Справа № 221/666/15-а
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/28164/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Єрьоміна А.В.; Кравцова О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, що переглядається за касаційними скаргами ОСОБА_4 та Управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області (далі - Управління ПФ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Зазначав, що Управлінням ПФ відмовлено в призначенні йому пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII).

Посилаючись на протиправність рішення Управління ПФ та наявність достатнього стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, просив визнати протиправними дії Управління ПФ та зобов'язати призначити пенсію з 20 квітня 2014 року.

Постановою Волноваського районного суду Донецької області від 8 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано дії Управління ПФ щодо відмови у призначенні пенсії позивачу на пільгових умовах відповідно до вимог статті 13 Закону № 1788-XII протиправними. Скасовано рішення Управління ПФ від 30 вересня 2014 року № 2110 та зобов`язано призначити пенсію ОСОБА_4 відповідно до вимог статті 13 Закону № 1788-XII з 1 липня 2014 року.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції, а позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління ПФ в частині відмови у зарахуванні до пільгового стажу позивача за Списком № 1 періоду роботи з 24 липня 1995 року по 22 липня 2003 року на посаді слюсаря-ремонтника технологічного обладнання в ВАТ «Норільський гірничо-металургійний комбінат ім. А.П. Завенятіна». Скасовано рішення Управління ПФ від 30 вересня 2014 року в частині не зарахування до пільгового стажу позивача цього періоду. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

У касаційних скаргах ОСОБА_4 та Управління ПФ, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять оскаржуване рішення скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі та відмовити в задоволенні позову відповідно.

Заслухавши доповідача, здійснивши перевірку матеріалів справи та доводів касаційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги підлягають частковому задоволенню.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 1 липня 2014 року звернувся до Управління ПФ із заявою № 2110 про призначення пільгової пенсії за пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-XII.

Рішенням Управління ПФ від 30 вересня 2014 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII у зв'язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи.

При цьому, періоди роботи з 13 серпня по 21 жовтня 1980 року, з 14 грудня 1982 року по 1 серпня 1984 року в якості помічника бурильника в ВАТ «Полтавському гірничо-збагачувальному комбінаті» та з 8 жовтня 1984 року по 6 липня 1995 року в якості слюсаря-ремонтника в ВАТ «Новотроїцьке рудоуправління» зараховано до пільгового стажу роботи позивача за Списком № 2. Період роботи з 24 липня 1995 року по 22 липня 2003 року в якості слюсаря-ремонтника в ВАТ «Норільський гірничо-металургійний комбінат ім. А.П. Завенятіна» не зараховано до пільгового стажу роботи, оскільки згідно картки атестації робочого місця зазначена професія не атестована.

Отже, суть спору зводиться до визнання права позивача на пільгову пенсію.

Так, відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 4.5 Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, якщо атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку проведення атестації та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку проведення атестації відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону № 1788-ХІІ та Порядку проведення атестації дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Таким чином, відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Частково задовольнивши позов, суди виходили з того, що робоче місце позивача в період роботи з 24 липня 1995 року по 22 липня 2003 року в якості слюсаря-ремонтника в ВАТ «Норільський гірничо-металургійний комбінат ім. А.П. Завенятіна» атестовано.

Колегія суддів вважає такий висновок передчасним.

Так, матеріали справи містять картку атестації робочого місця позивача від 25 травня 2002 року № 3 за період з 1 грудня 1999 року по 22 липня 2003 року, в якій висновком атестаційної комісії зазначено, що воно «подлежит рационализации» (з поміж варіантів: «аттестовано, подлежит рационализации, ликвидации»).

За приписами пункту 6.7. Методичних рекомендацій за результатами атестації складається перелік: робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад, працівникам яких потверджено право на пільги і компенсації, передбачені законодавством; робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад, працівникам яких пропонується встановити пільги і компенсації за рахунок коштів підприємства згідно з статтею 26 Закону України «Про підприємства», і статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; робочих місць з несприятливими умовами праці, на яких необхідно здійснити першочергові заходи по їх поліпшенню.

Доказів підтвердження проведення атестації робочого місця позивача за період з 24 липня 1995 року по 30 листопада 1999 року взагалі не надано.

Отже, беззаперечно стверджувати, що робоче місце позивача в період з 24 липня 1995 року по 22 липня 2003 року відноситься до робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад, працівникам яких потверджено право на пільги і компенсації, передбачені законодавством у судів не було.

Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Вказані обставини залишені судами поза увагою, що дає підстави стверджувати про невідповідність рішень судів вимогам законності та обґрунтованості, які встановлені статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України, а отже є підставою для їх скасування та направлення справи на новий розгляд у відповідності до вимог частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_4 та Управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області задовольнити частково.

Постанову Волноваського районного суду Донецької області від 8 квітня 2015 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді М.І.Цуркан

А.В.Єрьомін

О.В.Кравцов