с.179,181-183,188-190), видаткові накладні (т.4 а.с.180,187), акти приймання-передачі автомобілів (т.4 а.с.184,191).

Відповідно до ч.2 ст.13 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»№13-92 від 26.12.1992 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Декрет №13-92) оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу.

Згідно з ч.3 ст.13 розділу IV Декрету №13-92 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з ОСОБА_5 України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Для визначення порядку застосування положень Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»№13-92 від 26 грудня 1992 р. Головною державною податковою інспекцією України 21 квітня 1993 року наказом за №12, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 09 червня 1993 р. за №64, затверджено Інструкцію про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю (далі Інструкція №12).

Абзацом 2 додатку №7 «Про склад валових витрат виробництва (обігу), що виключаються з валового доходу платників податку - фізичних осіб»до Інструкції №12 встановлено, що фізична особа - платник податку не є юридичною особою і платником податку на прибуток, не має обов'язку вести бухгалтерській облік, тому формує витрати за переліком статті 5 «Валові витрати» і відповідно до статті 8 «Амортизація» ОСОБА_5 України «Про оподаткування прибутку підприємств» з деякими особливостями.

Відповідно до абз. 3, 4 додатку №7 «Про склад валових витрат виробництва (обігу), що виключаються з валового доходу платників податку - фізичних осіб» до Інструкції №12, положення статті 5 ("Валові витрати") застосовуються в частині підтвердження первинними документами витрачених сум згідно із операціями (які відповідають переліку статті 5), за результатами або за участю яких у податковому періоді (у звітному кварталі) безпосередньо отриманий дохід. Відповідно до статті 8 ("Амортизація") можливо додатково зменшити валовий дохід виключно на суми витрат, які підлягають амортизації і не перевищують розмір амортизаційних відрахувань, нарахованих шляхом застосування норм амортизації до балансової вартості груп основних фондів, лише у випадку ведення бухгалтерського обліку балансової вартості груп основних фондів відповідно з Порядком, який встановлюється Міністерством фінансів України.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що при визначенні сукупного чистого доходу, як об'єкту оподаткування, до розрахунку приймається фактично отримана у звітному періоді фізичною особою - підприємцем сума валового доходу та фактично витрачена у зв'язку з отриманням цього доходу сума витрат. До складу валових витрат можливо також включити амортизаційні відрахування, нараховані шляхом застосування норм амортизації до балансової вартості груп основних фондів у випадку ведення бухгалтерського обліку балансової вартості груп основних фондів.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_4 в період з 01.04.2009 р. по 31.12.2010 р. здійснював облік балансової вартості всіх основних фондів по групам та нараховував амортизацію в т.ч. по транспортним засобам придбаним за договорами купівлі-продажу (т.4 а.с.196-205) укладеними з ДПП «Автоінвестстрой-Рівно» та АТ «Українська автомобільна корпорація» Автосервісна Філія «Торгово діагностичний Центр «Авто», комп'ютерній техніці застосовуючи відповідні норми до кожної з груп основних фондів, що свідчить про ведення позивачем бухгалтерського обліку балансової вартості груп основних фондів, які підлягають амортизації (т.4 а.с.51-60). Правильність розрахунків амортизаційних нарахувань представниками відповідача не заперечується. Відтак, підстави для виключення зі складу валових витрат позивача амортизаційних відрахувань відсутні, оскільки віднесення до складу валових витрат сум амортизаційних відрахувань на основні засоби (комп'ютерну техніку, холодильні установки, транспортні засоби тощо) не суперечить чинному законодавству.

Доводи відповідача про те, що позивач не мав правових підстав на віднесення до складу валових витрат амортизаційних відрахувань, та як не є платником податку на прибуток та не зобов'язаний вести бухгалтерський облік, суд оцінює критично, оскільки чинним законодавством України фізичним особам підприємцям не заборонено до складу валових витрат включати амортизаційні відрахування за умови ведення бухгалтерського обліку складу основних фондів з застосуванням відповідних норм амортизації до певних груп основних фондів, використання таких у власній господарській діяльності для одержання прибутку. На підтвердження факту введення в експлуатацію та використання основних засобів, в т.ч. комп'ютерної техніки, холодильних установок, транспортних засобів у власній господарській діяльності позивачем надано: акти приймання-передачі внутрішнього переміщення основних засобів, договори про надання послуг з технічного огляду, обслуговування, стоянки, ремонту автотранспортних засобів та проведення медичного огляду водіїв транспортних засобів за №36, №37 від 02.08.2010 року, №40 від 18.08.2010 року, подорожні листи (т.4 а.с.61-92, 206-223). Враховуючи викладене вище та те, що валові витрати мають характер реальних витрат платника податку та повинні враховуватися в тому ж податковому звітному періоді, що і доходи, з отриманням яких ці витрати безпосередньо пов'язані, суд прийшов до висновку, що позивачем було правомірно включено до складу валових витрат амортизаційні відрахування у ІІ-IV кварталах 2009 року в сумі 74567,64 грн. та за 2010 рік в сумі 25404 грн. Таким чином, висновки податкового органу про порушення позивачем ст.13, ст.14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» є неправомірними і такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Що стосується податкового повідомлення-рішення №/0 від 13.04.2011 року, якими позивачу визначено грошове зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в частині нарахування основного платежу в сумі 8469,75 грн., то таке базуються на висновках податкового органу про безпідставне віднесення ФОП ОСОБА_4 до складу валових витрат вартості послуг маркетингу, мерчендайзенгу, передпродажної підготовки на загальну суму 56465 грн. Вказані висновки зроблені податковим органом на підставі аналізу господарських операцій позивача по отриманню послуг з маркетингу, мерчендайзенгу та передпродажної підготовки від контрагентів: ПП ОСОБА_6, ТОВ «МГБ МЕТРО ОСОБА_7 Україна», ТОВ «Експансія», ТОВ «Вопак-Трейд», ТОВ «СТМ Сучасні торгівельні мережі», ТОВ «Край», ТОВ «Пакко Холдинг», ТОВ «Континіум-Трейд»та ґрунтуються на порушеннях ФОП ОСОБА_4 вимог ст.13, ст.14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»№13-92 від 26.12.1992 року. Зазначені операції оформлені первинною документацією позивача, яка була надана під час перевірки, копії якої долучені до матеріалів справи та досліджені судом, а саме: договорами про надання послуг №б/н від 30.09.2009 р., №090708-02 від 31.12.2008 р., №010809-11/2п від 01.08.2009 р., про поставку товарів та надання послуг №22858, №22478 від 01.01.2009 р., №720 від 11.03.2008 р., №250609-02/1п від 25.06.2009 р., №П-35-09 від 25.05.2009 р., про надання послуг мерчендайзенгу та інформаційно-консультаційних послуг №1247 від 01.01.2010 р., №0382/09 від 01.09.2009 р., №М-35-09 від 25.05.2009 р., про надання інформаційно-консультаційних послуг №580-08 ІКП від 09.07.2008 р., купівлі-продажу (т.1 а.с.28-92), реєстрами отриманих та виданих податкових накладних (т.2 а.с.38-121), податковими накладними та актами приймання (рахунок сплати) наданих послуг виписаних (т.2 а.с.123-213, 221-250, т.3 а.с.1-10, т.4 а.с.93-164), актами здачі прийняття робіт (надання послуг) та податковими накладними (т.2 а.с.216-220, т.3 а.с.13-214), заявами про зарахування однорідних зустрічних послуг (т.2 а.с.214). Позивачем на протязі періоду, що перевірявся податковим органом, здійснювалась оплата послуг відповідно до умов вищезазначених договорів, що не заперечується представником відповідача і підтверджується матеріалами справи банківськими виписками та актами перевірки розрахунків (т.3 а.с.215-250, т.4 1-38). Зі змісту акта перевірки вбачається, що валові витрати позивача за ІІ-IV квартали 2009 року за даними перевірки складають 201696,32 грн., що на 106252,64 грн. більше ніж задекларовано; валові витрати позивача за 2010 рік за даними перевірки складають 14977621,63 грн., що на 50384 грн. більше, ніж задекларовано. Розбіжність у валових витратах виникла в зв'язку з тим, що позивачем до їх складу віднесено зокрема вартість послуг маркетингу, мерчендайзенгу, передпродажної підготовки у 2009 році на суму 31485 грн. та у 2010 році - 24980 грн. ОСОБА_8 перевірки констатовано, що податковим органом під час проведення перевірки не було вичерпно встановлено, яким чином отримані маркетингові послуги ФОП ОСОБА_4 були використані в його господарській діяльності. Так, згідно з актами здачі-прийняття виконаних робіт, було проведено дослідження кон'юнктури ринку щодо розповсюдження продукції, здійснено акції щодо просування товару. Проте, ні з цих актів, ні з інших документів наданих для перевірки не вбачається, в якому обсязі були виконані названі роботи, у чому вони полягали, які саме акції з просування товару було проведено виконавцем (у тому числі місце їх проведення та вартість), у чому полягало дослідження ринку. Також, при перевірці встановлено, відсутність обґрунтування щодо економічної доцільності витрат на вищевказані послуги, а саме, доказів направлення таких витрат на максимізацію доходів чи мінімізацію витрат, тобто на отримання прибутку в цілому, що відповідає сутності господарської діяльності, чим порушено ст.13 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»№13-92 від 26.12.1992 року. З такими висновками податкового органу суд не погоджується з огляду на таке. Згідно пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 ОСОБА_5 України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті. Пункт 5.3 ст.5 ОСОБА_5 України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачає вичерпний перелік витрат платника податку, що не включаються до складу валових. Серед таких обмежень послуги, які були виключені відповідачем зі складу валових витрат позивача, відсутні. Крім того, відповідно до пп.5.11 ст.5 ОСОБА_5 України "Про оподаткування прибутку підприємств" №334/94-ВР від 28.12.1994 року, встановлення додаткових обмежень щодо включення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, які зазначені в цьому ОСОБА_5, не дозволяється. Відповідно до пп. 5.4.4 п. 5.4 ст. 5 ОСОБА_5 України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до складу валових витрат включаються витрати платника податку на проведення передпродажних та рекламних заходів стосовно товарів (робіт, послуг), що продаються (надаються) такими платниками податку. В акті перевірки відповідачем безпідставно розширено ряд документів (доказів), якими повинен підтверджуватись факт надання маркетингових, мерчендайзенгових послуг, послуг з перепродажної підготовки товарів, зокрема, в акті перевірки зазначено, що в актах здачі прийняття робіт, пред'явлених позивачем для перевірки, не вказано, які саме: акції з просування товару було проведено виконавцем (у тому числі місце їх проведення та вартість) та у чому полягало дослідження ринку.

Разом з тим, правилами ведення податкового обліку, встановленими чинним законодавством, зокрема ст. 11 ОСОБА_5 України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), не передбачено вказівки на обов'язковість будь-яких видів документів чи їх форми в підтвердження віднесення певних затрат до складу валових витрат. Чинним законодавством не встановлено спеціальних вимог щодо обов'язкової наявності певних документів для підтвердження факту надання маркетингових, мерчендайзингових послуг, послуг з перепродажної підготовки товарів. Однак, підпунктом 5.3.9 п.5.3 ст.5 ОСОБА_5 України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. До документів, які підтверджують факт отримання послуг, перш за все відноситься відповідний акт. Його форма чітко не регламентована, проте, щоб мати статус первинного документу, акт повинен містити всі реквізити, передбачені статтею 9 ОСОБА_5 України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні№996-XIV від 16.07.1999 року. Частинами 1,2 статті 9 ОСОБА_5 України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»№996-XIV від 16.07.1999 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Виходячи зі змісту вищенаведених норм, вимог щодо адресної програми надання послуг (місце надання послуг та вартість) та необхідності деталізації об'єкту надання послуг вони не містять. Як свідчать матеріали справи та не заперечується відповідачем, позивачем в ході проведення перевірки були надані укладені останнім з контрагентами, договори про надання послуг, договори поставку товарів, купівлі-продажу, договори про надання послуг мерчендайзенгу, договори про надання інформаційно-консультаційних послуг, акти здачі прийняття робіт (надання послуг), податкові накладні, банківські виписки та акти перевірки розрахунків. Договори про поставку товарів передбачали, що ФОП ОСОБА_4 (постачальник, продавець) зобов'язується передати, а покупець (ТОВ «МГБ МЕТРО ОСОБА_7 Україна», ТОВ «Експансія», ТОВ «Вопак-Трейд», ТОВ «СТМ Сучасні торгівельні мережі», ТОВ «Край», ТОВ «Пакко Холдинг», ТОВ «Континіум-Трейд») прийняти та оплатити товар вказаний в товаросупровідній документації. Укладені позивачем договори про надання послуг мерчендайзенгу (інформаційно-консультаційних послуг) передбачали, що виконавець (покупець) (ПП ОСОБА_6, ТОВ «МГБ МЕТРО ОСОБА_7 Україна», ТОВ «Експансія», ТОВ «Вопак-Трейд», ТОВ «СТМ Сучасні торгівельні мережі», ТОВ «Край», ТОВ «Пакко Холдинг», ТОВ «Континіум-Трейд») надає замовнику (ФОП ОСОБА_4С.) маркетингові, інформаційно-консультаційні, мерчандайзингові послуги, послуги із перепродажної підготовки товарів та послуги з просування/організації просування товарів, що постачалися позивачем, а замовник приймає та сплачує надані послуги на підставі актів виконаних робіт/наданих послуг. Вказані договори, податкові накладні та акти здачі прийняття робіт, в силу ОСОБА_5 України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-ХІV від 16.07.1999 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), є первинними документами, оскільки мають всі необхідні встановлені ним обов'язкові реквізити. Акти здачі прийняття робіт містять посилання на номер та дату договору, відповідно до якого складено ці акти, назву замовника та виконавця, їхні посади; зміст та обсяг виконаних робіт, вартість робіт, підписи уповноважених представників сторін та відтиски печаток. Всі наявні до договорів акти здачі прийняття робіт дають змогу визначити, які саме послуги були надані, згідно з яким договором, за якою ціною, між якими контрагентами та з якою метою. Докази того, що вказані накладні, акти та/або договори про надання послуг чи поставку товарів не мають юридичної сили або визнані в установленому порядку недійсними - відсутні. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що отримання послуг маркетингу, мерчендайзенгу, передпродажної підготовки не пов'язані з господарською діяльністю позивача, виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається, що послуги, які надавалися ПП ОСОБА_9, ТОВ «МГБ МЕТРО ОСОБА_7 Україна», ТОВ «Експансія», ТОВ «Вопак-Трейд», ТОВ «СТМ Сучасні торгівельні мережі», ТОВ «Край», ТОВ «Пакко Холдинг», ТОВ «Континіум-Трейд» замовнику ФОП ОСОБА_4 та придбавалися позивачем, стосувалися товарів, поставка/продаж яких є господарською діяльністю позивача. Придбані послуги безпосередньо впливали на результати діяльності позивача з продажу товарів та були направлені на отримання доходу. Оскільки основним видом діяльності позивача в період, що перевірявся була оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, олією, тваринним маслом та жирами (товарами, що швидко втрачають свої властивості), то послуги маркетингу, мерчендайзенгу, послуги передпродажної підготовки були направлені також на підтримання обсягів продажу товару у роздрібних мережах покупців, адже укладені договори поставки містять положення про можливість повернення покупцем товару у випадку поганої реалізації (наприклад, п.7.3 договору поставки, укладеного з ТОВ «Пакко Холдинг») (т.1 а.с.81-82). В протилежному випадку повернення товару покупцем з вищевказаних причин (низький попит, погана реалізація) мало б наслідком зниження доходів позивача, повернений товар підлягав би уцінці, оскільки строки придатності на нього спливають, що вимагало б додаткових витрат на проведення заходів зі стимулювання збуту такого товару. Для уникнення цього, позивачем оплачувались послуги, направлені на збут товару. Отже, витрати, понесені позивачем на оплату таких послуг, є економічно обґрунтованими. Підпунктом 1.32 ст. 1 ОСОБА_5 України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) господарська діяльність будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Послуги, передбачені договорами про надання послуг, договорами про надання послуг мерчендайзенгу (інформаційно-консультаційних послуг), які були укладені між позивачем та його контрагентами, пов'язані з продажем та придбанням продукції позивача, та стосуються викладки, розкладки на стелажах, просування в торговельній мережі контрагентів, підтримання асортименту продукції (товару), реалізація якої є господарською діяльністю позивача, що дає підстави віднести їх вартість до складу валових витрат підприємця. Придбані послуги безпосередньо впливали на результати діяльності позивача з продажу товарів та були направлені на отримання доходу. Так як вказані послуги надавалися на період дії договірних відносин з поставки товару, то участь позивача в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Крім того, доказів того, що отримані позивачем від ПП ОСОБА_6, ТОВ «МГБ МЕТРО ОСОБА_7 Україна», ТОВ «Експансія», ТОВ «Вопак-Трейд», ТОВ «СТМ Сучасні торгівельні мережі», ТОВ «Край», ТОВ «Пакко Холдинг», ТОВ «Континіум-Трейд»послуги, з метою, відмінною від використання у власній господарській діяльності суду не надано. Натомість їх номенклатура узгоджується з веденням основного виду господарської діяльності позивача, а саме: оптова торгівля продовольчими товарами. Враховуючи викладене вище, суд прийшов до висновку, що позивач мав повне право включати до складу валових витрат вартість отриманих ним у перевіряємому періоді послуг, оскільки отримання таких послуг пов'язане із здійсненням господарської діяльності ФОП ОСОБА_4 і підтверджено належними документами.

Таким чином, суд вважає висновки податкового органу про порушення позивачем ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» неправомірними і такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

За наведених обставин, враховуючи неправомірність висновків податкового органу щодо відсутності у ФОП ОСОБА_4правових п ідстав на віднесення до складу валових витрат амортизаційних відрахувань та вартості послуг маркетингу, мерчендайзенгу, передпродажної підготовки, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення №/0 від 13.04.2011 року, яким ФОП ОСОБА_4збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб за основним платежем на суму 23465,50 грн. є протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню рішенню №/0 від 13.04.2011 року, яким ФОП ОСОБА_4 збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість на загальну суму 14116,25 грн., в тому числі за основним платежем на суму 11293 грн. та штрафними санкціями на суму 2823,25 грн., суд виходить з наступного. Зі змісту акта перевірки вбачається, що перевіркою достовірності відображених показників ФОП ОСОБА_4 в податкових деклараціях з податку на додану вартість за період з 01.04.2009 р. по 31.12.2010 року встановлено розбіжність на загальну суму 11293 грн., в тому числі за квітень 2009 р. в сумі 416 грн., за травень 2009 року 527 грн., за червень 2009 року - 726 грн., липень 2009 року - 614 грн., серпень 2009 року 840 грн., вересень 2009 року 836 грн., жовтень 2009 року - 503 грн., листопад 2009 року 807 грн., грудень 2009 року 1028 грн., січень 2010 року - 444 грн., лютий 2010 року 500 грн., березень 2010 року 340 грн., квітень 2010 року - 501 грн., травень 2010 року 857 грн., липень 2010 року 286 грн., грудень 2010 року - 2068 грн. Дана розбіжність виникла в зв'язку з тим, що ФОП ОСОБА_4 віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ, сплачені в ціні придбання мерчандайзингових, маркетингових послуг, послуг з перепродажної підготовки товарів, чим порушено пп.7.4.1, п.п.7.4.4 п.7.4 ст.7 ОСОБА_5 України «Про податок на додану вартість».

З такими висновками податкового органу суд не погоджується з огляду на таке.

Згідно з п.7.4.1. п.7.4 ст.7 ОСОБА_5 України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього ОСОБА_5, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Вичерпний перелік операцій, що не є об'єктом оподаткування, визначений в п.3.2 ст. 3 ОСОБА_5 України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Серед даного переліку маркетингові, мерчандайзингові послуги, послуги з перепродажної підготовки товарів, які є предметом розгляду за цим позовом, відсутні. Як вже зазначалося вище, придбання вказаних послуг, здійснювалося позивачем з метою наступного продажу товарів та отримання максимального доходу від такого продажу, підтримання попиту на товар, - тобто, для використання в своїй господарській діяльності.

Суд вважає, що підстави для виключення зі складу податкового кредиту позивача сум ПДВ, сплачених в ціні придбання маркетингових, мерчендайзингових послуг, послуг з перепродажної підготовки товарів відсутні, оскільки отримання таких послуг не суперечить чинному законодавству, та є таким, що спрямоване на забезпечення попиту на продукцію, яку реалізовує позивач, отже спрямоване на забезпечення отримання в майбутньому доходів від збуту (продажу) товарів, а тому належить до господарської діяльності позивача в розумінні податкового законодавства.

Відповідно до пп.7.5.1. п.7.5. ст.7 ОСОБА_5 України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), датою виникнення права платника податку па податковий кредит вважається дата здійснення першої з наступних подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг); або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 вказаного ОСОБА_5 не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). Податковий кредит по отриманим послугам позивачем повністю підтверджено відповідними податковими накладними (т.2 а.с.123-250, т.3 а.с.1-214, т.4 а.с.93-164), що не заперечується відповідачем. Судом встановлено, що податкові накладні та акти здачі прийняття робіт були складені контрагентами ФОП ОСОБА_4 по кожній операції та містять всі необхідні реквізити, відповідно до умов договорів, укладених з такими виконавцями. Надання маркетингових, мерчандайзингових послуг, послуг з перепродажної підготовки товарів не суперечить вимогам діючого законодавства, оскільки не існує нормативно-правового акту, який би забороняв чи обмежував таку діяльність. ОСОБА_5 України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не містять жодних обмежень або заперечень, щодо віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ, сплачених в ціні придбання мерчандайзингових, маркетингових послуг, послуг з перепродажної підготовки товарів. Судом встановлено достовірність підтвердження фактичності здійснення позивачем господарських операцій, сплати податку на додану вартість та його сум, а отже і правомірність віднесення сум податку, сплаченого у зв'язку з придбанням таких послуг до податкового кредиту.

За таких обставин, суд вважає, висновок відповідача про порушення позивачем вимог п.п.7.4.1, п.п.7.4.4 п. 7.4 ст. 7 ОСОБА_5 України «Про податок на додану вартість» безпідставним, а податкове повідомлення-рішення №/0 від 13.04.2011 року, яким ФОП ОСОБА_4 збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість на загальну суму 14116,25 грн., в тому числі за основним платежем на суму 11293 грн. та штрафними санкціями на суму 2823,25 грн. - протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що відповідач при прийнятті податкових повідомлень-рішень №/0 та №/0 від 13.04.2011 року, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не в спосіб визначений чинним законодавством, а тому вказані податкові повідомлення-рішення є протиправними, та такими, що підлягають скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень №/0 та №/0 від 13.04.2011 року.

При зазначених обставинах суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції. Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги Державної податкової інспекції у м.Рівне відсутні.

Керуючись ст.ст.160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Рівненської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "18" листопада 2011 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: ОСОБА_8 ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_3 особа - підприємець ОСОБА_4 вул.Д.Галицького, 1/9,м.Рівне,33000

3- відповідачу ОСОБА_10 податкова інспекція у м.Рівному Рівненської області Державної податкової служби вул.Відінська , 8,м.Рівне,33023