Справа № 823/3114/15
Суддя: А.В. Каліновська
Дата ухвалення: 2015-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року справа № 823/3114/15

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Каліновської А.В.,

при секретарі судового засідання Шалько І.П.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кевлар-Групп» до державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в Черкаський окружний адміністративний суд з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області від 27.05.2015 № та №.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач помилково дійшов висновку про порушення позивачем вимог щодо формування податкового кредиту, оскільки з контрагентом ТОВ «Охорона-Сервіс ХХІ» здійснені реальні господарські операції, на підтвердження яких наявні необхідні первинні документи. Представник позивача зазначає, що висновки акту перевірки не відповідають нормам чинного законодавства, базуються на припущеннях і не підтверджуються доказами. Недоліки первинних бухгалтерських документів не спростовують реальність здійснення господарських операцій позивача з його контрагентом.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, надав письмові заперечення проти позову, в яких послався на те, що проведеною перевіркою товариства з обмеженою відповідальністю «Кевлар-Групп» встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 91781 грн., в тому числі за 2013 рік на суму 25631 грн., за 2014 рік на суму 66150 грн., а також встановлено заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 100480 грн. по господарським взаємовідносинам з ТОВ «Охорона-Сервіс ХХІ», у звязку з відсутністю фактичного здійснення господарських операцій. В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що відповідно до наявного вироку Печерського районного суду міста Києва від 30.07.2015 у справі №757/22907/15-к ТОВ «Охорона Сервіс ХХІ» було створено з метою прикриття незаконної діяльності спрямованої на легалізацію доходів отриманих злочинним шляхом. Також представником відповідача зазначено, що на ТОВ «Охорона Сервіс ХХІ» рахувався лише керівник, про інших працівників товариство протягом 2013-2014 років не звітувало, а тому ТОВ «Охорона Сервіс ХХІ» не могло виконати роботи замовлені ТОВ «Кевлар-Групп». Таким чином, на думку відповідача, оскаржувані податкові повідомлення-рішення скасуванню не підлягають.

Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кевлар-Групп» зареєстроване як юридична особа 05.02.2013, ідентифікаційний код 38595119, перебуває на обліку як платник податків та згідно свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість №200127942 з 01.07.2013 є платником податку на додану вартість, індивідуальний податковий номер 19.

На підставі наказу ДПІ у м. Черкасах від 15.04.2015 №507 та направлення від 15.04.2015 №182/23-01-03-0196 згідно із пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755VІ (із змінами та доповненнями), проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Кевлар-Групп», з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Охорона Сервіс ХХІ», , за період з 01.01.2010 по 31.12.2014.

За результатами вищезазначеної перевірки ДПІ у м. Черкасах складено акт № 88/23-01-22-07/38595103 від 28.04.2015 (далі по тексту акт перевірки).

У висновках акту перевірки зазначено про порушення ТОВ «Кевлар-Групп» вимог: пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 91781 грн., в т.ч. за 2013 рік у сумі 25631 грн., за 2014 рік у сумі 66150 грн.; п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 100480 грн., в тому числі за вересень 2013 року на суму 5400 грн., за жовтень 2013 року на суму 5580 грн., за листопад 2013 року на суму 3600 грн., за грудень 2013 року на суму 12400 грн., за січень 2014 року на суму 7440 грн., за лютий 2014 року на суму 5600 грн., за березень 2014 року на суму 6200 грн., за квітень 2014 року на суму 6000 грн., за травень 2014 року на суму 8060 грн., за червень 2014 року на суму 7200 грн., за липень 2014 року на суму 7440 грн., за серпень 2014 року на суму 3720 грн., за вересень 2014 року на суму 6000 грн., за жовтень 2014 року на суму 7440 грн., за листопад 2014 року на суму 8400 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення (надалі ППР): № від 27.05.2015, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 125600 грн., у тому числі за основним платежем 100480 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 25120 грн.; № від 27.05.2015, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 114727 грн., у тому числі за основним платежем 91781 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 22946 грн.

Вирішуючи даний спір, з огляду на аргументацію позивача, суд враховує, що згідно п. 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999 визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

При цьому, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

В свою чергу, відповідно до пп. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1. ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України).

Згідно п. 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках певні обов'язкові реквізити.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За приписами підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Необґрунтованим є посилання відповідача: на постанову слідчого з ОВС першого відділу КР слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у м. Києві, де зазначено, що ТОВ «Охорона Сервіс ХХІ» використовувалась у незаконній діяльності по переведенню безготівкових коштів у готівку шляхом проведення безтоварних операцій, без мети зайняття фінансово-господарською діяльністю; на вирок Печерського районного суду міста Києва від 30.07.2015 у справі №757/22907/15-к; на те, що на ТОВ «Охорона Сервіс ХХІ» рахувався лише керівник, про інших працівників товариство протягом 2013-2014 років не звітувало, а тому ТОВ «Охорона Сервіс ХХІ» не могло виконати роботи замовлені ТОВ «Кевлар-Групп» - як на підставу для відмови в задоволенні адміністративного позову, оскільки порядок та спосіб виконання контрагентом позивача (ТОВ «Охорона Сервіс ХХІ») своїх договірних зобовязань, а також належне чи неналежне виконання контрагентом обовязків, покладених на нього законом як на субєкта господарювання як то подача звітності, сплата податків та інше, не впливає на дійсність та значимість господарської операції для самого позивача.

Досліджуючи реальність здійснення господарських операцій, суд встановив, що між позивачем та ТОВ «Охорона Сервіс ХХІ» укладено договір про виконання робіт від 30.08.2013 №300813, відповідно до умов якого виконавець зобовязується за дорученням замовника виконувати роботу з охорони обєктів (надалі - охорона), а замовник приймати належно виконану роботу та своєчасно її оплачувати. Конкретні обєкти, стосовно яких мають виконуватися роботи з охорони (їх назви та адреси) та умови охорони (строк і тривалість виконання роботи, кількість постів охорони, кількість охоронників, приблизна вартість і спосіб тарифікації охорони тощо) визначаються додатками до даного договору. Дані додатки є дорученнями замовника на охорону конкретних обєктів у розумінні п.1.1 даного договору і невідємною його частиною.

На підтвердження виконання зобовязань за договором між позивачем та ТОВ «Охорона Сервіс ХХІ» підписано та скріплено печатками додатки до вказаного договору в яких відображено вартість послуг.

Крім того, на підтвердження виконання додатків до договору від 30.08.2013 №300813 підписано відповідні акти здачі-прийняття робіт (надання послуг):

від 30.09.2013 №КВ-1 на суму 32400 грн., у т.ч. ПДВ 5400 грн., від 31.10.2013 №КВ-2 на суму 33480 грн., у т.ч. ПДВ 5580 грн.,

від 30.11.2013 №КВ-3 на суму 21600 грн., у т.ч. ПДВ 3600 грн., від 31.12.2013 №КВ-4 на суму 44640 грн., у т.ч. ПДВ 7440 грн., від 31.12.2013 №КВ-1 на суму 29760 грн., у т.ч. ПДВ 4960 грн., від 31.01.2014 №КВ-6 на суму 22320 грн., у т.ч. ПДВ 3720 грн., від 31.01.2014 №КВ-7 на суму 22320 грн., у т.ч. ПДВ 3720 грн., від 28.02.2014 №КВ-8 на суму 20160 грн., у т.ч. ПДВ 3360 грн., від 28.02.2014 №КВ-9 на суму 13440 грн., у т.ч. ПДВ 2240 грн., від 31.03.2014 №КВ-10 на суму 22320 грн., у т.ч. ПДВ 3720 грн., від 31.03.2014 №КВ-11 на суму 7440 грн., у т.ч. ПДВ 1240 грн., від 31.03.2014 №КВ-12 на суму 7440 грн., у т.ч. ПДВ 1240 грн., від 30.04.2014 №КВ-13 на суму 21600 грн., у т.ч. ПДВ 3600 грн., від 30.04.2014 №КВ-14 на суму 14400 грн., у т.ч. ПДВ 2400 грн., від 31.05.2014 №КВ-15 на суму 22320 грн., у т.ч. ПДВ 3720 грн., від 31.05.2015 №КВ-16 на суму 11160 грн., у т.ч. ПДВ 1860 грн., від 31.05.2014 №КВ-17 на суму 14880 грн., у т.ч. ПДВ 2480 грн., від 30.06.2014 №КВ-18 на суму 14400 грн., у т.ч. ПДВ 2400 грн., від 30.06.2014 №КВ-19 на суму 7200 грн., у т.ч. ПДВ 1200 грн., від 30.06.2014 №КВ-19 на суму 21600 грн., у т.ч. ПДВ 3600 грн., від 31.07.2014 №КВ-20 на суму 7440 грн., у т.ч. ПДВ 1240 грн., від 21.07.2014 №КВ-20 на суму 7440 грн., у т.ч. ПДВ 1240 грн., від 31.07.2014 №КВ-20 на суму 14880 грн., у т.ч. ПДВ 2480 грн., від 31.07.2014 №КВ-20 на суму 14880 грн., у т.ч. ПДВ 2480 грн., від 31.08.2014 №КВ-21 на суму 14880 грн., у т.ч. ПДВ 2480 грн., від 31.08.2014 №КВ-21 на суму 7440 грн., у т.ч. ПДВ 1240 грн., від 30.09.2014 №КВ-22 на суму 14400 грн., у т.ч. ПДВ 2400 грн., від 30.09.2014 №КВ-22 на суму 14400 грн., у т.ч. ПДВ 2400 грн., від 30.09.2015 №КВ-22 на суму 7200 грн., у т.ч. ПДВ 1200 грн., від 31.10.2014 №КВ-23 на суму 14880 грн., у т.ч. ПДВ 2480 грн., від 31.10.2014 №КВ-23 на суму 14880 грн., у т.ч. ПДВ 2480 грн., від 31.10.2014 №КВ-23 на суму 14880 грн., у т.ч. ПДВ 2480 грн., від 30.11.2014 №КВ-24 на суму 7200 грн., у т.ч. ПДВ 1200 грн., від 30.11.2014 №КВ-24 на суму 7200 грн., у т.ч. ПДВ 1200 грн., від 30.11.2014 №КВ-24 на суму 10800 грн., у т.ч. ПДВ 1800 грн., від 30.11.2014 №КВ-24 на суму 7200 грн., у т.ч. ПДВ 1200 грн., від 30.11.2014 №КВ-24 на суму 18000 грн., у т.ч. ПДВ 3000 грн.

Зазначені акти здачі-прийняття послуг відповідають вимогам, встановленим законодавством до первинних документів.

До кожного акту здачі-прийняття послуг оформлено податкові накладні, із зазначенням обсягу, ціни постачання одиниці, загальної суми з ПДВ. Податкові накладні відповідають вимогам, встановленим законодавством до первинних документів.

Позивач оплатив вартість наданих послуг, що підтверджується інформацією, наявною в оборотно-сальдовій відомості по рахунку 631 за вересень 2013 року листопад 2014 року, та у виписці по особовим рахункам з 01.01.2013 по 31.12.2014.

Досліджуючи в судовому засіданні подальше використання позивачем вказаних послуг у власній господарській діяльності, суд встановив: між позивачем (виконавець) та ПАТ «Київський дослідний ремонтно-механічний завод» (замовник) укладено договір про надання послуг №КВ-8 від 01.07.2013, за яким замовник доручає, а виконавець бере на себе зобовязання з охорони приміщень, матеріальних цінностей, транспорту, персоналу та внутрішньої території замовника, з організації технічного, методичного та інформаційно-консультативного забезпечення безпеки обєкта на умовах і в порядку визначених цим договором;

- між позивачем (виконавець) та ТОВ «Мандри за Смаком» (замовник) укладено договір про надання послуг №КВ-6 від 01.07.2013, за яким замовник доручає, а виконавець бере на себе зобовязання по забезпеченню комплексної безпеки на обєкті замовника;

- між позивачем (виконавець) та Обєднанням інвесторів другої секції житлового комплексу «Аквамарин» (замовник) укладено договір про надання охоронних послуг №КВ-10/2 від 01.11.2013, за яким замовник доручає, а виконавець бере на себе зобовязання з охорони приміщень, матеріальних цінностей, транспорту, персоналу та внутрішньої території замовника та організації технічного, методичного та інформаційно-консультативного забезпечення безпеки обєкта на умовах і в порядку, визначених цим договором;

- між позивачем (виконавець) та ОК ЖБК «Теремок» (замовник) укладено договір про надання охоронних послуг №КВ-11/2 від 01.11.2013, за яким замовник доручає, а виконавець бере на себе зобовязання з охорони приміщень, матеріальних цінностей, транспорту, персоналу та внутрішньої території замовника та організації технічного, методичного та інформаційно-консультативного забезпечення безпеки обєкта на умовах і в порядку, визначених цим договором;

- між позивачем (виконавець) та ТОВ «Гідроенергоінвест» (замовник) укладено договір про надання послуг №28/04/14 від 28.04.2014, за яким замовник доручає, а виконавець бере на себе зобовязання з охорони приміщень, матеріальних цінностей, транспорту, персоналу та внутрішньої території замовника та організації технічного, методичного та інформаційно-консультативного забезпечення безпеки обєкта на умовах і в порядку, визначених цим договором;

- між позивачем (виконавець) та ТОВ «Єдина торгова система-Київ» (замовник) укладено договір про надання послуг №КВ-7 від 01.07.2013, за яким замовник доручає, а виконавець бере на себе зобовязання з охорони приміщень, матеріальних цінностей, транспорту, персоналу та внутрішньої території замовника та організації технічного, методичного та інформаційно-консультативного забезпечення безпеки обєкта на умовах і в порядку, визначених цим договором.

Послуги за зазначеними договорами було отримано, що підтверджується актами надання послуг, та оплачено, що підтверджується інформацією про перерахування грошових коштів за надані послуги на поточний рахунок позивача, наявною у виписці по особовим рахункам з 01.01.2013 по 31.12.2014.

Проаналізувавши вказані обставини, суд приходить до висновку, що з метою виконання договорів про надання охоронних послуг, позивач залучив до їх виконання ТОВ «Охорона Сервіс ХХІ» та виконав умови зазначених договорів про надання охоронних послуг.

Посилання представника відповідача на вирок Печерського районного суду міста Києва від 30.07.2015 у справі №757/22907/15-к, яким директора ТОВ «Охорона Сервіс ХХІ» ОСОБА_3 визнано винним у вчинені злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України, не береться судом до уваги, з огляду на нижчевикладене.

Оцінюючи вказаний вирок суду як доказ, суд керується приписами частини четвертої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Однак, в межах спірних правовідносин у даній справі не розглядається справа про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок суду, тобто щодо ОСОБА_3 (директора ТОВ «Охорона Сервіс ХХІ»).

Згідно з частиною першою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Враховуючи вимоги процесуального закону, суд приходить до висновку, що вирок Печерського районного суду міста Києва від 30.07.2015 у справі №757/22907/15-к за ніби то обвинуваченням ОСОБА_3 не стосується предмету доказування даної адміністративної справи, а тому не береться судом до уваги.

Суд також вважає, що визнання винним ОСОБА_3 за частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України, не виключає можливості здійснення ТОВ «Охорона Сервіс ХХІ» реальних господарських операцій з позивачем.

Крім того, відповідачем, в порушення вимог ч. 1 ст. 71 КАС України, не надано суду зазначеного вироку з відміткою про набрання законної сили та із зазначенням прізвищ осіб, причетних до протиправної діяльності, для надання суду можливості ідентифікувати осіб, стосовно яких прийнято вирок з особами засновниками та керівниками контрагента.

Відповідачем не було надано суду належних доказів відсутності у контрагента позивача (ТОВ «Охорона-Сервіс ХХІ») спеціальної податкової правосуб'єктності на момент укладення і виконання договору від 30.08.2013 №300813, зокрема того, що вказане підприємство не було зареєстроване у якості платника податку на додану вартість або того, що його реєстрація платником податку на додану вартість була анульована у період укладення і виконання спірного правочину. Відтак, вказане підприємство не мало дефектів у своєму правовому статусі та мало право укладати правочини та вчиняти інші юридично значимі дії. Судом узято до уваги, що юридично незначимих критеріїв (ознак) відповідачем у податкових накладних не наведено, як і не надано доказів на підтвердження відсутності повноважень ОСОБА_3, ОСОБА_4 підписувати податкові накладні.

Враховуючи зазначене, наявні у матеріалах справи копії первинні бухгалтерські документи підтверджують реальність здійснений операцій між позивачем та ТОВ «Охорона-Сервіс ХХІ».

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 10.10.2012 № К-24491/10 зазначено: «за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, що б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників по ланцюгу для одержання Підприємством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Поняття «добросовісний платник», що вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань».

Стосовно посилання представника відповідача на відсутність у контрагента позивача трудових ресурсів для виконання договору від 30.08.2013 №300813, суд зазначає, що відповідачем не було надано суду належних доказів, які б свідчили про відсутність у ТОВ «Охорона-Сервіс ХХІ» умов для здійснення господарської діяльності, у т.ч. із залученням третіх осіб, на момент вчинення спірних правовідносин.

Щодо посилань контролюючого органу на наявність недоліків в оформленні первинних бухгалтерських документів, суд зазначає, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобовязаннях платника податків у звязку з його господарською діяльністю мали місце. Зазначена правова позиція відображена в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 № 1936/11/13-11.

Відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV одним з основних принципів, на яких ґрунтуються бухгалтерський облік та фінансова звітність є превалювання сутності над формою операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

В контексті наведених обставин, суд приходить до висновку, що зазначені господарські операції фактично відбулись та спрямовані на задоволення позивачем власних потреб у господарській діяльності.

На думку суду, доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту. Однак, відповідачем під час розгляду справи не надано будь-яких доказів та не зазначено будь-яких обставин, які б ставили під сумнів фактичне здійснення господарських операцій позивача та доказів, які виключають право позивача на формування витрат для цілей визначення податкового кредиту.

Позивач не зобов'язаний перевіряти дотримання податкового законодавства своїми контрагентами та господарюючими субєктами, які здійснюють постачання товарів чи робіт цим контрагентам, не зобовязаний нести відповідальність за несплату податків продавцями (постачальниками), або за можливу недостовірність відомостей про них, за умови необізнаності щодо неї, що підтверджено практикою Європейського суду з прав людини та Верховного Суду України.

Згідно із ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому в силу ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Представник державної податкової інспекції в м. Черкасах в судовому засіданні не довів належними та допустимими доказами правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Отже, враховуючи сукупність встановлених вище обставин справи, суд приходить до висновку про реальність здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Охорона-Сервіс ХХІ», а тому оскаржувані податкові повідомлення рішення ДПІ в м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області від 27.05.2015 № та № є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем під час подання адміністративного позову сплачено судовий збір у сумі 480 грн. 65 коп. А тому, судовий збір підлягає стягненню на користь позивача з державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області.

Керуючись ст. 14, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області від 27.05.2015 № та №.

Стягнути з державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кевлар-Групп» судовий збір у сумі 480 (чотириста вісімдесят) грн. 65 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.В. Каліновська

Повний текст постанови виготовлений 05 жовтня 2015 року.