Справа № 812/440/15
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2015-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 жовтня 2015 рокуСєвєродонецькСправа № 812/440/15

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Борзаниці С.В.

суддів Тихонова І.В.

ОСОБА_1

при секретарі: Ждановій Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Державна казначейська служба України про визнання неправомірною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 (далі за текстом Позивач) до територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області (далі за текстом Відповідач №1), Кабінету Міністрів України (далі за текстом Відповідач №2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Державна казначейська служба України (далі за текстом Третя особа) про визнання неправомірною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що з листопада 2002 року по серпень 2011 року працював на посаді судді Камянобрідського районного суду м. Луганська Луганської області, з серпня 2011 року по квітень 2015 року працював на посаді судді Станично-Луганського райсуду Луганської області, на цей час працює на посаді судді Оболонського районного суду м. Києва. Кабінетом Міністрів України від 30 червня 2005 року прийнято постанови №513 «Про оплату праці Голови та заступників Голови Конституційного Суду України» та № 514 «Про оплату праці Голови та заступників Голови Верховного Суду України», якими зазначеним особам підвищено посадові оклади з 1 червня 2005 року. Водночас, Кабінет Міністрів України не привів посадові оклади суддів у відповідність з вимогами статті 44 Закону України «Про статус суддів». Лише 03 вересня 2005 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про оплату праці суддів» № 865, якою підвищено суддям інших судів посадові оклади пропорційно до окладів Голови та заступників Голови Верховного Суду України. Проте, відповідно до цієї постанови вона набрала чинності з 1 січня 2006 року. Пункт 5 постанови суперечить положенням частини 2 статті 44 Закону України «Про статус суддів». Отже, в період з 01 червня 2005 року по 31 грудня 2005 року Позивачем недоотримано заробітну плату.

У лютому 2014 року Позивач звертався до Відповідача № 1 із заявою, в якій виклав вказані вище обставини та просив здійснити перерахунок та виплатити заборгованість по заробітній платі. Однак, у відповідь отримав листа, в якому вказано, що нарахування та виплата заробітної плати йому здійснювалась відповідно до чинного на той час законодавства, підстави для перерахунку та виплати заробітної плати відсутні.

Просив визнати неправомірною бездіяльність територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області та Кабінету Міністрів України щодо не приведення його посадового окладу у відповідність до ст. 44 Закону України «Про статус суддів», який діяв на час проведення виплат, та по не усуненню порушення фінансування, нарахування і виплати йому заробітної плати у період з 01.06.2005 по 31.12.2005; зобовязати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області провести нарахування йому заробітної плати у порядку, встановленому ст. 44 Закону України «Про статус суддів», який діяв на час проведення виплат, визначивши її розмір з урахуванням посадового окладу у розмірі 7.5 мінімальних заробітних плат, встановлених ст. 44 Закону України «Про статус суддів», який діяв на час проведення виплат. Після перерахунку здійснити через третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, виплату йому не доплачених сум заробітної плати з утриманням необхідних обовязкових податків і зборів та виплатою індексації.

Позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити, справу розглянути у його відсутність.

Представники відповідачів заперечували проти задоволення позовних вимог, оскільки вважають, що при нарахуванні та виплаті заробітної плати Позивачу були відсутні порушення чинного на час виплат законодавства.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов до наступного.

Під час розгляду справи встановлено, що Позивач в період з листопада 2002 року по серпень 2011 року працював на посаді судді Камянобрідського районного суду м. Луганська Луганської області (а.с.6-20).

Позивач заявою від 11.02.2014 звертався до Відповідача №1 з вимогами про надання розрахунку його заробітної плати, що мала йому бути виплачена у період з 1 червня 2005 року до 1 січня 2006 року відповідно до статті 44 Закону України «Про статус суддів» та просив виплатити йому заборгованість по заробітній платі за цей період (а.с.32-33).

Частиною 2 статті 44 Закону України «Про статус суддів» було встановлено, що розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

30 червня 2005 року Кабінет Міністрів України в межах своїх повноважень прийняв постанову № 513 «Про оплату праці Голови та заступників Голови Конституційного Суду України» та постанову № 514 «Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України», якими з 1 червня 2005 року підвищив оклади, зокрема, Голові Конституційного Суду України та Голові Верховного Суду України.

Водночас, Кабінет Міністрів України не привів посадові оклади інших суддів у відповідність з вимогами статті 44 Закону України «Про статус суддів» з урахуванням підвищених посадових окладів Голови Конституційного Суду України та Голови Верховного Суду України.

Лише 3 вересня 2005 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 865 «Про оплату праці суддів», якою затверджено схеми посадових окладів інших керівників та суддів Конституційного Суду України, керівників та суддів інших судів загальної юрисдикції, якою привів оклади суддів у відповідність з встановленим частиною другою статті 44 Закону України «Про статус суддів» співвідношенням до посадових окладів Голови Верховного Суду України та голови суду, в якому працює суддя. Пунктом 5 вказаної постанови визначено, що вона набирає чинності з 1 січня 2006 року.

Внаслідок цього з 1 червня 2005 року до 1 січня 2006 року оклади суддів усіх судів України не відповідали вимогам статті 44 Закону України «Про статус суддів».

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 р. № 865» від 31 грудня 2005 року № 1310 пункт 5 постанови №865 був змінений та дата набрання чинності постанови КМУ № 865 від 03.09.2005 була визначена днем втрати чинності відповідних Указів Президента України.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 16 травня 2007 року у справі № к-17634/06 за позовом ОСОБА_3 до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, пункт 5 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці суддів» від 3 вересня 2005 року № 865 визнано незаконним. Цією ж постановою суду допущено поворот виконання постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865. Визнано, що вона підлягає застосуванню одночасно з постановами Кабінету Міністрів України від 30 червня 2005 року № 513 і № 514 з питань оплати праці керівників судів, тобто з 1 червня 2005 року.

Як зазначено вище за текстом, постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 р. № 865» від 31 грудня 2005 року № 1310 пункт 5 постанови №865 був викладений у наступній редакції: «Ця постанова набирає чинності з дня втрати чинності Указів Президента України від 10 липня 1995 року № 584, від 19 вересня 1996 року № 856, від 5 березня 2002 року № 220, від 25 листопада 2002 року № 1061, статей 3 та 4 Указу Президента України від 11 грудня 2002 року № 1150, абзацу першого статті 1 Указу Президента України від 23 лютого 2002 року № 173 у частині встановлення надбавки суддям військових місцевих та військових апеляційних судів».

Зазначеними Указами Президента України встановлювались суддям різного роду надбавки за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи тощо, виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Вказані укази Президента України втратили чинність з 1 січня 2006 року.

Таким чином, Кабінет Міністрів України з 1 червня 2005 року Голові та заступникам Голови Верховного Суду України, а з 1 січня 2006 року усім іншим суддям судів загальної юрисдикції не просто підвищив посадові оклади, а змінив систему і порядок оплати праці суддів, зазначивши, зокрема, у пункті 3 постанови №865, що у разі зменшення розміру заробітної плати окремих працівників у зв'язку з набранням чинності цієї постанови відповідним працівникам здійснюється виплата різниці між діючим на момент прийняття постанови та новим розміром заробітної плати. Тобто, нові посадові оклади суддям можуть бути застосовані лише з одночасною втратою чинності зазначених указів Президента України в частині оплати праці суддів.

При цьому, заробітна плата суддів з 1 червня 2005 року повинна обчислюватись відповідно до положень нормативно-правових актів про оплату праці суддів, чинних з 1 січня 2006 року, а розміри заробітної плати суддів з 1 червня 2005 року повинні відповідати розмірам заробітної плати суддів, встановлених з 1 січня 2006 року.

Враховуючи зазначені вище положення постанови КМУ № 865 з урахуванням змін, внесених постановою КМУ №1310 та постановою Вищого адміністративного суду України від 16 травня 2007 року у справі № к-17634/06, позивач дійсно має право на отримання різниці між фактично виплаченою йому заробітною платою за період з 01 червня 2005 року до 1 січня 2005 року та розміром заробітної плати за вказаний період з урахуванням визначеного постановою КМУ № 865 розміру посадового окладу судді відповідного суду.

Однак, право на отримання вказаної різниці та, відповідно, здійснення перерахунку та її виплати виникло у Позивача лише з 01 січня 2006 року.

Оскільки Позивач в своїй заяві від 11.02.2014 просив Відповідача № 1 виплатити йому саме заборгованість по заробітній платі за період з 01 червня 2005 року до 01 січня 2006 року, у Відповідача № 1 дійсно були відсутні правові підстави для нарахування відповідних сум як заборгованості за цей період, а у Відповідача № 2 були відсутні підстави для вчинення дій, у звязку з якими на думку Позивача в наявності неправомірна бездіяльність з боку Кабінету Міністрів України.

Тому, за встановлених судом обставин справи, відмова Відповідача № 1 позивачу у здійсненні перерахунку та виплаті йому заробітної плати за вказаний в заяві Позивача період є правомірною. Позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 10, 11, 17, 18, 71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Державна казначейська служба України про визнання неправомірною бездіяльності територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області та Кабінету Міністрів України щодо не приведення його посадового окладу у відповідність до ст. 44 Закону України «Про статус суддів», який діяв на час проведення виплат, та по не усуненню порушення фінансування, нарахування і виплати йому заробітної плати у період з 01.06.2005 по 31.12.2005; зобовязання територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області провести нарахування йому заробітної плати у порядку, встановленому ст. 44 Закону України «Про статус суддів», який діяв на час проведення виплат, визначивши її розмір з урахуванням посадового окладу у розмірі 7.5 мінімальних заробітних плат, встановлених ст. 44 Закону України «Про статус суддів», який діяв на час проведення виплат, після перерахунку здійснити через третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, виплату йому не доплачених сум заробітної плати з утриманням необхідних обовязкових податків і зборів та виплатою індексації відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено та підписано 21 жовтня 2015 року.

Головуючий суддя ОСОБА_4
Суддя Суддя ОСОБА_5 ОСОБА_1