Справа № 808/5794/13-а
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року м. Київ К/800/10868/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Лосєва А.М.,

Бившевої Л.І.,

Приходько І.В.,

за участю секретаря Титенко М.П.

представників сторін:

позивача Гончаренко Н.А.

відповідача Шило М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргуСпеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів
на постановуЗапорізького окружного адміністративного суду від 30 січня 2014 року
та ухвалуДніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року
у справі№808/5794/13-а
за позовомПублічного акціонерного товариства «Запорізький абразивний комбінат»
до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів Управління Державної казначейської служби України у м.Запоріжжі Запорізької області
провизнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії та стягнення бюджетної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Запорізький абразивний комбінат» (далі по тексту - позивач, ПАТ «Запорізький абразивний комбінат») звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі Державної податкової служби, правонаступником якої є Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі по тексту - відповідач 1, СДПІ з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі) та Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області (далі по тексту - відповідач 2, УДКСУ у м. Запоріжжі), в якому просило визнати протиправними дії відповідача 1 щодо ненадання до Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжя висновку щодо відшкодування 3 462 257,00грн. та просило стягнути з Державного бюджету України в особі управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжя на користь ПАТ «Запорізький абразивний комбінат» суму бюджетної заборгованості у розмірі 3462257,00грн. по податковій декларації за квітень 2013 року від 17 травня 2013 року №.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 30 січня 2014 року позов задоволено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року апеляційну скаргу відповідача 1 залишено без задоволення. Прийнято відмову ПАТ «Запорізький абразивний комбінат» від частини адміністративного позову. Визнано нечинною постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 30 січня 2014 року в частині стягнення з державного бюджету на користь Публічного акціонерного товариства «Запорізький абразивний комбінат» бюджетної заборгованості в сумі 3462257 грн. по податковій декларації за квітень 2013 року. Провадження у справі в цій частині закрито.

В частині визнання протиправними дій Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників в м. Запоріжжі щодо ненадання висновку до Управління державної казначейської служби України в м. Запоріжжі про відшкодування з бюджету 3462257 грн. - постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 30 січня 2014 року залишено без змін.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач 1 звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 30 січня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач надав письмові заперечення на касаційну скаргу, в яких зауважив на законності та обґрунтованості оскаржуваних відповідачем 1 рішень. Додатково зазначив про надання судами першої та апеляційної інстанції належної правової оцінки доводам податкового органу, викладеним у касаційній скарзі.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ПАТ «Запорізький абразивний комбінат» подано до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі податкову декларацію з податку на додану вартість за квітень 2013 року від 17 травня 2013 року за №, за результатами якої задекларовано до відшкодування ПДВ в сумі 3462257,00 грн.

За результатами визначення відповідності платника податку критеріям, які дають право на отримання автоматичного бюджетного відшкодування податку на додану вартість, відповідачем на адресу позивача направлено лист від 06 червня 2013 року №3572/10/25-0/17 про відмову в автоматичному відшкодуванні, в якому повідомив про те, що: «Існування розбіжностей між сумою податкового кредиту, сформованого платником за операціями з придбання товарів/послуг та сумою податкових зобов'язань його контрагентів за операціями з постачання таких товарів/послуг, виключає право платника податків на отримання автоматичного бюджетного відшкодування податку на додану вартість за квітень 2013року...».

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Запорізький абразивний комбінат», суд першої виходив з того, що під час розгляду справи було встановлено, що позивач має право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість, перерахування якого не здійснено останньому у зв'язку з порушенням податковим органом порядку та строків надання органам держказначейства висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. При цьому суд дійшов висновку, що, оскільки право платника податку порушується внаслідок неодержання коштів з бюджету, належним способом захисту такого порушеного права має бути стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на користь позивача.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд погодився з висновками суду, однак, враховуючи відмову позивача від позову в частині стягнення суми бюджетного відшкодування, у відповідній частині постанови визнав нечинною та закрив провадження у справі.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню) та строки проведення розрахунків визначені у статті 200 Податкового кодексу України в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - ПК України). Саме нормами зазначеної статті регулюються всі питання, пов'язані із порядком визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг.

За приписами пункту 200.7 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. При цьому платник податку в п'ятиденний термін після подання декларації податковому органу подає органу Державного казначейства України копію декларації, з відміткою податкового органу про її прийняття, для ведення реєстру податкових декларацій у розрізі платників.

До податкової декларації платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається митним органом органу державної податкової служби в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису відповідно до закону.

Форма заяви про відшкодування та форма розрахунку суми бюджетного відшкодування визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Відповідно до пункту 200.10 статті 200 ПК України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Пунктом 200.12 статті 200 ПК України закріплено, що орган державної податкової служби зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

На підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування або шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку, або шляхом оформлення (випуску) казначейського фінансового векселя (за згодою платника податків) протягом п'яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.

Пунктом 200.19 статті 200 ПК України також закріплено право платника податків на отримання автоматичного бюджетного відшкодування податку на додану вартість, у разі його відповідності закріпленим у цьому пункті вимогам.

Судами попередніх інстанцій правильно встановлено та матеріалами справи підтверджується правомірність задекларованого позивачем розміру бюджетного відшкодування та наявність заборгованості перед позивачем.

На підтвердження правомірності задекларованої позивачем суми податку на додану вартість свідчить і проведення зарахування на рахунок позивача облігацій внутрішньої державної позики на загальну суму 27532000 грн., до якої увійшов податковий кредит за податковою декларацією з податку на додану вартість за квітень 2013 року у сумі 3462257,00 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить висновку, що суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про задоволення позову, а доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 210, 214, 215, 220, 221, 223, 224, 230, 231, частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів залишити без задоволення.

2. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 30 січня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року у справі №808/5794/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: А.М. Лосєв

Судді: Л.І. Бившева

І.В. Приходько