Справа № 761/17482/15-а
Суддя: Осаулов А. А.
Дата ухвалення: 2015-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/761/325/2015
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 жовтня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Осаулова А.А.

при секретарі Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання призначити пенсію за вислугу років, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до управління Пенсійного Фонду України у Шевченківському районі м. Києва, Головного управління Пенсійного фонду в м.Києві, де з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 17.08.2015 року, просила суд визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Києва (надалі по тексту - відповідач 1) щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років; визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м.Києві (надалі по тексту - відповідач 2) щодо відмови в скасуванні рішення, яким не враховано стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугою років позивачу; зобов»язати управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Києва призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 06.02.2015 року.

Свої вимоги позивач обгрунтувала тим, що за наслідками її звернення до відповідача 1 із заявою від 06.02.2015 року про призначення пенсії відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», їй було відмовлено з підстав не надання позивачем доказів її роботи на посаді фармацевта протягом необхідно для призначення пенсії - 25 річного строку. Обгрунтовуючи відмову, відповідач 1 послався на те, що певні періоди роботи позивача не підтверджені належними і допустимими докази з огляду на те, що з наданих документів не вбачається роботу позивача саме на посаді фармацевта та у закладах охорони здоров»я, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993 року. Позивач вважає відмова відповідачів щодо призначення їй пенсії протиправною, оскільки не відповідає вимогам закону та наданим позивачем доказам її роботи на посаді фармацевта в закладах охорони здоров»я.

В судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, викладених в позові, просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні заперечував проти позову, підтримавши свої письмові заперечення, де зазначив про відсутність підстав для призначення пенсії позивачу з огляду на те, що вимоги п.»е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення надають право на призначення пенсії при наявності стажу роботи у закладах охорони здоров»я не менше як 25 років, на посадах, що визначені постановою Кабінету міністрів України №909 від 04.11.1995 року. Між тим, з наданих позивачем документів для призначення їй пенсії можливо зарахувати лише стаж роботи в 16 років 4 місяці і 9 днів, що вказує на відсутність підстав для призначення пенсії позивачу. При цьому, із записів в трудовій книжці позивача неможливо зробити однозначний висновок, що вона працювала саме в закладах охорони здоров»я, а саме аптеках на посаді фармацевта, що необхідно для призначення даного виду пенсії. Інші документи щодо роботи позивача на території АР Крим, відповідач 1 не приймає до уваги, оскільки вони є недійсними в силу вимог п.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Представник відповідача 2 підтримав зазначені відповідачем 1 підстави для відмови в задоволенні позову.

Суд, дослідивши подані сторонами документи, вивчивши матеріали відповідача 1 (надана для огляду заведена справа для вирішення питання про призначення пенсії позивачу), повно і всебічно з»ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких гуртується позов, об»єктивно дослідивши всі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що позивач 06.02.2015 року звернувся із заявою до відповідача 1 про призначення пенсії за вислугу років у відповідності до вимог пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Між тим, відповідач 1 листом від 24.04.2015 року відмовив позивачу у призначення вказаної пенсії з огляду на те, що остання згідно наданих нею документів не має право на призначення пенсії у відповідності до п.»е» вказаного Закону, оскільки періоди роботи в ТОВ «Медсерівс», ТОВ «Ангел» та ТОВ «Магус-ЛТД» відповідно до вимог п.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» до стажу роботи на посаді фармацевта в аптечних закладах зарахувати неможливо, а інший період роботи не становить 25 років стажу, що необхідний для призначення спеціального виду пенсії. (а.с.8).

Наслідком відмови відповідача 1 стало звернення позивача до відповідача 2 із скаргою на його дії, але у задоволенні скарги було відмовлено з огляду на відсутність 25-річного стажу роботи позивача на посадах фармацевта в апетках, що необхідно для призначення пенсії (а.с.10).

Між тим, вказана позиція відповідачів є помилковою з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. N 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» затверджено перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Це зокрема, аптеки, аптечні кіоски, аптечні магазини, контрольно-аналітичні лабораторії, де особа працювала на посадах провізорів, фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборантів.

Крім того, пунктом 3 наказу Міністерства Охорони здоров»я України №385 від 28.10.2002 року «Про затвердження переліків закладів охорони здоров»я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров»я» затверджено перелік фармацевтичних (аптечних) закладів у виді аптек, аптечних баз (склад, тощо). При цьому, у пінкті 16 визначено поняття аптеки як закладу охорони здоров»я, основним завданням якого є забезпечення населення, закладів охорони здоров»я, підприємств, установ і організацій лікарськими засобами і виробами медичного призначення.

Як вбачається з тесту відмови у призначені пенсії позивачу, то відповідачі до 25 річного стажу роботи позивача не приймають її період роботи у ТОВ «Ангел», ТОВ «Магус ЛТД» та ТОВ «Маркет сервіс», оскільки вказані підприємства не відносяться до переліку аптечних закладів та дані про зайняття позивачем посади фармацевта відсутні.

Між тим, вказані посилання відповідача спростовуються записами в трудовій книжці позивача, інформацію про віднесення вказаних підприємств до переліку таких, що здійснюють торгівлю лікарськими засобами та іншими документами.

Зокрема, згідно записів до трудової книжки позивача вбачається, що вона всю свою трудову діяльність провела шляхом зайняття посад в аптечних закладах і підприємствах з торгівлі лікарськими засобами, а саме в період з 03.08.1981 року по 05.02.2015 року (а.с.11-18).

При цьому, ОСОБА_1 в період часу з 09.01.1999 року по 15.02.2001 року працювала серед іншого і на посаді фармацевта в аптеці ТОВ «Ангел» в м.Севастопіль, що становить - 2 роки 7 місяців і 7 днів; з 19.02.2001 року по 14.08.2006 року на посаді фармацевта в ТОВ «Магнус ЛТД» в м.Севастопіль, що становить - 5 років і 5 місяців і 26 днів; з 18.08.2006 року по 26.02.2007 року на посаді фармацевта в аптеці ТОВ «Маркет Сервіс» в м.Севастопіль, що підтверджується записами в трудовій книжці.

Листом від 21.05.2014 року на запит позивача Державною службою України з лікарських засобів було зазначено, що відповідно до ліцензійного реєстру на право виробництва, оптової і роздрібної торгівлі лікарськими засобами підприємствам ТОВ «Магнус ЛТД» та ТОВ «Маркет Сервіс» в м.Севастопіль на період, що співпадає із періодом роботи на них позивача (а.с.5-6). Вказані обставини вказують на те, що означені підприємствами у підпорядкуванні яких була сеть аптечних кіосків та приміщень для торгівлі лікарськими засобами, в одному серед яких в м.Севастопіль працювала позивач.

Крім того, обставини роботи позивача на вказаних підприємствах на посадах фармацевта та їх віднесення до фармацевтичних підприємств (аптечних пунктів, аптек) підтверджується оглядом наданих позивачем документів, що містяться в матеріалах справи відповідача 1, заведеними для вивчення питання про призначення пенсії позивачу.

Зокрема, довідкою від 14.04.2015 року ТОВ «Маркет Сервіс», що видана в м.Києві підтверджується період роботи позивача на посаді фармацевта з 18.06.2006 року по 26.02.2007 року.

Довідкою від 24.03.2015 року ТОВ «Ангел» підтверджено період роботи позивача в аптеці вказаного підприємства на посаді фармацевта в період часу з 09.01.1999 року по 15.02.2001 року, що узгоджується із наказом про прийняття на роботу №37 від 08.01.1999 року та ліцензію вказаного підприємства на роздрібну торгівлю лікарськими засобами.

Також, наказом від 19.02.2001 року за №017/К по ТОВ «Магус ЛТД» підтверджено прийом на роботу позивача на посаду фармацевта Аптеки №1 з цього числа, наказом від 14.08.2006 року її було звільнено з 03.07.2006 року за власним бажанням.

При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідачів на п.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», як на підставі відмови у визнанні вищевказаних документів з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Частинами 2, 3, 4 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України.

Між тим, не дивлячись на те, що довідки про роботу позивача в ТОВ «Маркет Сервіс» і ТОВ «Ангел» дійсно видані в 2015 році, але підтверджений ними період стосуються часу роботи позивача в аптечних закладах стосувався іншого минулого періоду, за відсутності вказаного Закону, тому суд приймає до уваги як належні докази роботи позивача на посадах фармацевта вказані довідки. Крім того, наведені у них дані підтверджено і наказами про прийняття і звільнення позивача з вказаних підприємств з посад фармацевта, в тому числі після роботи в ТОВ «Магус ЛТД».

Розглядаючи період, необхідний для отримання права на призначення пенсії позивачу, суд враховує період в 16 років 4 місяців і 9 днів, що визнає відповідач 1, до якого слід додати період роботи позивача в аптеці ТОВ «Ангел», що становить - 2 роки 7 місяців і 7 днів, в ТОВ «Магнус ЛТД», що становить - 5 років і 5 місяців і 26 днів, в аптеці ТОВ «Маркет Сервіс», що становить - 6 місяців і 9 днів та ПП «Октені-фарм», що становить - 6 місяців і 9днів, а всього - 8 років і 8 місяців + 16 років і 4 місяці, що становить - 25 років і 2 місяці.

За таких обставин, суд вважає, що ТОВ «Ангел», ТОВ «Магус ЛТД» та ТОВ «Маркет сервіс» є такими, що відносяться до переліку закладів охорони здоров»я згідно 2 постанови Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. N 909, а період роботи робота на них позивача на посадах фармацевта надає їй право на пенсію за вислугу років у відповідності до вимог п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що має наслідком задоволення позову.

Між тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині вимог до позивача Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, оскільки жодних доказів порушення прав позивача відповідачем 2 наведено не було, а судом не встановлено. Крім того, нормативно-правове обґрунтування обов»язковості дій відповідача 2 по скасуванню рішення відповідач 1 щодо відмови у призначенні пенсії позивачу позивачем не наведено.

В силу положень статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (частина 4 статті 71 КАС України).

Відповідач 1 не надав суду достатніх і беззаперечних доказів в обгрунтування правомірності своїх дій при призначенні пенсії позивачу, а тому позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Враховуючи ті обставини, що позивач звертався до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії 06.02.2015 року і отримав відмову, тому вимоги позивача про зобов»язання нарахувати пенсію з 06.02.2015 року, тобто в межах строку позовної давності, визначеного ст. 99 КАС України, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

В порядку ст. 94 КАС України підлягає стягненню з Державного бюджету на користь позивача сплачений ним судовий збір в сумі - 73 грн. 08 коп., що підтверджується відповідною квитанцією про його оплату.

На підставі, керуючись ст.19 Конституції України, ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. N 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» , керуючись ст.ст. 2, 8, 10, 11, 69-71, 86, 94, 161-163, 186, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Києва щодо відмови у призначені ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Києва призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 06.02.2015 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі - 73 грн. 08 коп.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: (