Справа № 2а-291/13 (291/576/13-а)
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року м. Київ К/800/40048/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на постанову Ружинського районного суду Житомирської області від 06 червня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Ружинської селищної ради Житомирської області, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и л а :

У квітня 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом в якому просили суд визнати протиправним і скасувати рішення Ружинської селищної ради від 22.03.2013року та зобов'язати селищну раду розглянути питання щодо можливості прийняття рішення про надання їм дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 в с.м.т. Ружині Житомирської області.

Постановою Ружинського районного суду Житомирської області від 06 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2013 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями суду першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просять їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та підтверджується наявними у справі матеріалами, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 є співвласниками двокімнатної квартири АДРЕСА_1 в с.м.т. Ружині Житомирської області, а ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 - співвласниками чотирикімнатної квартини АДРЕСА_2 в с.м.т. Ружині Житомирської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Житловий будинок АДРЕСА_1 в с.м.т. Ружині Житомирської області перебуває в комунальній власності і знаходиться на балансі малого комунального підприємства «Господарник».

Рішенням виконкому Ружинської селищної ради від 25.01.2007р. МКП "Господарник" надано дозвіл на виготовлення технічної документації по передачі земельних ділянок у постійне користування для обслуговування багатоквартирних житлових будинку, а також належних до них будівель та споруд і прибудинкової території. Земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_1 в с.м.т. Ружині Житомирської області, відноситься до земель житлової та громадської забудови, перебуває на балансі МКП "Господарник".

05.09.2012р. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до Ружинської селищної ради Житомирської області із заявами, в яких просили надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо надання державного акту на право спільної сумісної власності на землю для обслуговування житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 с.м.т. Ружин, Житомирська область.

Рішенням ХХХІІ сесії VІ скликання від 22.03.2012р. в задоволенні вказаних заяв позивачам відмовлено на підставі ст.ст.12,42, 89 Земельного кодексу України та ст.6 Закону України "Про об"єднання співвласників багатоквартирного будинку".

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій вказали, що рішення Ружинської селищної ради Житомирської області про відмову у наданні дозволу позивачам на виготовлення проекту землеустрою прийнято обґрунтовано та не підлягає скасуванню.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною 6 ст.118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та інші документи.

Частиною 7 цієї ж статті ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Судами встановлено, що підставою для відмови у наданні позивачам дозволу на виготовлення проекту землеустрою стали положення ст.ст.42 ,89 ЗК України.

Як зазначено вище, згідно відповіді №1493/03 від 01.06.2013р. відділу Держземагенства у Ружинському районі Житомирської області спірна земельна ділянка відноситься до категорії земельних ділянок - землі житлової та громадської забудови. Таким чином, вказана земельна ділянка є частиною земельної ділянки житлової забудови, на якій розташований жилий будинок по вул. Стадіонній, 2.

Відповідно до ч. 1 ст.42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками (частини 2, 3ст.42 ЗК України). При цьому, прибудинковою територією вважають встановлену за проектом поділу території мікрорайону (кварталу) та проектом забудови земельну ділянку багатоквартирної несадибної житлової забудови, необхідну для розміщення та обслуговування жилого будинку й господарських і технічних будівель та споруд біля нього, тобто територію під жилим будинком, проїзди й тротуари, озеленені ділянки та ігрові майданчики, майданчики для відпочинку, занять спортом, тимчасового зберігання автомобілів жителів будинку, для господарських потреб та інші території, пов'язані з утриманням і експлуатацією будинку.

З аналізу цільового призначення земельної ділянки, на якій розташований вищезазначений багатоквартирний житловий будинок, та норм ст.42 ЗК України випливає, що в разі приватизації громадянами квартир у такому будинку земельна ділянка як така, що входить до житлового комплексу, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування лише об'єднанню співвласників будинку, створеному відповідно до Закону України "Про об"єднання співвласників багатоквартирного будинку" у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2002р. №1521 "Про реалізацію Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку".

У такому разі земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і неподільною часткою житлового комплексу (допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинку, його технічне обладнання) є майном співвласників, які визначають порядок його використання. Нормами земельного законодавства не передбачено можливості передачі у власність або користування окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки (на якій розташований цей жилий будинок) або її частини.

Таким чином, громадяни, які мають у власності або у користуванні квартири у багатоквартирному жилому будинку, не можуть мати особисто документа, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою.

Частиною 2 ст.89 Земельного кодексу України передбачено, що у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку.

Проте, як встановлено під час розгляду справи судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, позивачі є лише співвласниками квартир у житловому будинку АДРЕСА_1, в с.м.т Ружин, Житомирської області, а не співвласниками цього будинку. Сам же вказаний будинок перебуває в комунальній власності та знаходиться на балансі МКП "Господарник".

Одночасно з викладеним, погоджуючись із позицією судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для розгляду зазначеного спору у порядку адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи з предмету спірних правовідносин, зважаючи на наявність у відповідача у спірних правовідносинах визначальних ознак суб'єкта владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про наявність у переданому на вирішення суду спорі визначальних ознак справи адміністративної юрисдикції.

Зазначена правова позиція колегії суддів Вищого адміністративного суду України відповідає висновкам, викладеним у рішенні Конституційного Суду України від 01.04.2010 №10-рп/2010, яке згідно з вимогами частини другої статті 150 Конституції України є обов'язковим до виконання на території України.

Відповідно до статті 69 Закону України "Про Конституційний Суд України" рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій вірно встановлені обставини справи, судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається. Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Ружинського районного суду Житомирської області від 06 червня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: