Справа № 7965/10/2070
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2010-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

14 грудня 2010 р. № 2-а- 7965/10/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Зінченка А.В.,

при секретарі Нікітіної О.В.

за участі представників сторін:

Позивача ОСОБА_1

Відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Чугуївський завод паливної апаратури»до Чугуївської обєднаної державної податкової інспекції у Харківській області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Чугуївський завод паливної апаратури», звернувся до суду з адміністративним позовом до Чугуївської обєднаної державної податкової інспекції у Харківській області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень рішень від 08.02.2010 року №/0, від 25.02.2010 р. №/1, від 13.04.2010 року № /2, від 17.06.2010 року №/3.

Свій позов позивач обґрунтував тим, що 26.01.2010 року Чугуївською ОДПІ було проведено документальну невиїзну (камеральну) перевірку податкової декларацію з податку на додану вартість ТОВ «ЧЗПА»за листопад 2009 року, за результатами якої було складено Акт перевірки № 50/1522/34567376. У висновках акту перевірки вказується про порушення п.п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 та п.п.7.7.1, п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого зменшено залишок відємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду у сумі 391133,00 грн. та занижено ПДВ за листопад 2009 р. у сумі 20757,00 грн. На підставі акту перевірки Чугуївською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 08.02.2010 р., яким підприємству донараховано 20757, 0 грн. податку на додану вартість і 6227,10 грн. штрафних санкцій .

Позивач не погоджується з винесеним рішенням та просить суд скасувати його, вказуючи, що воно прийнято з порушенням діючого законодавства.

В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити у повному обсязі поклавшись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач в письмових запереченнях та представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на той факт, що рішення Чугуївської ОДПІ у Харківській області, ДПА у Харківській області та ДПА України правомірні, законні, відповідають вимогам податкового законодавства, просили у позові відмовити у повному обсязі.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

26.01.2010 року Чугуївською обєднаною державною податковою інспекцією у Харківській області було проведено документальну невиїзну (камеральну) перевірку податкової декларацію з податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Чугуївський завод паливної апаратури»за листопад 2009 року, за результатами якої було складено Акт перевірки № 50/1522/34567376.

У висновках акту перевірки вказується про порушення п.п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 та п.п.7.7.1, п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого зменшено залишок відємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду у сумі 391133,00 грн. та занижено ПДВ за листопад 2009 р. у сумі 20757,00 грн.

На підставі акту перевірки Чугуївською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 08.02.2010 р. , яким підприємству донараховано 20757, 0 грн. податку на додану вартість і 6227,10 грн. штрафних санкцій.

Вказане податкове повідомлення-рішення було оскаржено ТОВ «ЧЗПА»в порядку ст. 5 Закону України від 21.12.2000 р. М2181 «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»з направленням скарги від 19.02.2010р. №101/016 до Чугуївської ОДПІ.

За результатами розгляду первинної скарги (рішення від 23.02.2010 р. №1295/10/25-019), податкове повідомлення-рішення від 08.02.2010р. №/0 залишено без змін, а скарга підприємства без задоволення, крім того оформлено нове податкове повідомлення-рішення від 25.02.2010р. №/1.

Підприємство направило повторну скаргу від 05.03.2010р. №101/019 до Державної податкової адміністрації у Харківській області.

ДПА у Харківській області рішенням від 08.04.2010 №1430/10/25-103, залишило без змін податкові повідомлення-рішення від 08.02.2010 року №/0, від 25.02.2010 р. №/1, а повторну скаргу без задоволення. До того ж, відповідачем було прийнято нове податкове повідомлення-рішення від 13.04.2010 р. №/2.

20.04.2010 р. була направлена скарга на податкові повідомлення-рішення Державної податкової адміністрації України.

Рішенням від 09.06.2010 №5480/6/25-0115 (з урахуванням рішення від 11.05.2010 №4479/6/25-0115 про продовження строку розгляду повторної скарги до 24 червня 2010 р.) ДПА України, залишило без змін податкові повідомлення рішення, а скаргу підприємства без задоволення. Відповідачем було прийнято нове податкове повідомлення-рішення від 17.06.2010 р. №/3.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 11 Закону України від 04.12.1990 р. "Про державну податкову службу України" органи державної податкової служби у випадках, в межах та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати документальні невиїзні перевірки (на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, повязаних з нарахуванням і сплатою податків і зборів (обовязкових платежів) незалежно від способу їх подачі), а також планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків і зборів (обовязкових платежів), додержання валютного законодавства юридичними особами, а також фізичними особами, які мають статус субєктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно із законами України покладено обовязок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обовязкові платежі), крім Національного банку України та його установ.

Також суд вважає за необхідне відмітити, що дана норма, яка вказана підставою для проведення камеральної перевірки в вступній частині акту, встановлює загальні права органу державної податкової служби на проведення всіх видів перевірок. При цьому конкретні підставі, форма та процедура проведення перевірок врегульовані ст. 11-1 Закону України від 04.12.1990 р. "Про державну податкову службу України", п. 7.7.5 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість", пп. 4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону України від 21.12.2000 р. №2181 "Про погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами". Зокрема, пп. 4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону України від 21.12.2000 р. №2181 "Про погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", передбачено, що контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобовязання платника податків у разі, якщо внаслідок проведення камеральної перевірки виявляє арифметичні або методологічні помилки у поданій платником податків податковій декларації, які призвели до заниження або завищення суми податкового зобовязання.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться контролюючим органом виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях, без проведення інших видів перевірок платника податків.

Відповідно до правил п. 7.7.5 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість", протягом тридцяти днів, наступних за днем отримання податкової декларації , податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених у ній даних.

Таким чином законодавець передбачив, що камеральна перевірка проводиться в момент подачі податкової звітності платником податків і не розповсюджується на інші податкові звітні періоди та звітність, яка передувала поданню такої декларації.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В акті перевірки вказано, що перевіряючими було використано данні, викладені в акті перевірки №№ 50/1522/34567376 від 26.01.2009 р., яким було встановлено порушення п.п. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 та п.п. 7.7.1, 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість, а саме зменшено залишок відємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду в сумі 391133,0 грн., що стало підставою для здійснення камеральної перевірки від 26.01.2010 р. та включення цієї суми в обґрунтування розрахунків даного виду податку у наступні податкові періоди.

Проте, суд наголошує, що підставою для проведення камеральної перевірки податкової звітності Закон не передбачає будь-які акти про результати попередніх перевірок.

Як свідчать матеріали акту від 26.01.10 р., перевірці підлягали показники податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2010 року, що подавалися платником податків до контролюючого органу. У порівнянні з даними камеральної перевірки, не спостерігається розбіжностей між показниками платника податку та податковою інспекцією за розділами першим "податкові зобовязання" та другим "податковий кредит".

За даними третього розділу "розрахунки з бюджетом за звітний період" показники рядків 23 (залишок відємного значення попереднього звітного податкового періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного періоду), 24 (залишок відємного значення попереднього звітного періоду за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного періоду), 26 (залишок відємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду) вказані позивачем суми у податкових деклараціях відрізняються від даних перевірки мінусовим знаком.

Дані розбіжності обґрунтовуються відповідачем тим, що підприємством не враховано зменшення відємного значення в сумі 931426,0 грн. встановленого актом документальної перевірки від 26.01.2009 р. №50/2311/34567376.

Проте суд вважає необхідним відмітити, що вимоги перевіряючих щодо врахування підприємством відомостей, вказаних в інших актах перевірок без прийняття органом державної податкової служби відповідного податкового повідомлення-рішення про зменшення суми бюджетного відшкодування по податку на додану вартість або про визначення податкового зобовязання по даному податку, є безпідставним, оскільки такий порядок не передбачений жодним законом України з питань оподаткування.

Відповідно до п.1.3 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 10.08. 2005 р. №327 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 25.08.2005 р. за №925/11205, акт перевірки це службовий документ, який стверджує факт проведення невиїзної документальної або виїзної планової чи позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності субєкта господарювання і є носієм інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства субєкта господарювання, тому за своєю юридичною природою він не є актом індивідуальної дії, висновки якого є обовязковими для платника податків, які повинні впливати на показники при оформлені декларацій (звітності) наступних податкових періодів.

Слід зазначити, що інформація акту перевірки служить підставою для прийняття керівником податкового органу рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, податкових повідомлень-рішень з зазначенням розміру самостійно розрахованих контролюючим органом податкових зобовязань встановлених відповідно до підпункту 4.2.2 пункту 4.2 ст.4 Закону України від 21.12.2000 р. №2181 "Про погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами". При цьому даним Законом передбачено (пп. 4.2.1 п. 4.2 ст.4 цього Закону) , якщо податкове зобовязання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність та повноту нарахованої такої суми і має право на оскарження цієї суми у порядку, встановленому цим Законом.

Даних про те, що за результатами перевірки від 26.01.09 р. №56/2311/34567376 податковим органом були прийняті відповідні податкові повідомлення-рішення до суду не надано і ці обставини не заперечуються представником відповідача в судовому засіданні. Позивачем також підтверджується факт відсутності прийнятих рішень.

З врахуванням приписів ч. 3 ст. 72 КАС України, обставини, які визнаються сторонами, можуть не доводитися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, суд зазначає, що твердження відповідача про те, що підприємством не було враховано зменшення відємного значення ПДВ в сумі 931426,00 грн., відображене виключно в акті перевірки від 26.01.09 р., в наступних звітних періодах, є неправомірним, оскільки не відповідає положенням чинного законодавства.

Відповідно п.п. 7.7.1 п.7.7 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до п.п. 7.7.2. п.7.7 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг); б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Крім того, п. 7.4.5 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість" встановлено положення, згідно якого не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у звязку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З матеріалів справи не вбачається, що при проведенні перевірки були відсутні будь-які податкові накладні перелічені в реєстрі отриманих податкових накладних за відповідні періоди та що податковий кредит був сформований не у звязку з придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Тобто взагалі відсутні підстави стверджувати про порушення позивачем п.п. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість.

У звязку з тим, що відсутній обєкт донарахування податку на додану вартість, суд приходить до висновку про відсутність підстав застосування штрафної (фінансової) санкції передбаченої п.п. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте доказів правомірності, законності та обґрунтованості відповідачем прийнятих податкових повідомлень-рішень до суду не надано.

При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 2, 4, 11, 70-71, ч.1 ст. 158, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Чугуївський завод паливної апаратури»до Чугуївської обєднаної державної податкової інспекції у Харківській області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати незаконними та скасувати податкові повідомлення-рішення Чугуївської обєднаної державної податкової інспекції у Харківській області від 08.02.2010р. №/0, від 25.02.2010р. №/1, від 13.04.2010р. №/2, від 17.06.2010р. №/3.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Постанова в повному обсязі виготовлена 17 грудня 2010 року.

Суддя А.В. Зінченко