Справа № 808/3625/15
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року (о 18 год. 00 хв.) Справа № 808/3625/15 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

до Управління Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області

про визнання протиправною бездіяльності, зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУ ПФУ в Запорізькій області, відповідач 1), до Управління Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області (далі УПФУ в Пологівському районі Запорізької області, відповідач 2), в якому з урахуванням уточнення просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача 1 щодо перерахунку і виплати належних позивачу заробітної плати, соціальних виплат, інших виплат, за період з 11.03.2014 по 17.03.2015 в звязку із скасуванням Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом 14.05.2015 наказу №2-с від 11.03.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»;

виплатити належні позивачу, але не виплачені суми в звязку з дією незаконного наказу №2-с від 11.03.2014 одночасно з виплатою заробітної плати за першу половину місяця в перший місяць після набрання чинності постанови суду про задоволення адміністративного позову;

виплату відповідних сум, невиплачених позивачу в звязку з дією незаконного наказу №2-с від 11.03.2014 здійснити за рахунок коштів, передбачених на оплату праці відповідача 1;

зобовязати відповідача 1 компенсувати позивачу витрати, понесені позивачем, повязані з участю в судових засіданнях, а саме добові.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у адміністративному позові (уточненому). Зокрема, вказує, що 11032014 в.о. начальника ГУ ПФУ у Запорізькій області ОСОБА_3 видано наказ №2-с від 11.03.2014 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, який позивачем було оскаржено у судовому порядку та 14.05.2015 скасований як незаконний Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом. Проте, жодних дій щодо приведення у відповідність питань перерахунку і виплати позивачу невиплаченої заробітної плати, інших виплат, в розрахунок яких покладено нараховану заробітну плату, відповідачем 1 не здійснено, чим, на думку позивача, проявило повну бездіяльність у приведенні у відповідність даних питань. Зазначає, що за період дії незаконного наказу №2-с від 11.03.2014 як державний службовець з 01.03.2014 по 01.03.2015 був позбавлений права на отримання виплат, передбачених положенням про оплату праці в органах державної влади, зокрема, премії за результатами роботи управління, яка згідно з положенням призначається і виплачується щомісячно наказом начальника ГУ ПФУ в Запорізькій області. Також вказує, що невиплата премії, а відповідно зменшення суми нарахованої і виплаченої заробітної плати, безпосередньо вплинуло на суми виплати по тимчасовій непрацездатності, матеріальної допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористану відпустку, інші виплати, які проводяться з врахуванням нарахованого фонду оплати праці. Вважає, що в даній ситуації через дію незаконного наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивачу завдано шкоду у вигляді упущеної вигоди недотриманої суми заробітної плати за відповідний період дії незаконного наказу, інших виплат, проведених мені за період з 11.03.2014 по 17.03.2015. Виходячи з викладеного, вказує, що вимушений звернутись до суду та просити ухвалити рішення, яким зобовязати відповідачів здійснити перерахунок, нарахування та виплату позивачу невиплаченої суми заробітної плати, інших виплат, в розрахунок яких за основу приймається нарахована заробітна плата. Також посилається на приписи статті 1166 Цивільного кодексу України та просить суд компенсувати понесені матеріальні збитки в ході участі в судових засіданнях під час розгляду справи №808/2953/14, а саме, добові під час перебування в Запорізькому окружному адміністративному суді та Дніпропетровському апеляційному адміністративному суді. На підставі викладеного, просив адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідачів у судовому засіданні проти позову заперечив із підстав, наведених у наданих суду запереченнях від 21.09.2015 №296/05-П (вх. №43758). Зокрема, зазначає, що позивач в період з 11.03.2014 по 17.03.2015 перебував на посаді начальника УПФУ в Пологівському районі Запорізької області. Всі нарахування (перерахунки) оплати праці здійснюються тією установою, де особа працює. Таким чином, відповідач 1 не може здійснювати жодних перерахунків оплати праці позивача та здійснювати відповідні виплати. Вказує, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2015 у справі № 808/2953/14 визнано незаконним та скасовано наказ від 11.03.2014 №2-с, при цьому, суд не зазначає, що відповідний наказ є нечинним з дати його видання, отже, на виконання даної постанови суду апеляційної інстанції з дати набрання нею законної сили наказ про оголошення догани є нечинним і відповідно з цієї дати поновилась виплата премій позивачу. Щодо добових витрат в сумі 180,00 грн. заперечує, оскільки вирішення питання щодо витрат на прибуття в судові засідання в Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд відноситься до компетенції даного суду в разі документального підтвердження даних витрат і лише з Державного бюджету України, жодних документально підтверджених розрахунків витрат позивачем не надано. На підставі викладеного, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

На підставі ст. 160 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення сторін, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 працював на посаді начальника УПФУ в Пологівському районі Запорізької області та звільнений із займаної посади з 17 березня 2015 року на підставі наказу Пенсійного фонду України від 05.03.2015 №124-с.

Наказом заступника начальника ГУ ПФУ України в Запорізькій області від 11.03.2014 №2-с «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» ОСОБА_1 оголошено догану.

Не погодившись із зазначеним рішенням позивач звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом про визнання вказаного наказу незаконним та скасування. Проте, постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.09.2014 по справі №808/2953/14 у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Однак, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2015 у справі № 808/2953/14 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15.09.2014 скасовано та постановлено нову, якою адміністративний позов задоволено, визнано незаконним та скасовано наказ заступника начальника ГУ ПФУ в Запорізькій області від 11.03.2014 № 2-с «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача 1 щодо перерахунку і виплати належних позивачу заробітної плати, соціальних виплат, інших виплат, за період дії наказу №2-с від 11.03.2014 з 11.03.2014 по 17.03.2015, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Закон України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу. Він визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

За приписами статті 33 Закону України «Про державну службу» оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю.

Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків.

Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю.

Надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.

Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09.03.2006 №268 затверджено схеми посадових окладів керівних працівників, спеціалістів і службовців Адміністрації Президента України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, Апарату Верховної Ради України, апарату Національного центру з питань євроатлантичної інтеграції України, Рахункової палати України, апарату Ради національної безпеки і оборони України, апарату Вищої ради юстиції, секретаріату Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Державної судової адміністрації, Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, апарату Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, їх територіальних органів, місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Рахункової палати Автономної Республіки Крим, виборчої комісії Автономної Республіки Крим, міністерств і республіканських комітетів Автономної Республіки Крим, органів прокуратури, судів та інших органів державної влади, згідно з додатками 1-47, 55, а також розміри надбавок за ранг державного службовця, дипломатичний ранг, спеціальне звання та класний чин, та окладів осіб рядового і начальницького складу податкової міліції за спеціальні звання згідно з додатками 56-59.

Як зясовано судом в ході судового розгляду справи, протиправність бездіяльності відповідача 1, на думку позивача, полягала у тому, що останнім не здійснено жодних дій щодо приведення у відповідність питань перерахунку і виплати позивачу невиплаченої заробітної плати, інших виплат, в розрахунок яких покладено нараховану заробітну плату, за період з 11.03.2014 по 17.03.2015 в звязку із скасуванням Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом 14.05.2015 наказу №2-с від 11.03.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Бездіяльність субєкта владних повноважень це пасивна поведінка, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи (наприклад, неприйняття рішення за заявою особи тощо).

Ухвалюючи рішення за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника ГУ ПФУ в Запорізькій області ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу від 11.03.2014 № 2-с «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд визнав протиправним оскаржуване рішення відповідача та скасував його.

Тобто, встановивши під час розгляду справи, що відповідач порушив норми права, адміністративний суд визнав таке рішення керівника ГУ ПФУ в Запорізькій області протиправним.

Суд зауважує, що по суті визнання судом протиправним рішення субєкта владних повноважень не вимагає від останнього вчинення певних активних дій з метою виконання рішення суду, оскільки питання щодо перерахунку і виплати позивачу належних йому виплат не було предметом розгляду по справі № 808/2953/14 та не досліджувалось судом.

Крім того, ГУ ПФУ в Запорізькій області не здійснює жодних перерахунків оплати праці та не може здійснювати відповідні виплати працівникам управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, оскільки ці повноваження відповідно до Положення не віднесено до його компетенції. Указані питання належать до компетенції відповідного територіального управління Пенсійного фонду України, з яким перебуває у трудових відносинах відповідний працівник, у даному випадку, УПФУ в Пологівському районі Запорізької області.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, упущеною вигодою вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Тобто втрачена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить про виплату належних, але не виплачених сум в звязку з дією незаконного наказу №2-с від 11.03.2014 одночасно з виплатою заробітної плати за першу половину місяця в перший місяць після набрання чинності постанови суду про задоволення адміністративного позову, виплату відповідних сум, невиплачених позивачу в звязку з дією незаконного наказу №2-с від 11.03.2014 здійснити за рахунок коштів, передбачених на оплату праці відповідача 1 нарахувати та виплатити йому суму інфляції, в звязку з знеціненням коштів, що на думку суду не є збитками у розумінні статті 22 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

При цьому, згідно частини четвертої статті 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як убачається зі змісту вищевказаних норм матеріального права, необхідною умовою для відшкодування потерпілій особі матеріальної шкоди є наявність протиправної дії (бездіяльності) суб'єкта правопорушення, шкідливого наслідку (втрати які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі або витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Обов'язковим елементом складу правопорушення є наявність причинного зв'язку між протиправними діями (бездіяльністю) або рішенням.

Незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди теж повинні бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної можливості отримання потерпілою стороною відповідних доходів.

Із матеріалів справи вбачається, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2015 у справі № 808/2953/14 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15.09.2014 скасовано та постановлено нову, якою адміністративний позов задоволено, визнано незаконним та скасовано наказ заступника начальника ГУ ПФУ в Запорізькій області від 11.03.2014 № 2-с «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Відповідно до ч.5 ст.254 КАС України постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Згідно пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» преміювання керівників органів виконавчої влади та інших органів, їх заступників, встановлення їм надбавок, передбачених цією постановою, надання матеріальної допомоги здійснюється у порядку та розмірі, установлених цією постановою, у межах затверджених видатків на оплату праці. Рішення про зазначені виплати приймається органом вищого рівня.

Судом також встановлено, що протягом дії оскаржуваного наказу від 11.03.2014 № 2-с відповідачем 1 було видано ряд наказів щодо преміювання начальників та заступників начальників управлінь Пенсійного фонду України у районах, районах у містах, а також у містах та районах Запорізької області, зокрема, від 06.03.2014 № 74-о, від 04.04.2014 №106-о, від 07.05.2014 №125-о, від 04.06.2014 №154-о, від 04.07.2014 №165-о, від 06.08.2014 №213-о, від 04.09.2014 №259-о, від 03.10.2014 №288-о, від 28.10.2014 №315-о, від 06.11.2014 №325-о, від 05.12.2014 №345-о, від 25.12.2014 №358-о, від 04.02.2015 №27-о, від 02.03.2015 №42-о, від 27.03.2015 №68-о, однак у звязку із застосуванням до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани, протягом цього часу позивачу указані премії не виплачувались, що саме визнано представником відповідачів.

Суд зауважує, що невиплата премії позивачу призвела відповідно до зменшення суми нарахованої і виплаченої заробітної плати, це також безпосередньо вплинуло на суми виплати по тимчасовій непрацездатності, матеріальної допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористану відпустку, інші виплати, які проводяться з врахуванням нарахованого фонду оплати праці.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 8 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно із частиною другою статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять..

За приписами статті 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З огляду на те, що під час судового розгляду справи № 808/2953/14 встановлено протиправність дисциплінарного стягнення, застосованого до позивача та скасовано відповідний наказ як протиправний, враховуючи застосування до позивача певних обмежень у грошовому забезпеченні через протиправно накладене стягнення, суд вважає належним способом відновлення порушених прав позивача в даному випадку є зобовязання відповідача 2 здійснити перерахунок та виплату позивачу суми, недоотриманої внаслідок незаконно накладеного дисциплінарного стягнення.

При цьому, на думку суду, протиправність акта індивідуальної дії виникає у разі набрання рішенням суду про задоволення адміністративного позову законної сили, з моменту прийняття такого акта субєктом владних повноважень (вчинення дії або бездіяльності).

Стосовно компенсування позивачу добових витрат суд виходив з наступного.

Згідно із статтею 87 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До складу останніх відносяться і витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 91 КАС України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять.

Так, пунктом 4 частини першої статті 207 КАС України передбачено, що під час прийняття постанови суд апеляційної інстанції вирішує, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати.

Ураховуючи викладене, вимога щодо зобовязання відповідача 1 компенсувати позивачу витрати, понесені останнім, повязані з участю в судових засіданнях, а саме добові, не підлягає задоволенню, оскільки вирішення питання щодо розподілу судових витрат у справі № 808/2953/14 відноситься до компетенції суду, який цю справу вирішував по суті. Таким чином, дане питання повинен був вирішити Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд під час винесення рішення.

При цьому, суд вважає за необхідне зауважити, що позивач не обмежений в праві звернутися із заявою про компенсацію судових витрат у межах провадження справи № 808/2953/14, оскільки за правилами статті 97 КАС України суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані, при цьому, суд вирішує питання щодо судових витрат згідно частини першої статті 98 КАС України у постанові суду або ухвалою.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Питання по судових витратах не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому порядку, а ст. 94 КАС України не передбачено їх стягнення у даних випадках.

Керуючись ст. ст. 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 не виплачені суми в звязку з дією наказу №2-с від 11.03.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за період з 11.03.2014 по 17.03.2015.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Батрак