Справа № 313/181/14-а
Суддя: Нагорний А. О.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 313/181/14-а
Провадження № 2-а/313/9/2014
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2014 р. смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Нагорного А.О., при секретарі судового засідання Сафоновій І.О., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_3 до Державної виконавчої служби України про визнання дій протиправними та скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження,

ВCТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом, у якому просить суд визнати дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_4 щодо відмови у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом, який видано Веселівським районним судом Запорізької області по справі №313/332/13-а від 22.11.2013 р., неправомірними та скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 22.01.2014 р. (ВП №41628549), як незаконну, а також зобовязати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрити виконавче провадження за виконавчим листом, який видано Веселівським районним судом Запорізької області по справі №313/332/13-а від 22.11.2013 р.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач ОСОБА_3 зазначає, що 10.01.2014 р. до Відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України нею предявлено для виконання виконавчий лист Веселівського районного суду Запорізькій області по справі №313/332/13-а від 22.11.2013 р. 27.01.2014 р. на її адресу від відділу примусового виконання покарань надійшла постанова від 22.01.2014 р. (ВП №41628549), якою їй відмовлено у прийнятті виконавчого документа та відкритті виконавчого провадження. Підставою для винесення оскаржуваної постанови, на думку старшого державного виконавця, стала невідповідність виконавчого документа положенням ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме відсутність ідентифікаційного номеру стягувача.

Позивач вважає, що посилання старшого державного виконавця на п.6 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», як на підставу для відмови у відкритті виконавчого провадження у звязку з невідповідністю виконавчого документа вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», не можна визнати обґрунтованим і таке посилання є формальним, оскільки виконавчий лист містить основні його реквізити, а саме: дату видачі, дату набрання рішенням законної сили та строк предявлення виконавчого листа до виконання, наявний підпис судді, який скріплений гербовою печаткою.

До такого самого правового висновку дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму рішенні від 18.09.2013 р. у справі №6-22388св13.

У позові позивач ОСОБА_3 ставить питання про стягнення на її користь з відповідача 800,00 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу.

Присутній у судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, у задоволенні позову просила відмовити, так як відповідно до п.3.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 р., виконавчий документ повинен відповідати вимогам до виконавчого документа, зазначеним у статті 18 Закону.

Вислухавши представників сторін, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, зясувавши обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України, розглядаючи справи щодо протиправності рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Порядок виконання рішень суду зобов'язального характеру передбачений Законом України «Про виконавче провадження» № 606-Х1V від 21.04.1999 р.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно п.6 ч.2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження», державною виконавчою службою підлягають виконанню постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Згідно ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови), у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Частиною 1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Таким чином, необхідною умовою для відкриття виконавчого провадження є відповідність виконавчого документа вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 6 частини 1 статті 26 Закону передбачено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону.

Частиною 1 статті 259 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Як вбачається з виконавчого листа від 22.11.2013 р., у ньому не зазначено індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача (а.с.12).

Виходячи з цього, суд приходить до висновку, що виконавчий документ позивача не відповідає вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», а тому оскаржувана постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження, що винесена на підставі п.6 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» є законною та обґрунтованою.

Суд приймає до уваги посилання представника позивача на висновок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму рішенні від 18.09.2013 р. у справі №6-22388св13 щодо обґрунтування своїх позовних вимог, але виходить з того, що відповідно до ст.244-2 КАС України обовязковими для всіх судів України є рішення Верховного Суду України прийняті за результатами заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

На підставі ст.ст.17, 18, 26 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999 р., керуючись ст.ст.259, 158-163, 167, 181 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Державної виконавчої служби України про визнання дій протиправними та скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом, який виданий Веселівським районним судом Запорізької області по справі №313/332/13-а від 22.11.2013 р. - відмовити.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст.ст.185-187 КАС України.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_5

19.02.2014