Справа № 2а/1711/1442/11
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2012-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________

Головуючий у 1-й інстанції: Ковтунович М.І.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

іменем України

"25" квітня 2012 р. Справа № 2а/1711/1442/11

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Хаюка С.М.

суддів: Бондарчука І.Ф.

ОСОБА_2,

розглянувши в письмовому провадженні у м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області на постанову Кузнецовського міського суду від "04" серпня 2011 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

25.05.2011 року позивач звернувся із позовною заявою до ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області і просив зобов"язати відповідача здійснити перерахунок та нараховувати і виплачувати йому онсновну та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров"ю, починаючи з 5.03.2010 року відповідно до ст.50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист осіб , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як потерпілому від Чорнобильської 1 категорії, інваліду 2-ї групи та зобовязати здійснити нарахування збільшення пенсії на один відсоток за кожен рік роботи понад 20 років відповідно до ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист осіб , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 5.03.2003 року.

Постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 4 серпня 2011 року позов задоволено частково.

Зобовязано управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську здійснити перерахунок і виплачувати починаючи з 13.03.2011 року по 22.07.2011 року включно основної пенсії відповідно до ст.54 п.4 Закону України "Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як інваліду 2-ї групи у розмірі не менше вісьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров"ю, як особі віднесеній до категорії 1 , інваліду 2-ї групи інвалідності відповідно до ст.54 п.4 Закону України "Про статус і соціальний захист осіб , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком та зобов"язано здійснити нарахування та виплату збільшення пенсії на 1% заробітку за кожен рік роботи понад 20 років трудового стажу відповідно до ст.56 ч.2 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 25.11.2010 року по день припинення права на вказаний вид виплат на таких підставах.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач та відповідач, посилаючись на невідповідність судового рішення нормам чинного законодавства, просять скасувати вищезазначену постанову відповідно позивач в частині зобов"язання відповідача здійснити нарахування і виплату основної і додаткової пенсії без зазначення кінцевої дати , відповідач в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги та відповідно відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог повністю.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача підлягає до задоволення , виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач перебуває на пенсії і отримує пенсію як інвалід 2-ї групи пов"язаної з наслідками аварії на ЧАЕС з 5.03.2003 року, є потерпілим від аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 2-ї групи внаслідок аварії на ЧАЕС, проживає в м.Кузнецовськ, яке віднесено до зони посиленого радіоактивного забруднення. В листопаді 2010 року він звернувся до відповідача з заявою про перерахунок основної та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров"ю та нарахування збільшення пенсії на один відсоток за кожен рік роботи понад 20 років відповідно до ст.ст.50,54,56 Закону України "Про статус і соціальний захист осіб , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ч. 1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статті 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи(надалі Закон №796-ХП), обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування. В усіх випадках розмір пенсій для інвалідів по 2-й групи інвалідності, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчими вісьми мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до статті 50 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоровю, інвалідам 2-ї групи, віднесеним до категорії-1, виплачується у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.2008 року, відповідачем встановлені конкретні розмірі пенсії та додаткової пенсії тоді як ст. ст. 62 та 67 Закону №796 Кабінету Міністрів України надано право проводити лише роз"яснення порядку застосування цього Закону, підвищувати розмір доплат, пенсій і компенсацій, передбачених цим Законом, відповідності до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати, але не зменшення їх та встановлення їх у твердій сумі, яка не відповідає Закону.

Частиною 4 ст.9 КАС України визначено, що у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року №497 "Про забезпечення виконання функцій з призначення і виплати пенсій органами Пенсійного фонду" на органи Пенсійного фонду України покладено обов"язок щодо виплати пенсій та доплат до пенсій, які передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Таким чином, обов"язок проводити нарахування та виплату пенсіонерам сум, передбачених ст.ст.50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відноситься до відання органів Пенсійного фонду України, а отже відповідач по справі є належним.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Виходячи з загальних засад пріоритетності законів над нормативними актами Кабінету Міністрів України колегія суддів прийшла до висновку, що посилання відповідача на положення вищенаведеної постанови КМУ є безпідставним.

Обставини справи свідчать про те, що позивач з дня призначення пенсії 5.03.2003 року обрав умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, встановлені спеціальним Законом N 796-XII. Статтею 56 цього Закону передбачено пільги щодо обчислення стажу роботи (служби) осіб, які підпадають під його дію. Зокрема, згідно з пунктом 2 зазначеної статті право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4 за умови стажу роботи не менше ніж 20 років чоловіки, 15 років жінки, зі збільшенням пенсії на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад установлений стаж, але не вище 75 % заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком N 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 % заробітку.

Аналіз викладеного положення закону свідчить про те, що воно визначає особливі норми та умови пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи.

Водночас порядок перерахунку пенсій Законом N 796-XII не встановлений, що є підставою для застосування судом при розгляді цього публічно-правового спору аналогії закону на підставі частини 7 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ознакам, передбаченим вказаною процесуальною нормою, відповідає абзац 2 частині першій статті 28 Закону N 1058-IV, зі змісту якого випливає, що за кожний повний рік страхового стажу понад установлений законом мінімальний трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком, остання збільшується на 1 % визначеної законом її розрахункової величини.

Для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ця розрахункова величина має пільговий характер і визначена в частині другій статті 56 Закону N 796-XII як сума заробітку за кожний рік роботи понад установлений цим пунктом стаж роботи. Згідно з цим Законом вона дорівнює мінімальному розміру пенсії за віком, який згідно з абзацом 1 частини другої статті 28 Закону N 1058-IV встановлений у розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, особам, яким призначена пенсія на підставі Закону 796-XII, перерахунок пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1 % заробітку за рік.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо визначення ним періоду перерахунку пенсії позивачу.

Загальне поняття пенсії визначено в статті 1 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058-ІУ, відповідно до якого пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом.

Законом не встановлюється ані строковість, ані обмеженість у часі цих видів виплат. З самого визначення поняття пенсії випливає, що ці виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу. Цей вид виплат не є строковим, а тому не може бути призначений на якийсь строк. В цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий термін, або строк, на який призначається пенсія не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії. Відтак, виплату пенсії позивачу не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право позивача на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка повинна виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії. Отже, позивач має право на отримання вказаних видів пенсії в визначеному у постанові суду першої інстанції розмірі з 13 березня 2011 року постійно та без встановлення будь-якого обмеження кінцевим терміном або строком, на який призначається пенсія.

Відповідно до ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, змінити постанову суду.

Згідно ч.1 ст.201 КАС України підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - зміні. В задоволенні апеляційної скарги відповідача необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 183-2,195,197,201, 205,207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Кезнецовського міського суду від 4 серпня 2011 року змінити. Виключити з резолютивної частини рішення посилання на кінцеву дату перерахунку пенсії (22 липня 2011 року).

В іншій частині постанову Кузнецовського міського суду від 4 серпня 2011 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.М.Хаюк

судді: ОСОБА_5 ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу Березний Павло Васильович м-н Перемоги,7 а, кв. 33,м.Кузнецовськ,Рівненська область,34400

3- відповідачу ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області м-н. Будівельників,2,м. Кузнецовськ,Рівненська область,34400