Справа № 814/3742/14
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 р. Справа № 814/3742/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Косцової І.П.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 березня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртан» до Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРТАН" (далі - ТОВ "УКРТАН"), звернувся з позовом до Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (далі - відповідач, Вознесенська ОДПІ) № від 10.11.2014 року про застосування збільшення суми

грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 155 401,00 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 38 850,25 грн., посилаючись на те, що зазначені у акті перевірки обставини та висновки є необґрунтованими та не відповідають вимогам чинного законодавства України, а оскаржене повідомлення-рішення є таким, що підлягає скасуванню.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 березня 2015 року - позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області № від 10.11.2014 року, яким позивачеві збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 194 251,25 грн., в т.ч. 155 401,00 грн. основного платежу та 38 850,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

В апеляційній скарзі, Вознесенська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Миколаївській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить постанову суду -скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у період з 14.10.2014 року по 20.10.2014 року спеціалістами Вознесенської ОДПІ було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ "УКРТАН" з питань правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ "МАДО-ГАРАНТ" () за липень 2013 року, жовтень 2013 року.

За результатами перевірки було складено акт № 1868/14-06-22-01/31755875 від 27.10.2014 року (арк. спр. 41 - 55, далі - акт перевірки) у якому, зокрема, встановлено порушення п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями (далі - ПК України), що призвело до завищення податкового кредиту з податку на додану вартість за період з 01.07.2013 року по 31.07.2013 року та з 01.10.2013 року по 31.10.2013 року на загальну суму 155 401,00 грн. та заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет в сумі 155 431,00 грн.

На підставі вказаного Аакту перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 10.11.2014 року про застосування збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 155 401,00 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 38 850,25 грн. (арк. спр. 56).

Як вбачається з акту перевірки №1868/14-06-22-01/31755875 від 27.10.2014 року, підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення стали встановлені в ході перевірки обставини включення позивачем до складу податкового кредиту за липень та жовтень 2013 року сум податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ "Гарант-ТД", по яким документально не підтверджено реальність здійснення господарських відносин та їх пов'язаність з господарською діяльністю позивача.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"(далі - Закон № 996) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують, факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Положеннями Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом цього Кодексу (п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Також, згідно пунктів 36.1, 36.5 статті 36, пункту 38.1 статті 38, пункту 44.1 статті 44, пункту 47.1 статті 47, пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов'язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів.

Таким чином, формування суб'єктом господарювання податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов'язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

Судом також встановлено, що між позивачем та ТОВ "МАДО-ГАРАНТ" був укладений договір поставки № 6 від 15.07.2013 року, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався передати у власність товар (товарно-матеріальні цінності): напівфабрикат вет блу ВРХ, напівфабрикат спілок вет блу із шкір ВРХ, а покупець зобов'язався прийняти та своєчасно оплачувати ці товарно-матеріальні цінності на умовах даного договору (арк. спр. 63 - 64).

Згідно п.1.8 вказаного договору передбачена відстрочка платежу за домовленістю сторін. Перехід права власності на товар відбувається в момент виписки накладної на відвантаження товару на складі Продавця, а саме датою виписки накладної.

24.06.2014 року до державного реєстру було внесено зміни, згідно яких ТОВ "МАДО-ГАРАНТ" було перейменовано на ТОВ "Гарант-ТД" (арк. акту перевірки 5, арк. спр. 43).

На виконання умов вищезазначеного договору позивачем було придбано у ТОВ "МАДО-ГАРАНТ" товар, що підтверджується видатковими накладними № РН-0000806 від 26.07.2013 року (арк. спр. 66), № РН-0000807 від 29.07.2013 року (арк. спр. 70), № РН-0000808 від 30.07.2013 року (арк. спр. 72), № РН-0000809 від 31.07.2013 (арк. спр. 75), № РН-01156 від 31.10.2013 року (арк. спр. 80).

Поставка товару здійснювалась за рахунок позивача на умовах самовивезення. Вказану продукцію отримано працівником позивача - начальником виробництва ОСОБА_1, про що свідчать його підписи у зазначених видаткових накладних на підставі відповідних довіреностей, які належним чином зареєстровані (арк. спр. 83, 84).

Відповідно до товарно-транспортних накладних № 798 від 26.07.2013 року, № 801 від 29.07.2013 року, № 804 від 30.07.2013 року, № 805від 31.07.2013 року та № 1034 від 31.10.2013 року транспортування товару здійснювалось за рахунок позивача автомобілем ЗИЛ -130 (держ. № НОМЕР_2) (арк. спр. 85 - 89). Зазначений автомобіль належить позивачу. Щодо кожної поставки товару були оформлені відповідні подорожні листи. (арк. спр. 90 - 94).

Всі подорожні листи містять відповідні відмітки як позивача, так і постачальника товару ТОВ "МАДО-ГАРАНТ" (підпис та печатка). Крім того, для проведення перевірки подорожні листи не вимагались позивачем, що підтверджується наданими до позовної заяви копіями документів відповідача щодо проведеної перевірки, зокрема лист-вимога № 2115/10/14-06-22-03-13 від 31.07.2014 року (арк. спр. 36).

Автомобілем позивача було здійснено перевезення товарно-матеріальних цінностей. Причому, 26.07.12013 року та 27.07.2013 року перевезення вантажу було здійснено за 2 поїздки.

Пробіг автомобіля як загальний, так і з вантажем відповідає загальній відстані між місцем знаходження постачальника (м. Кременчуг Полтавської області), так і місцем знаходження покупця (м. Вознесенськ Миколаївської області). Так, загальна відстань між двома населеним пунктами становить 286-289 км. в залежності від використаного маршруту руху (арк. спр. 251, 252). Згідно, подорожніх листів відстань становила від 308 до 314 км, середній час однієї ходки - від 4,5 до 5,5 годин (х врахуванням часу на відпочинок та завантаження/відвантаження), середня швидкість автомобілю склала від 56 до 67 км/год. Вказані дані повністю відповідають загальним технічним характеристикам транспортного засобу та його технічного стану. Згідно п. 17 Наказу про облікову політику позивача встановлена допустима норма перевозу вантажу для транспорту повної маси 9,525 т без навантаження 4,3 т, вантажем - 7 т. (арк. спр. 231 - 234).

Обидва працівника позивача перебували у відрядженні на підставі відповідних Наказів, з оформленням посвідчення на відрядження та авансових звітів (арк. спр. 95 - 117).

Контрагентом позивача було виписано податкові накладні № 84 від 26.07.2013 року (арк. спр. 67), № 89 від 29.07.2013 року (арк. спр. 69), № 96 від 30.07.2013 року (арк. спр. 73), № 102 від 31.07.2013 року (арк. спр. 77), № 189 від 31.10.2013 року (арк. спр. 81).

Розрахунки за отриманий товар позивачем проведено на підставі виписаних рахунків-фактур № 806 від 26.07.2013 року (арк. спр. 65), № 807 від 29.07.2013 року (арк. спр. 68), № 808 від 30.07.2013 року (арк. спр. 71), № 809 від 31.07.2013 року (арк. спр. 75) та № 1156 від 31.10.2013 року (арк. спр. 79) в повному обсязі, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача (арк. спр. 140 - 152).

По взаємовідносинам з ТОВ "МАДО-ГАРАНТ" позивачем у липні 2013 року задекларовано ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету 204,00 грн., у жовтні 2013 року задекларовано ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету 530,00 грн.

Жодних зауважень чи претензій до правоздатності і дієздатності юридичних осіб, які є сторонами спірного правочину, відповідності спірного правочину вимогам закону відповідачем при проведенні перевірки не пред'являлось

Як вбачається з акту перевірки, відповідачем не спростовується, що на час здійснення фінансово-господарських операцій контрагент позивача був зареєстрований як платник податку в податковому органі та йому присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість (арк. спр. 61, 62).

Вищевказані первинні документи відповідають приписам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704) та не спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, що призводить до зміни в структурі активів платника податків.

Крім того, як вбачається з акту перевірки, висновки податкового органу ґрунтуються, на висновках акту про неможливість проведення зустрічної звірки, який свідчать про неможливість реального здійснення фінансово-господарських операцій та ведення господарської діяльності у порядку передбаченому приписами діючого законодавства України, а також відсутність ознак реальності вчинення господарських операцій.

Відповідно до частини 2 статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції.

З матеріалів справи також вбачається, що в подальшому придбані у ТОВ "МАДО-ГАРАНТ" товарно-матеріальні цінності були використані позивачем у власній господарській діяльності. Використання у власній господарській діяльності товару, отриманого за договором поставки з ТОВ "МАДО-ГАРАНТ" підтверджується внутрішніми документами з руху товару: сальдовими відомостями, актами списання (арк. спр. 153 - 154, 169 - 182).

Для безперервного виробництва підприємство закуповує не тільки сировину в інших постачальників, а також хімічні матеріали для обробки шкіри малими та оптовими партіями від постачальників, в т.ч: ФОП ОСОБА_2, ТОВ "НКЗ", ТОВ "ТерраКіміка", ТОВ "БРЕННТАГ Україна", ФОП ОСОБА_3 та інших. Закуплені сировина та хімічні матеріали для обробки шкіри зберігаються на складах підприємства. Для забезпечення господарської діяльності підприємство несе крім загальногосподарських витрат, витрати на виробництво (енергетичні ресурси, за воду та каналізаційні стоки). (арк. спр. 187 - 202).

Відповідно до загальної тривалості виробництва, реалізація обробленої сировини, отриманої від ТОВ "МАДО-ГАРАНТ" почала відбуватися у серпні 2013 року, дані щодо реалізації були відображені в бухгалтерській, податковій та статистичній звітності (арк. спр. 138 - 139, 155 - 106).

Покупцями готової продукції позивача в даному періоді були: ПАТ "Веселка" - 62,2 тис.грн., ФОП ОСОБА_4- 20,4 тис.грн., ТОВ "Пауза ЛТД"-23,2 тис.грн., ТОВ "Фірма"Рікаст" - 95,4 тис.грн.,ТОВ "Ріком"-769,0 тис.грн., ТОВ "Укркожінвест"-510,1 тис.грн., ФОП ОСОБА_6- 76,3 тис.грн., ФОП ОСОБА_5- 209,9 тис.грн., ФОП ОСОБА_4-78,9 тис.грн., ТОВ "Укркожінвест"- 456,5 тис.грн. та ін. (арк. спр. 203 - 217).

Стосовно посилання відповідача в акті перевірки на помилки в оформленні товарно-транспортних накладних, суд доречно зазначив, що документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, зміст послуг, що надають тощо. При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Одночасно з цим, у свої запереченнях відповідач зазначає, що документи державного ветеринарно-санітарного нагляду є обов'язковими первинними документами для обліку операцій з придбання, транспортування, зберігання чи реалізації сировини тваринного походження. Отже, на думку відповідача, наявність цих документів є обов'язковою для підтвердження факту здійснення господарських операцій, наслідки яких відтворені в податковому обліку.

З цього приводу колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції стосовно того, що позивач придбавав не шкіряну сировину - необроблені шкури, а напівфабрикати (тобто дублену (чинену) шкіру - товарні позиції 4105-4106 згідно Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності - УКТ ЗЕД). Якість напівбарикату "Вет-блу" регламентується умовами ТУ У -98 (із змінами та доповненнями).

Згідно ст. 1 Закону України "Про ветеринарну медицину" № 2498-XII від 25.06.1992 року, ветеринарне свідоцтво - разовий документ, виданий державним інспектором ветеринарної медицини, що підтверджує ветеринарно-санітарний стан партії тварин, продуктів тваринного походження, репродуктивного матеріалу, біологічних продуктів, кормів тваринного та рослинного походження, включаючи обов'язкове зазначення результатів лабораторних досліджень та ветеринарно-санітарного статусу території (потужності) походження, а для тварин - засвідчення проведення вакцинації та діагностичних досліджень. Тобто, до об'єктів державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду відносяться саме необроблені шкури.

Посилання відповідача на наказ Державного департаменту ветеринарної медицини Міністерства аграрної політики України від 19.04.2005 № 32 "Про затвердження Правил видачі ветеринарних документів на вантажі, що підлягають обов'язковому ветеринарно-санітарному контролю та нагляду", зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.06.2005 року за № 659/10939 - безпідставне. Вказані Правила скасовані ще в 2009 році, а саме Наказом Державного комітету ветеринарної медицини України "Про затвердження Змін до Порядку видачі ветеринарних документів" № 320 від 07.09.2009 року (втратив чинність з 24.10.2014 року).

Норми Порядку видачі ветеринарних документів, затвердженого Наказом Державного комітету ветеринарної медицини України № 85 від 13.04.2009 року не містять обов'язку отримувати ветеринарне свідоцтво для обробленої шкіри - напівфабрикатів.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав до суду достатніх доказів в обґрунтування обставин, на які він посилається, і не довів правомірності прийнятих ним рішень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив всі обставини справи, прийняв постанову з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 1 ст. 195, п.1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 254 КАС

України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 березня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртан» до Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: