Справа № 2а-2415/12/1370
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року Справа № 137743/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Франківському районі міста Львова Державної податкової служби на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 липня 2012 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Франківському районі міста Львова Державної податкової служби про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції в Франківському районі міста Львова Державної податкової служби, у якому просив визнати дії щодо відмови у застосуванні спрощеної системи оподаткування на підставі поданої заяви від 16.01.2012 року протиправними, скасувати рішення про відмову у видачі свідоцтва платника єдиного податку, оформлене листом від 26.01.2012 року № 1616/10/17-115, та зобов'язати відповідача видати фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 свідоцтво платника єдиного податку відповідно до поданої заяви від 16 січня 2012 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20 липня 2012 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії відповідача щодо відмови фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у застосуванні спрощеної системи оподаткування на підставі поданої заяви від 25.01.2015 року. Скасовано рішення Державної податкової інспекції в Франківському районі міста Львова Державної податкової служби, викладене в листі № 1616/10/17-115 від 26.01.2012 року про надання відмови фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у застосуванні спрощеної системи оподаткування з 01.01.2012 року. Зобов'язано відповідача видати фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 свідоцтво платника єдиного податку з 01.01.2012 року на підставі поданої заяви про застосування спрощеної системи оподаткування від 25.01.2012 року.

Постанова мотивована тим, що жоден із зазначених позивачем видів діяльності не містить робіт, які б включали або були пов'язані з виготовленням ювелірних та побутових виробів з дорогоцінними металами та дорогоцінним камінням. Податковим кодексом України не встановлено обмежень на застосування спрощеної системи оподаткування суб'єктами господарювання, що здійснюють діяльність з виготовлення та реалізації ювелірних та побутових виробів з дорогоцінними металами та дорогоцінним камінням. Крім того, зі змісту ч.2 ст. 4 та ст. 22 Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» вбачається, що законодавець розмежовує операції з дорогоцінними металами, дорогоцінним камінням, дорогоцінним камінням органогенного утворення, напівдорогоцінним камінням та операції з ювелірними виробами з них. На думку суду, достатніми умовами для застосування спрощеної системи оподаткування відповідно до норм Податкового кодексу України є здійснення виробництва годинникових корпусів з дорогоцінних металів, виробництва ювелірних виробів з дорогоцінних металів, а також оптової та роздрібної торгівлі ювелірними виробами. Саме такі види діяльності фізична особа-підприємець зазначає у заяві при обранні спрощеної системи оподаткування. Положення абз.4 пп.291.5.1 п.291.5 ст. 291 Податкового кодексу України підлягають застосуванню та розповсюджуються виключно на суб'єктів господарювання, вид діяльності яких пов'язаний з видобутком, виробництвом та реалізацією дорогоцінних товарів і каміння в межах такого виду діяльності і не пов'язане з роздрібною торгівлею годинниками або вже готовими ювелірними виробами як товар, що містить дорогоцінні метали або дорогоцінне каміння, до кінцевого покупця. Зазначений висновок також підтверджується листом Комітету Верховної Ради з питань фінансів, банківської діяльності, податкової та митної політики № 04-39/10-83 від 27.01.2012 року, в якому обґрунтовуються розмежування таких видів діяльності як виробництво і реалізація дорогоцінний металів та виробництво і реалізація ювелірних виробів.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає, що суд порушив норми матеріального та процесуального права, просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що абз.4 пп.291.5.1 п.291.5 ст. 291 Податкового кодексу України (із змінами, внесеними Законом України від 04.11.2011 року № 4013-VІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо спрощеної системи оподаткування обліку та звітності») встановлено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, в тому числі органогенного утворення, не можуть бути платниками єдиного податку. Виходячи із змісту понять «дорогоцінні метали» та «дорогоцінне каміння», визначене Законом України від 18.11.1997 року № 637/97-ВР «Про державне регулювання видобутку, виробництва, використання, зберігання дорогоцінних металів та дорогоцінного каміння та контролю за операціями з ними», обмежень, встановлених Податковим кодексом України, та виду господарської діяльності позивача, а саме роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами, цей вид діяльності підпадає під дію вказаної статті.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 січня 2012 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав до контролюючого органу заяву про застосування спрощеної системи оподаткування та вказав обрані види господарської діяльності згідно КВЕД ДК009:2005, а саме: 52.12.0 - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах без переваги продовольчого асортименту, що попри роздрібну торгівлю в універсальних магазинах широким асортиментом товарів без переваги продовольчих товарів: одягом, меблями, побутовими електротоварами, залізними виробами, косметичними товарами, іграшками, спортивними товарами тощо включає, зокрема, торгівлю ювелірними виробами, 52.48.2 - роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами, 52.48.9 - роздрібна торгівля іншими непродовольчими товарами (а.с. 7).

Листом № 1616/10/17-115 від 26 січня 2012 року ДПІ в Франківському районі міста Львова ДПС відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва платника єдиного податку з огляду на те, що в силу прямої законодавчої заборони не можуть застосовувати спрощену систему оподаткування суб'єкти господарської діяльності, які здійснюють видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення (а.с.8).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що рішення податкового органу про відмову у видачі свідоцтва платника єдиного податку, яке оформлене листом № 1616/10/17-115 від 26.01.2012 року, є протиправним та підлягає скасуванню.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком і вважає його необґрунтованим з таких підстав.

Відповідно до абзацу 4 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України (в редакції Закону України від 04 листопада 2011 року № 4014-VI «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності» (далі - Закон № 4014-VI)) не можуть бути платниками єдиного податку суб'єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи-підприємці), які здійснюють видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення.

Податковий кодекс України не містить нормативного визначення поняття «дорогоцінні метали і дорогоцінне каміння» і поняття «діяльність з їх видобутку, виробництва та реалізації», а відтак з огляду на вимоги пункту 5.3 статті 5 ПК України для встановлення змісту зазначених понять застосуванню підлягають норми інших нормативно-правових актів.

Спеціальним законом, який здійснює державне регулювання видобутку, виробництва, використання, зберігання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контролю за операціями з ними, є Закон України від 18 листопада 1997 року № 637/97-ВР «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 637/97-ВР).

У статті 1 Закону № 637/97-ВР поняття ювелірних виробів розкрито через визначення дорогоцінних металів, якими є золото, срібло, платина і метали платинової групи (паладій, іридій, родій, осмій, рутеній) у будь-якому вигляді та стані (сировина, сплави, напівфабрикати, промислові продукти, хімічні сполуки, вироби, відходи, брухт тощо), а також визначення дорогоцінного каміння, яким є природні та штучні (синтетичні) мінерали в сировині, необробленому та обробленому вигляді (виробах).

Згідно з частиною 2 статті 4 Закону № 637/97-ВР всі суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, що займаються операціями з дорогоцінними металами, дорогоцінним камінням, дорогоцінним камінням органогенного утворення та напівдорогоцінним камінням, ювелірними виробами з них, проводять їх облік за встановленими формами і подають статистичну звітність. Оперативний облік видобутку, переробки, переміщення дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, ювелірних виробів з них ведеться суб'єктами підприємницької діяльності окремо по кожному виду операцій з урахуванням особливостей технології, виду утворених відходів та виробничих втрат. Особливості обліку дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння визначаються Міністерством фінансів України.

Частиною 2 статті 14 Закону № 637/97-ВР передбачено, що правила торгівлі дорогоцінними металами (крім банківських металів) і дорогоцінним камінням, дорогоцінним камінням органогенного утворення та напівдорогоцінним камінням у сирому та обробленому вигляді та виробами з них, що належать суб'єктам підприємницької діяльності на праві власності, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1.5 Інструкції про здійснення державного експертно-пробірного контролю за якістю ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року № 244, виробом з дорогоцінного металу є будь-який ювелірний (побутовий) виріб, виготовлений із сплавів дорогоцінних металів - золота, срібла, платини, паладію, який використовується як прикраси або предмети побуту.

Таким чином, спеціальне законодавство у галузі контролю за операціями з дорогоцінними металами відносить ювелірні вироби до дорогоцінних металів та, відповідно, торгівлю ювелірними виробами - до торгівлі дорогоцінними металами.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що з набранням чинності (01 січня 2012 року) Законом № 4014-VI та до набрання чинності (01 липня 2012 року) Законом України від 24 травня 2012 року № 4834-VI «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення деяких податкових норм», яким внесено зміни до абзацу 4 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 ПК України, особи, які здійснювали реалізацію годинників та ювелірних виробів, не мали правових підстав для застосування спрощеної системи оподаткування.

Тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо протиправності відмови Державної податкової інспекції в Франківському районі міста Львова Державної податкової служби у видачі ОСОБА_1 свідоцтва платника єдиного податку з видами діяльності «роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах без переваги продовольчого асортименту», «роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами», «роздрібна торгівля іншими непродовольчими товарами» згідно поданої заяви від 16.01.2012 року.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Франківському районі міста Львова Державної податкової служби задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 липня 2012 року у справі № 2а-2415/12/1370 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Франківському районі міста Львова Державної податкової служби про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов'язання вчинити дії - скасувати і прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л. Я. Гудим

В. В. Святецький

Повний текст постанови виготовлений 12.10.2015 року.