Справа № 809/1317/15
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року м. Львів Справа № 876/6982/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Багрія В.М., Старунського Д.М.,

за участю секретаря - Андрушківа І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 травня 2015 року у справі № 809/1317/15 за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області (далі - ВПВР УДВС ГУЮ в Івано-Франківській області), в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 25 лютого 2015 року ВП №39751473 про стягнення з боржника виконавчого збору.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що звернення стягнення на предмет іпотеки проводиться за спеціальною процедурою, визначеною Законом України «Про іпотеку», що виключає можливість добровільного виконання нею виконавчого напису нотаріуса, та свідчить про незаконність дій державного виконавця щодо винесення оскаржуваної постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 травня 2015 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ в Івано-Франківській області Пищ М.С. від 25 лютого 2015 року ВП №39751473 про стягнення з боржника виконавчого збору.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що судом першої інстанції не взято до уваги положення статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений Законом для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Крім того, вказує на те, що у зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце його проведення, тому відповідно до частини 1 статті 41 та частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за їхньої відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи видно, що головним держаним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ в Івано-Франківській області Пищ М.С. 12 вересня 2013 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 39751473 щодо примусового виконання виконавчого напису № 5158 від 22 липня 2013 року, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно - нежитлове приміщення закладу громадського харчування та надання послуг, загальною площею 1012,00 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку, загальною площею 0,3388 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер НОМЕР_1), що належить на праві власності ОСОБА_1, яка є майновим поручителем ОСОБА_4 за його кредитними зобов'язаннями за кредитним договором № RM-SME 100/021/2008 від 18 серпня 2008 року та № CM-SME 100/022/2008 від 18 серпня 2008 року, укладеними між ним та ЗАТ «ОТП Банк». Боржнику надано строк до 19 вересня 2013 року для добровільного виконання зазначеного вище виконавчого напису.

24 вересня 2013 року головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ в Івано-Франківській області, на підставі ухвали Івано-Франківського міського суду від 20 вересня 2013 року, винесено постанову про зупинення виконавчого провадження ВП № 39751473 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 22 липня 2013 року № 5158.

Постановою головного державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ в Івано-Франківській області від 25 лютого 2015 року поновлено виконавче провадження ВП № 39751473.

У зв'язку з невиконанням у встановлений для добровільного виконання виконавчого документа строк, державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ в Івано-Франківській області винесена постанова від 25 лютого 2015 року серії ВП № 39751473 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 470437.82 грн., яка є предметом оскарження.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не могла та законодавчо не зобов'язана здійснювати реалізацію майна, на яке звернуто стягнення, оскільки відповідно до статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 41 Закону України «Про іпотеку» такий обов'язок покладено на державного виконавця, а відповідно державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ в Івано-Франківській області протиправно надано їй строк на добровільне виконання та протиправно винесено оскаржувану постанову про стягнення з неї виконавчого збору.

З матеріалів справи видно, що даний позов заявлений позивачем до ВПВР УДВС ГУЮ в Івано-Франківській області.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до частини 1 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з частиною 3 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Згідно з статтею 3 Закону України «Про державну виконавчу службу» органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Оскільки вказаний перелік органів державної виконавчої служби є вичерпним, суд першої інстанції, встановивши, що позов заявлений до ВПВР УДВС ГУЮ в Івано-Франківській області, тобто до структурного підрозділу ДВС України, що не може бути відповідачем у такій справі, повинен був здійснити заміну первинного відповідача на належного, а у разі наявності заперечень позивача - залучити відповідний орган державної виконавчої служби як співвідповідача.

Однак, суд першої інстанції не звернув увагу на вказані особливості та помилково розглянув справу за участю відповідача - ВПВР УДВС ГУЮ в Івано-Франківській області, який не може відповідати за даним позовом.

Заміна відповідача або залучення до участі в справі другого відповідача на стадії апеляційного провадження не допускається з огляду на те, що статтею 52 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що лише суд першої інстанції, встановивши, що позов заявлено не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного відповідача належним, а у разі незгоди позивача на заміну відповідача іншою особою залучити цю особу як другого відповідача.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 160, 195, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області задовольнити.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 травня 2015 року у справі № 809/1317/15 - скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: А.І. Рибачук

Судді В.М. Багрій

Д.М. Старунський

Повний текст постанови виготовлено 23 жовтня 2015 року.