Справа № 819/2619/14-а
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року Справа № 876/3276/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

13 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області (далі - Тернопільська ОДПІ) за № від 26.09.2014 року.

Постановою від 29 січня 2015 року Тернопільський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Тернопільська ОДПІ подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на доводи відповідача про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, саме: не подання до Тернопільської ОДПІ податкової декларації про майновий стан і доходи одержані в 2013р. та не перерахування до бюджету до 01.08.2014р. податку на доходи фізичних осіб за отримані в 2013 році доходи в сумі 120898,37 грн.

З огляду на викладене відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду заперечив вимоги апеляційної скарги та просить залишити скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, що відповідно до приписів ч.4 ст. 196 КАС України не є перешкодою для розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що за наслідками документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_2 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, оформленої актом від 26.08.2014 року за № 19-18-17-03/НОМЕР_1, Тернопільська ОДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення за № від 26.09.2014 року, яким визначила позивачу грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 151122,97 грн. ( 120898,37 грн. за основним платежем та 30224,60 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

Висновки податного органу базуються на тому, що ОСОБА_2 в 2013 році отримала дохід в сумі 805989,14 грн. внаслідок прощення ТзОВ ,,Факторингова компанія ,,Вектор плюс" боргу на вказану суму. Однак, на порушення приписів підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, пункту 176.1 статті 176, пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України податкову декларацію про майновий стан і доходи одержані в 2013 році до Тернопільської ОДПІ не подала та не перерахувала до бюджету до 01.08.2014 року податок на доходи фізичних осіб за отримані у 2013 році доходи в сумі 120898,37 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість, списана за рахунок коштів страхового резерву, не є анульованою заборгованістю, а фінансова установа має право вимагати сплати боргу навіть після її списання. Тому дія п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України не розповсюджується на зазначений вид правовідносин, а наслідки недотримання вимог зазначеного підпункту ст. 164 ПК України не поширюються на позивача.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права і є помилковими.

Так, з матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що 19.06.2008 року ОСОБА_2 уклала з Акціонерним комерційним банком ,,ТАС-Комерцбанк" Кредитний договір №1908/0608/45-005, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов'язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені договором.

28.11.2012 року на підставі укладеного договору факторингу №15 відбулося відступлення права вимоги заборгованості по Кредитному договору №1908/0608/45-005 від 19.06.2008 року.

Крім того, 28.11.2012 р. відбулося відступлення права за іпотечним договором №1908/0608/45-005 від 19.06.2008 р. на підставі договору факторингу № 15 від 28.11.2012 р. та договору про відступлення права за іпотечними договорами.

Відповідно до зазначених договорів до ТзОВ ,,Факторингова компанія ,,Вектор плюс" перейшли всі права вимоги за іпотечними договорами, котрі первісно належали ПАТ ,,Сведобанк", який є правонаступником Акціонерного комерційного банку ,,ТАС-Комерцбанк", що сторонами не заперечується.

23 жовтня 2013 року ТзОВ ,,Факторингова компанія ,,Вектор плюс" та ОСОБА_2 уклали договір за №1908/0608/45-005/10 про припинення зобов'язання переданням відступного, відповідно до якого було припинено зобов'язання, визначені Кредитним договором, а за рішенням нового кредитора відбулося передбачене в п. 2.1. Договору анулювання залишку боргу, не пов'язаного з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності боржнику ОСОБА_2 по Кредитному договору № 1908/0608/45-005 від 19.06.2008 року.

Згідно листа ТзОВ ,,Факторингова компанія ,,Вектор плюс" від 05.06.2014 року за № 11-06/2014 борг фізичної особи ОСОБА_2В перед товариством станом на 23.10.2013 р. становив 811 744,29 грн., з яких 738949,97 грн. заборгованість по тілу кредиту, 67039,17 - по відсотках та 5755,15 - по штрафах (пенях).

На виконання Постанови Правління Національного банку України від 01.06.2011р. №172 борг фізичної особи ОСОБА_2 перед ТзОВ ,,Факторингова компанія ,,Вектор плюс" за Кредитним договору № 1908/0608/45-005 від 19.06.2008 року в сумі 811 744,29 грн. відшкодований в балансі Банку за рахунок сформованого страхового резерву, а сума боргу перенесена на позабалансовий рахунок.

ТзОВ ,,Факторингова компанія ,,Вектор плюс" включила суму прощеного боргу щодо заборгованості по тілу кредиту, відсотках та нарахованих комісій на загальну суму 805989,14 грн. до податкового розрахунку форми 1 -ДФ за підсумками звітного періоду у 4 кв. 2013 року.

Тернопільська ОДПІ листом від 25.06.2014 року повідомила ОСОБА_2 про те, що вона була зобов'язана подати до 01.05.2014 року декларацію про доходи за 2013 рік та включити суму доходу як додаткове благо, отриманого від ТзОВ ,,Факторингова компанія ,,Вектор плюс".

Однак, фізична особа ОСОБА_2 декларацію про доходи за 2013 рік не подала та податку з доходів фізичних осіб не сплатила.

Підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що додатковим благом є кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку.

Згідно п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 162.1.3 п. 162.1ст. 162 Податкового кодексу України платником податку є, зокрема, податковий агент.

За змістом пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.

Згідно вимог пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Оскільки ОСОБА_2 та ТзОВ ,,Факторингова компанія ,,Вектор плюс" 23 жовтня 2013 року уклали договір про припинення зобов'язання переданням відступного, тому в силу приписів пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України позивач зобов'язана була подати декларацію про доходи за 2013 рік та сплатити податок з доходів фізичних осіб в сумі 120898,37 грн..

Доводи суду першої інстанції про те, що списана за рахунок коштів страхового резерву заборгованість, не є анульованою заборгованістю, а фінансова установа має право вимагати сплати боргу навіть після її списання, що в свою чергу звільняє позивача від сплати податку з доходів фізичних осіб апеляційний суд визнає безпідставними.

ТзОВ ,,Факторингова компанія ,,Вектор плюс" повідомила, що внаслідок прощення борг ОСОБА_2 на загальну суму 805989,14 грн. анульований та внесений до податкового розрахунку форми 1 -ДФ за підсумками звітного періоду у 4 кв. 2013 року. Тому борг є анульованим повністю і фінансова установа не може вимагати його погашення після списання.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку щодо правомірності оскарженого повідомлення-рішення.

Суд першої інстанції належної правової оцінки наведеним обставинам не дав, а тому дійшов помилкового висновку щодо протиправності оскарженого повідомлення-рішення.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу п.4 ч.1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції допустився помилки в частині застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, апеляційний суд визнає правильним апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

При поданні позову позивач сплатила судовий збір частково в сумі 302,25 грн. при загальній сумі 3022,45 грн. (2% від 151122,97 грн.). Тому з позивача належить стягнути решту суми судового збору в розмірі 2720,20 грн.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. ст.195, 196, п. 3 ч. 1 ст.198, п.4 ч.1 ст. 202 , ст. ст. 205, 207, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області задовольнити, постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 січня 2015 року у справі № 819/2619/14-а - скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 2720,20 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складенні постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов

Постанова в повному обсязі складена 19 жовтня 2015 року.