Справа № 826/14503/15
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А
Київський апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Епель О.В.,
суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,
за участю секретаря Нагорної Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 ( далі позивач ) звернувся до суду з адміністративним позовом до командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( далі відповідач ) про:
- визнання протиправними дій командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_2 щодо неправомірного застосування дисциплінарної влади до випадку із обставинами, який не є порушенням військової дисципліни;
- скасування рішення командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_2 від 17.07.2015 р. про накладення на начальника юридичного управління військової частини НОМЕР_1 полковника юстиції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення суворої догани;
- зобов`язання відповідача внести відповідні зміни до службової картки начальника Юридичного управління військової частини НОМЕР_1 полковника юстиції ОСОБА_1 .
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду без змін, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з серпня 1986 року проходить військову службу у Збройних Силах України.
31.03.2015 р. Міністром оборони України було видано наказ № 26Р про призначення ОСОБА_1 на вищу посаду помічника командира військової частини НОМЕР_1 , не пов`язану з організацією правової роботи у військовій частині НОМЕР_1 .
06.04.2015 р. командиром військової частини НОМЕР_1 було видано наказ № 65 «Про призначення комісії для прийняття та здавання посади начальника Юридичного управління».
07.04.2015 р. командиром військової частини було видано наказ № 67 «Про призупинення дії наказу командира частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 06.04.2015 року».
06.07.2015 р. командиром військової частини було видано наказ №142 «Про відновлення дії наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.04.2015 р. №65».
16.07.2015 р. позивач, вважаючи зазначені накази явно злочинними, звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з відповідним рапортом, для направлення якого засобами поштового зв`язку він залишив робоче місце на 1 год. 28 хв. 52 сек.
17.07.2015 р. до позивача за порушення розпорядку дня військової частини НОМЕР_1 на 2015 рік, що виявилось у самовільному залишенні ним робочого місця на 1 год. 28 хв. 52 сек., було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани та направлено повідомлення до Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 402 КК України.
Позивач, вважаючи неправомірним застосування до нього відповідачем такого заходу дисциплінарного стягнення як сувора догана, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Судова колегія встановила, що ухвалюючи оскаржуване судове рішення суд першої інстанції виходив з того, що рішення від 17.07.2015 р. про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення суворої догани було прийнято командиром військової частини НОМЕР_1 на підставі, у спосіб та в межах повноважень, передбачених законодавством, а тому підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України та Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 р. №551-ХІV ( далі Закон № 551-ХІV ).
Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У ст.ст. 1, 2 Закону № 551-ХІV закріплено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Згідно зі ст. 4 Закону № 551-ХІV військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Відповідно до ст. 5 Закону №551-ХІV за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів (начальників) підтримувати на належному рівні військову дисципліну.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Статтею 6 Закону № 551-ХІV регламентовано право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.
Відповідно до ст. 45 Закону № 551-ХІV, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Згідно зі ст. 73 Закону № 551-ХІV командувач військ оперативного командування має право щодо офіцерів: а) робити зауваження, оголошувати догану, сувору догану; б) попереджувати про неповну службову відповідність; в) понижувати у посаді офіцерів від командирів батальйонів (кораблів 3 рангу), відповідних їм і нижчих.
У ст. 83, 84 Закону № 551-ХІV закріплено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
У кожному випадку вчинення корупційного правопорушення або невиконання військовими посадовими особами вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» з метою виявлення причин та умов, що сприяли його вчиненню, службове розслідування призначається командиром самостійно або проводиться за його рішенням за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.
Статтею 86 Закону № 551-ХІV передбачено, що після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Отже, з викладених правових норм вбачається, що кожний військовослужбовець зобов`язаний неухильно дотримуватися військової дисципліни, що між іншим, передбачає його обов`язок виконувати накази командира.
Порушення військової дисципліни є правовою підставою для застосування командиром відповідної військової частини до свого підлеглого заходів дисциплінарного стягнення, одним з яких є сувора догана.
При цьому, встановлення співрозмірності тяжкості дисциплінарного проступку, вчиненого військовослужбовцем, і заходу дисциплінарного стягнення, який накладається за його вчинення, належить до компетенції командира військової частини.
Виходячи з цього, колегія суддів встановила, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2014 р. № 234 ДСК «Про організацію службової діяльності у 2015 році» було затверджено Розпорядок дня військової частини НОМЕР_1 , відповідно до якого робочий день у дні з понеділка по п`ятницю починається о 09:00 год., а закінчується о 18:00 год. / а.с. 36 /.
16.07.2015 р. позивач о 13 год. 56 хв. 53 сек. свідомо самовільно покинув своє робоче місце до 15 год. 25 хв. 45 сек. / а.с. 39 /, тобто був відсутнім 1 год. 28 хв. 52 сек. упродовж робочого дня, чим порушив Розпорядок дня військової частини НОМЕР_1 , затверджений вказаним наказом від 31.12.2014 р. № 234 ДСК.
17.07.2015 р. за порушення військової дисципліни командиром військової частини НОМЕР_1 було прийнято рішення про накладення на начальника юридичного управління військової частини НОМЕР_1 полковника юстиції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення суворої догани.
Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному випадку дії позивача виявились у свідомому порушенні розпорядку дня військової частини НОМЕР_1 , затвердженого наказом командира військової частини від 31.12.2014 р. № 234 ДСК та, відповідно, призвели до порушення військової дисципліни, що вказує на наявність в його діях складу дисциплінарного проступку і достатніх та необхідних правових підстав для застосування до нього заходів дисциплінарного стягнення за його вчинення у вигляді суворої догани, а отже, відповідач, приймаючи таке рішення, діяв на підставі, у спосіб та в межах повноважень, передбачених чинним законодавством України, зокрема ст. 1, 2, 4, 5, 6, 45, 73, 83 Закону № 551-ХІV.
Доводи апелянта про те, що він телефонував начальнику адміністративного відділу Мертвеченко з метою попередження останнього про свою відсутність, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки, по-перше, вони не підтверджуються жодними належними і допустимими, у розумінні ст. 70 КАС України, доказами у цій справі, а по-друге, безпосереднім начальником позивача на момент виникнення спірних правовідносин був командир військової частини НОМЕР_1 , а не начальник адміністративного відділу.
Посилання апелянта на те, що він 16.07.2015 р. з 12:00 год. до 13:00 год. намагався особисто подати (доповісти) рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 , однак не зміг потрапити в адміністративну будівлю, в якій знаходиться його кабінет, через заблокування картки-перепустки також не підтверджуються будь-якими належними і допустимими доказами, як того вимагає ст. 70 КАС України, а тому, до уваги колегією суддів не приймаються.
Доводи апелянта про те, що до спірних правовідносин слід застосовувати Положення про юридичну службу в органах Міністерства оборони України, затверджене наказом Міністерства оборони України від 09.09.2013 р. № 600, у п. 26 якого закріплено, що притягнення до відповідальності посадових осіб (працівників) юридичної служби Міністерства оборони України за невиконання (неналежне виконання) посадових обов`язків (функціональних обов`язків, посадової інструкції) здійснюється командиром (начальником, керівником) із врахуванням висновку юридичної служби вищого рівня, колегія суддів вважає не обгрунтованими і безпідставними, з огляду на наступне.
Так, з наведеної правової норми, на яку посилається апелянт, вбачається, що її положення застосовуються до вказаної категорії військовослужбовців виключно за невиконання (неналежне виконання) посадових обов`язків (функціональних обов`язків, посадової інструкції), а в даному випадку підставою для накладення на позивача спірного дисциплінарного стягнення стало порушенням ним військової дисципліни, а саме розпорядку денного військової частини НОМЕР_1 , затвердженого відповідним наказом командира.
Тож, пункт 26 вказаного Положення, який на думку апелянта було порушено відповідачем і не прийнято до уваги судом першої інстанції, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Доводи апелянта про те, що судом не досліджено письмові докази у справі та не встановлено, за що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, спростовуються оскаржуваним рішенням суду першої інстанції.
Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не було з`ясовано, чи діяла стосовно нього заборона виходити з військової частини 16.07.2015 р., колегія суддів вважає не обґрунтованими і безпідставними, оскільки в даному випадку заходи дисциплінарного впливу були застосовані до позивача зовсім за інший дисциплінарний проступок, а саме за порушення розпорядку денного військової частини НОМЕР_1 , затвердженого наказом командира військової частини від 31.12.2014 р. № 234 ДСК.
Твердження апелянта про те, що фактичного його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення розпорядку дня, а в службовій картці зазначено за порушення розкладу денного, не впливають на правомірність застосування до нього спірного заходу дисциплінарної відповідальності.
Доводи апелянта про те, що командиром військової частини при накладенні на нього дисциплінарного стягнення не було проведено службового розслідування, не з`ясовано поважність причин самовільного залишення робочого місця, наслідків таких дій ОСОБА_1 , чим на думку апелянта, порушено ст. 86 Закону № 551-ХІV, колегія суддів вважає такими, що не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з вказаної законодавчої норми, на яку посилається апелянт, а також зі ст. 84 цього ж Закону вбачається, що проведення службового розслідування не є обов`язковим.
При цьому, колегія суддів відзначає, що аналіз положень Розділу ІІІ Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 р. №551-ХІV надає підстави стверджувати, що встановлення співрозмірності тяжкості дисциплінарного проступку, вчиненого військовослужбовцем, і заходу дисциплінарного стягнення належить до компетенції уповноваженої посадової особи, яка накладає на правопорушника таке стягнення, тобто у даному випадку на командира військової частини НОМЕР_1 .
Посилання апелянта на те, що підставою для застосування дисциплінарного стягнення є залишення робочого місця не менше, ніж на три години поспіль, колегія суддів вважає не обґрунтованими і безпідставними, оскільки зазначені обставини, у відповідності до п. 4 ст. 40 КЗпП України, на який посилається сам апелянт, є підставою для застосування такого заходу дисциплінарної відповідальності як звільнення, а не сувора догана.
Доводи апелянта про те, що він був зобов`язаний подати рапорт керівництву лише особисто , а не через діловода колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі. Більш того, ці доводи є не логічними і не послідовними, оскільки сам апелянт, наполягаючи на особистому поданні рапорту, пояснює свою відсутність на робочому місці 16.07.2015 р. тим, що відправляв такий рапорт поштою, тобто обрав спосіб вручення керівництву не через діловода чи особисто, а через листоношу.
Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про вчинення ним злочину, не відповідають дійсним обставинам справи і спростовуються змістом оскаржуваної постанови суду першої інстанції, з якої вбачається, що в ході розгляду даної справи судом першої інстанції під час дослідження обставин справи було лише встановлено факт порушення кримінальної справи стосовно ОСОБА_1 , а не вчинення ним злочину.
Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення адміністративного позову та вважає, що судом першої інстанції було повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.
Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року без змін.
Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 23.10.2015 р.

Головуючий суддя:

Судді:

.

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.