Справа № 2-а-1602/11
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2012-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________

Головуючий у 1-й інстанції: Коваленко ВА.К.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

іменем України

"18" квітня 2012 р. Справа № 2-а-1602/11

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Хаюка С.М.

суддів: Бондарчука І.Ф.

ОСОБА_2,

розглянувши в письмовому провадженні у м.Житомирі апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Брусилівському районі Житомирської області на постанову Брусилівського районного суду від "16" серпня 2011 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Брусилівському районі Житомирської області про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

19.07.2011 року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Брусилівському районі про зобов'язання перерахувати і виплатити на його користь державну і додаткову пенсії передбачені ст.ст.50,54 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХП "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 1.04.2011 року по 15.06.2011 року та на майбутнє з 16.06.201 року, мотивуючи тим, що є інвалідом 2-ї групи внаслідок захворювання пов"язаного з участю у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії,однак, отримує державну і додаткову пенсії та доплату до пенсії в розмірах менших ніж визначено Законом..

Постановою Брусилівського районний суд від 16 серпня 2011 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Брусилівському районі щодо не нарахування та не виплати позивачу визначених ст.ст.50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсій для інвалідів та зобов"язано відповідача провести нарахування та виплату позивачу визначені ст.ст.50,54 Закону №796 пенсії для інвалідів , щодо яких встановлено зв"язок з Чорнобильською катастрофою, в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком , а також щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров"ю , в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, тобто прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, починаючи з 1 квітня 2011 року по 15 червня 2011 року включно з урахуванням проведених виплат за вказані періоди. В задоволенні решти вимог відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись з зазначеною постановою, позивач та відповідач подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просили , відповідно: позивач - змінити постанову суду визначивши виплачувати пенсію на майбутнє; відповідач скасувати постанову суду першої інстанції і відмовити у позові.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши за матеріалами справи наведені у скарзі доводи та перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню , а в задоволенні апеляційної скарги відповідача необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, є пенсіонером, потерпілим від аварії на ЧАЕС 1 категорії, має 2-у групу інвалідності, що пов"язана з Чорнобильською катастрофою, перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Брусилівському районі і проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією посвідчення, актом огляду МСЕК (а.с.5-13) та отримує державну пенсію, як інвалід 2-ї групи, пов"язаної з Чорнобильською катастрофою (а.с.6-10).

Статтею 49 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ встановлено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Частиною четвертою статті 54 цього Закону, що визначає підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1, встановлено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по 2-ї групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

Згідно з статтею 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»особам, віднесеним до категорії 1, зокрема, інвалідам 2-ї групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% процентів мінімальної пенсії за віком. Виплата додаткової пенсії, відповідно до статті 53 зазначеного Закону, здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Таким чином, вихідним критерієм обрахунку державної та додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком, згідно статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ГУ, встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Розрахунок пенсії позивачу проведено відповідачем, виходячи із розміру, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», що складає 19 гривень 91 копійку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, дійшли обґрунтованого висновку, що при розрахунку державної та додаткової пенсії, передбачених статтями 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосуванню при їх обчисленні підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо визначення ними періоду перерахунку пенсії позивачу.

Загальне поняття пенсії визначено в статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»від 9 липня 2003 року № 1058-ІУ, відповідно до якого пенсія -щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що законом не встановлюється ані строковість, ані обмеженість у часі цих видів виплат. З самого визначення поняття пенсії випливає, що ці виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу. Цей вид виплат не є строковим, а тому не може бути призначений на якийсь строк. В цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий термін, або строк, на який призначається пенсія не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії. Відтак, виплату пенсії позивачу не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право позивача на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка повинна виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії. Отже, позивач має право на отримання вказаних видів пенсії в визначеному у постанові суду першої інстанції розмірі з 1 квітня 2011 року постійно та без встановлення будь-якого обмеження кінцевим терміном або строком, на який призначається пенсія.

Відповідно до ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, змінити постанову суду.

Згідно ч.1 ст.201 КАС України підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - зміні. В задоволенні апеляційної скарги відповідача необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 183-2,195,197,201,205,207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Брусилівському районі Житомирської області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Брусилівського районного суду від 16 серпня 2011 року змінити. Виключити з резолютивної частини рішення посилання на кінцеву дату перерахунку пенсії (15 червня 2011 року).

В іншій частині постанову Брусилівського районного суду від 16 серпня 2011 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.М.Хаюк

судді: ОСОБА_5 ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_3 вул. Польова, 7,смт.Брусилів,Житомирська область,12600

3- відповідачу ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Брусилівському районі Житомирської області вул. Огієнко, 50,смт. Брусилів,Житомирська область,12601