Справа № 464/3869/15-а, 2а-464/112/15
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року Справа № 876/9217/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Черевика Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова на постанову Сихівського районного суду міста Львова від 11 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова про визнання дій протиправними,-

В С Т А Н О В И В :

12 травня 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом, в якому, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати дії управління Пенсійного фонду України (УПФУ) в Галицькому районі м. Львова неправомірними та зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 14 лютого 2014 року та стягнути з УПФУ на користь позивача призначену пенсію.

Сихівський районний суд м. Львова постановою від 11 серпня 2015 року позов задовольнив частково.

Визнав неправомірними дії управління Пенсійного фонду у Галицькому районі м. Львова щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов'язав управління Пенсійного фонду у Галицькому районі м. Львова призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 10 лютого 2015 року.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції УПФУ в Галицькому районі м. Львова оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що у відповідь на скерований управлінням запит до Державної експертизи умов праці отримано відповідь, що матеріали атестації робочих місць ВАТ "Львівфундамент" на розгляд не подавались (лист № 14/14-1581 від 02.03.2015 р.)

Крім того, трудова книжка підтверджує лише стаж роботи, але підтвердити пільговий характер роботи після 21.08.1992 року можуть лише результати атестації робочого місця за умовами праці.

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить задовольнити їх в повному обсязі.

Позивач заперечив вимоги апеляційної скарги, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Суд встановив, що досягнувши 55-річного віку, ОСОБА_1 10.02.2015 року звернувся із заявою до УПФУ в Галицькому районі м. Львова про призначення пенсії на пільгових умовах у зв'язку з наявністю у нього достатнього загального та пільгового стажу на посаді майстра будівельних та монтажних робіт.

Однак, листом від 02.04.2015 року № 4172/11 УПФУ в Галицькому районі м. Львова відмовило у призначенні вказаної пенсії у зв'язку з тим, що позивачем не надано документів, підтверджуючих його зайнятість протягом повного робочого дня на посаді, передбаченій Списком №2, а також відсутністю підтвердження проведення експертизи якості атестації робочих місць за умовами праці.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу виповнилося 55 років, його загальний стаж роботи більше 25 років, з них більше 20 років працював на посаді майстра будівельних та монтажних робіт.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними з таких підстав.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В силу ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст.ст. 1, 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Професія майстра будівельних та монтажних робіт передбачена Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників зі шкідливими умовами праці, зайнятість яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених Постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956 року

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі за текстом - Порядок № 637), передбачено також, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Судом встановлено та підтверджується трудовою книжкою позивача, що ОСОБА_1 в періоди : з 01.08.1985р. по 02.09.1996 року - працював на посаді майстра в СБМУ «Львівфундаментспецбуд»; з 02.09.1996р. по 02.08.1998 року - на посаді майстра дільниці №1; з 03.08.1998р. по 01.04.1999 року - на посаді майстра будівельно-монтажної дільниці.

Вказане також підтверджується уточнюючою довідкою №5 від 29.01.2014 року, виданою ТзДВ «Львівфундамент» про те, що ОСОБА_1 виконував роботу за професією майстра будівельних та монтажних робіт, що передбачена Списком №2 у період з 01.08.1985р. по 01.04.1999р. із стажем роботи 13 років 8 місяців 1 день.

Зазначене також підтвердили допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Відповідно до п.1 «Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці», затвердженого постановою КМУ від 01.08.1992 №442 атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров'я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Відповідно до Наказу ВАТ «Львівфундамент» №46 від 30.06.1995 року та №46 від 10.11.2000 року «Про результати атестації робочих місць за умовами праці» робочі місця майстрів будівельних та монтажних робіт, виконавців робіт наказано рахувати такими, що відповідають Списку №2.

Враховуючи викладене, колегія суддів не бере до уваги покликання апелянта на відсутність підстав для підтвердження пільгового характеру роботи позивача у зв'язку з тим, що матеріали атестації робочих місць ВАТ «Львівфундамент» до Державної експертизи умов праці.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до УПФУ із заявою встановленого зразка про призначення йому пенсії 10 лютого 2015 року.

Встановивши, що позивач досяг 55-річного віку, має загальний стаж роботи більше 25 років та необхідний пільговий стаж роботи на посадах, передбачених Списком № 2, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах саме з 10.02.2015 року.

Разом з тим, при зверненні до суду позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ч.2 ст.99 КАС України та не наведено поважних причин його пропуску.

Відповідно до ст.100 КАС України - адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду.

Беручи до уваги строк звернення позивачки до суду, а саме 12 травня 2015 року, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про визнання дій УПФУ в Галицькому районі м. Львова та зобов'язання призначити пенсію за період з 14 лютого 2014 року по 11 листопада 2014 року включно слід залишити без розгляду.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції допустився помилки в частині застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, апеляційний суд визнає правильним апеляційні скарги задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 203, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова задовольнити частково. Постанову Сихівського районного суду міста Львова від 11 серпня 2015 року у справі № 464/3869/15-а - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова про визнання дій протиправними за період з 14 лютого 2014 року по 11 листопада 2014 року включно - залишити без розгляду.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду у Галицькому районі м. Львова щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов'язати управління Пенсійного фонду у Галицькому районі м. Львова призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 10 лютого 2015 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов

Постанова в повному обсязі складена 19 жовтня 2015 року.