Справа № 2-а/1970/3777/11
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2012-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а/1970/3777/11

"20" січня 2012 р. м. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Данилевич Н.А.

при секретарі Стасюк А.В.

за участю:

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3

представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5

відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженої відповідальності «Міське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_6 про скасування рішення та зобовязання вчинити дії, суд В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 (далі позивачі) звернулись до суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженої відповідальності «Міське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_6 (далі відповідачі) про скасування рішення та зобовязання вчинити дії.

Позов мотивовано тим, що позивачам на підставі спільної часткової власності належить частина будинку № 7 по вул. Шопена у м. Тернополі з надвірними будівлями та спорудами. Відповідач ОСОБА_6 після смерті свого батька ОСОБА_7Й успадкувала належну їй частину будинку № 7 по вул. Шопена у м. Тернополі, про що їй видано свідоцтво про право на спадщину заповітом № 435, згідно якого слідує, що ОСОБА_6 успадкувала 252/600 частин житлового будинку. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом реєстратором товариства з обмеженої відповідальності «Міське бюро технічної інвентаризації»прийнято рішення про реєстрацію права власності. Однак, помилково зареєстровано право власності не на 252/600 частин житлового будинку, як це вказано в правовстановлюючому документі, а зареєстровано право на 252/600 частин домоволодіння. На думку позивачів, такий запис в державному реєстрі порушує їхні права як співвласників домоволодіння, оскільки поняття «житловий будинок»і «будинковолодіння»суттєво відрізняються за змістом і за обсягом прав для їх власника. 21 жовтня 2011 року звернувшись із заявою в ОСОБА_8 «Міське бюро технічної інвентаризації»для виправлення помилки, відповідачем було відмовлено в цьому без обґрунтування причин.

На підставі вище викладеного позивачі просять: визнати дії державного реєстратора ОСОБА_8 «Міське бюро технічної інвентаризації»щодо реєстрації права власності на 252/600 частин домоволодіння, житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за гр. ОСОБА_6 неправомірними; скасувати рішення державного реєстратора ОСОБА_8 «Міське бюро технічної інвентаризації»від 26.03.2010 року в частині реєстрації права власності на 252/600 частин домоволодіння, житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за ОСОБА_6; зобов'язати державного реєстратора ОСОБА_8 «Міське бюро технічної інвентаризації»зареєструвати за ОСОБА_6 право власності на 252/600 частин житлового будинку № 7 по вул. Шопена в м. Тернополі.

В судовому засіданні позивачі та представник позивача ОСОБА_1О позовні вимоги підтримали з мотивів вказаних у позовній заяві та просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 та представники відповідача ОСОБА_8 «Міське бюро технічної інвентаризації»в судовому засіданні позов не визнали, проти його задоволення заперечили, пояснивши, що право власності на 252/600 частини будинковолодіння по вул..Шоптена,7 в м.Тернополі було зареєстровано за ОСОБА_6 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7, якому на день смерті належало 252/600 частини будинковолодіння по вул.Шопена,7 в м.Тернополі.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін та свідка, суд встановив наступні обставини.

Згідно договору купівлі-продажу №7608 від 10.07.1952 року ОСОБА_7 придбав у ОСОБА_9 42,6% домоволодіння по вул. Шопена, буд. 7 у м. Тернополі (а.с.103-104).

Після смерті ОСОБА_7 його майно успадкувала його дочка ОСОБА_6 на підставі заповіту від 05.06.2007 року за реєстром №1-627, посвідченим державним нотаріусом Другої тернопільської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 Відповідно до заповіту ОСОБА_7 на випадок своєї смерті заповів ОСОБА_6 все своє майно, яке буде належати йому на день смерті, де б воно не було і з чого б таке не складалося, а також все те, на що він за законом буде мати право (а.с.101).

10.06.2009 року ОСОБА_7 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №082497 від 10.06.2009 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції(а.с.100).

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 18.12.2009року ОСОБА_7 належало 252/600 частки домоволодіння, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що по вул. Шопена,7 м.Тернополя (а.с.102).

15 березня 2010 року державним нотаріусом Другої Тернопільської державної контори ОСОБА_6 видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстром №435, згідно якого, ОСОБА_6 успадкувала 252/600 частин житлового будинку, що знаходиться в м. Тернополі по вул. Шопена, 7.

Керуючись нормами Правил ведення нотаріального діловодства затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 23.12.2010 за № 1318/18613, нотаріусом у свідоцтво про право на спадщину за заповітом було внесено дописку такого змісту: «з відповідною частиною надвірних будівель та споруд». Таким чином, спадщина ОСОБА_6 на яку видане свідоцтво про право на спадщину складається з 252/600 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд за адресою вул. Шопена,7 м.Тернополя (а.с.105).

Відповідно до п.6.13 Правил у разі допущення помилки у тексті нотаріально оформлюваного документа, який не потребує підпису особи, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії (свідоцтва, виданого нотаріусом, копії документа, дубліката документа тощо), внесення дописок чи виправлень до тексту документа здійснюється за заявою такої особи, зареєстрованою у Журналі реєстрації вхідних документів.

Згідно свідоцтва про право на спадщину від 15.03.2010 року виданого Тернопільською держнотконторою, за реєстом №435, реєстратором ОСОБА_8 «Міське бюро технічної інвентаризації»ОСОБА_4 було прийнято рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_6 252/600 частин домоволодіння, житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, про що видано витяг про реєстрацію права власності від 26.03.2010 р. № 25704030.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості, врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень вказаного Закону до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру реєстрація об'єктів нерухомості проводиться комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно із статтею 8 вказаного Закону державний реєстратор прав у межах своїх повноважень здійснює державну реєстрацію прав власності, інших речових прав на нерухомість, їх обмежень, правочинів щодо нерухомого майна або відмовляє в такій реєстрації; встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законів та інших нормативно-правових актів, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на об'єкт нерухомого майна, наявності інших підстав для державної реєстрації прав або відмови в такій реєстрації.

Державній реєстрації підлягають заявлені речові права на нерухоме майно за наявності документів, що підтверджують вчинення правочинів щодо таких об'єктів, посвідчених відповідно до закону, або свідчать про наявність інших, передбачених законом підстав.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»для державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно до місцевого органу державної реєстрації прав разом із заявою про державну реєстрацію прав подаються документи про правочини щодо такого об'єкта нерухомого майна та їх копії або інші документи, що свідчать про встановлення, зміну чи припинення речового права.

Підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, зокрема, є нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, свідоцтво про право власності на будівлю (частину будівлі), споруду; рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, що набрали законної сили; інші акти органів державної влади або органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом.

Згідно пунктів 1.4., 1.6. , 1.7 «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 р. N 7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 р. за N 157/6445, державна реєстрація прав власності на нерухоме майно це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ.

Рішення про реєстрацію чи відмову в реєстрації прав приймає реєстратор прав власності на нерухоме майно (далі - реєстратор), що є працівником БТІ, який безпосередньо здійснює реєстрацію прав власності на нерухоме майно.

Пунктом 2.1. Тимчасового положення встановлено, що для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно та оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлювальні документи (додаток 1), їх копії (нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим Положенням. Розділом 3 Тимчасового положення встановлено, що з моменту прийняття заяви розпочинається розгляд реєстратором заяви та доданих до неї документів. Реєстратор установлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на об'єкт нерухомості, інших підстав для відмови в реєстрації прав; приймає рішення про реєстрацію прав власності чи про відмову в реєстрації прав власності. У своїх діях реєстратор керується виключно чинним законодавством України. У реєстрації прав на нерухоме майно може бути відмовлено, якщо подані документи не відповідають вимогам, установленим цим Положенням та іншими актами чинного законодавства України, або не дають змоги установити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

Тому державній реєстрації підлягають права на майно на підставі правовстановлювальних документів, отже під час виконання функцій реєстрації права власності на нерухоме майно відповідач виконує виключно реєстраційну функцію.

Таким чином, врахувавши здобуті у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що рішення реєстратора ОСОБА_8 «Міське бюро технічної інвентаризації»про реєстрацію права власності за ОСОБА_6 252/600 частин домоволодіння, житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами було винесено на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством, тому підстави для скасування рішення відсутні.

Приймаючи до уваги вищевикладене, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов висновку, що вимоги позивачів є не обґрунтованими, не відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Частина 2 статті 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 86, 159-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженої відповідальності «Міське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_6 про скасування рішення та зобовязання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку встановленому ст. 254 КАС України і може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду в порядку і строки, передбачені ст.186 КАС України.

Головуючий суддя Данилевич Н.А.