Справа № 522/10769/15-а
Суддя: Нікітіна С. Й.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/522/443/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Нікітіної С.Й.

за участю секретаря судового засідання Віноградової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради про скасування рішення субєкта владних повноважень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з названим позовом в якому просила скасувати рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради (надалі ВК ОМР) №292 від 30.10.2014р. «Про демонтаж тимчасових спору» в частині демонтажу тимчасової споруди, яка належить їй та знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 80.

В обґрунтування підстав заявлених вимог, позивач зокрема зазначила, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки включення належної позивачу споруди до переліку тих, що підлягають демонтажу відбулося безпідставно.

Окрім цього позивач також вказала, що посилання в оскаржуваному рішенні на те, що вона експлуатує споруду з порушенням вимог правил роботи підприємств ресторанного господарства, а саме з відсутнім централізованим водопостачанням та водовідведенням, не відповідає дійсності, оскільки споруда була забезпечена водопостачанням та водовідведенням, про що свідчить договір, укладений з філією «Інфоксводоканал».

Відповідач не погодився з позовом та надав суду письмові заперечення, відповідно до яких зазначив, що оскаржуване рішення було прийняте в межах повноважень та в спосіб, передбачений Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Також відповідач вказав, що рішення було прийняте ним на підставі приписів спеціалістів Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради (далі Управління).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених в позові, та просив задовольнити його повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, вважала позов необґрунтованим та просила відмовити у його задоволенні.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 19.12.2012р. фізична особа-підприємець ОСОБА_1 придбала некапітальний пункт роздрібної торгівлі загальною площею 30 м2, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 80.

20.12.2012р. між Управлінням (орендодавцем) та позивачем (орендарем) укладено договір оренди окремого індивідуально визначеного майна №3/352, згідно якого орендодавець передав орендареві в строкове, платне користування тверде покриття, площею 30,00 м2, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 80, межі якого визначені на генеральному плані паспорту пункту дрібно-роздрібної торговельної мережі.

Вказане майно передане в оренду з метою здійснення діяльності у сфері торгівлі (п.1.2. договору).

Згідно п.1.3. цього договору, він укладений сторонами терміном до 01.12.2015р.

30.10.2014р. Виконавчим комітетом Одеської міської ради прийнято рішення, яким Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради зобовязано: вжити заходів з демонтажу тимчасових споруд згідно з переліком (п.1.1.); у пятиденний строк з дати набуття чинності цього рішення надати приписи субєктам господарювання щодо проведення ними демонтажу тимчасових споруд власними силами за власний рахунок (п.1.2); у разі не проведення своєчасного демонтажу власниками демонтувати відповідні тимчасові споруди за їх рахунок (п.1.3.).

Згідно додатку до рішення ВК ОМР від 30.10.2014р. №292 до переліку тимчасових споруд, що підлягають демонтажу включено тимчасову споруду, яка належить ФО-П ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 80.

Підставою для демонтажу вказаного обєкту зазначено експлуатація його з порушенням вимог правил роботи підприємств ресторанного господарства, відсутнє централізоване водопостачання та водовідведення.

Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Предметом спору між сторонами є рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 30.10.2014 року №292 "Про демонтаж тимчасових споруд" в частині демонтажу тимчасової споруди, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 80, що належить ОСОБА_1

Статтею третьою Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що справа адміністративної юрисдикції переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи з вимог частини третьої ст.2 цього Кодексу, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди, незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевірити, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини четвертої ст.11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

В адміністративному судочинстві, на відміну від інших видів судочинства, діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі (ч.ч.4, 5 ст.11, ч.2 ст.69, ч.5 ст.71 КАС України).

Обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він як відповідач заперечує адміністративний позов (ч.2 ст.71 КАС України).

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання такого обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали, а у разі невиконання вимоги суду суд вирішує справу на основі наявних доказів (частини 4, 6 ст.71 КАС України).

Наведені та інші положення КАС України дають підстави стверджувати, що в адміністративному судочинстві діє презумпція неправомірності рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, який зобов'язаний в порядку судової процедури, визначеної законом, довести суду правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Отже, адміністративне судочинство це специфічний вид судочинства, де твердження особи про порушення прав вважаються правомірними, поки владний суб'єкт не доведе перед судом протилежне.

У звязку з цим невірним є посилання відповідача на обов'язок позивача доводити незаконність оскаржуваного рішення, оскільки частиною другою ст.71 КАС України, яка є спеціальною нормою, встановлено інше.

Виходячи з позитивного обов'язку, покладеного законодавством на субєкта владних повноважень щодо доведення правомірності оскаржуваного рішення у справах, де позивачем воно ставиться під сумнів, суд звертає увагу на те, що в оскаржуваному рішенні зазначено, що воно прийняте на підставі приписів спеціалістів Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради.

Проте, в порушення процесуальної вимоги щодо активного доведення перед судом субєктом владних повноважень обґрунтованості оскаржуваного рішення, Виконавчий комітет Одеської міської ради не надав суду будь-яких приписів спеціалістів Управління, де було б вказано про відсутність у належній ОСОБА_1 споруді водопостачання та водовідведення.

Натомість позивачем були надані докази, з яких випливає, що підстав для включення належної ОСОБА_1 споруди до переліку тих, що підлягають демонтажу, у відповідача не було.

Так, листом від 28.09.2015р. за №01-13/4644 Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради повідомило ОСОБА_1 про те, що в Управлінні немає будь-якої документації, яка б підтверджувала відсутність у тимчасовій споруді за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 80 (ФО-П ОСОБА_1В.) централізованого водопостачання та водовідведення, про що було повідомлено юридичний департамент Одеської міської ради.

Таким чином суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення в частині включення споруди, належної позивачу, до переліку тих, що підлягають демонтажу, є необґрунтованим та прийнятим без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.

У зв'язку з цим суд вважає недоведеною відповідачем зазначену ним в письмових запереченнях обставину про експлуатацію позивачем споруди з порушенням вимог чинного законодавства.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вимогами статей 2, 4, ч.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Законність є одним з основних принципів здійснення місцевого самоврядування в Україні, згідно якого, з поміж іншого, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Отже, вказаними нормами чинного законодавства законність визначено як принцип здійснення органами місцевого самоврядування та їх виконавчими органами владних повноважень з неухильним дотриманням в процесі прийняття ними рішень, зокрема вимоги обґрунтованості, обєктивності та неупередженості.

Не може вважатися обґрунтованим, а отже законним, рішення органу місцевого самоврядування або його виконавчого органу, яке прийняте без необхідних та достатніх підстав, передбачених законодавством.

Виходячи з цього суд вважає вимогу ОСОБА_1 про скасування оскаржуваного рішення відповідача в частині демонтажу належної їй споруди такою, що підлягає задоволенню.

Поряд з цим суд не погоджується з запереченнями відповідача проти позову, так-як зазначені в них доводи випливають з невірного визначення предмету доказування в даній справі, оскільки відповідач заперечував проти позову вважаючи своє рішення прийнятим в межах наданих йому законодавством повноважень, в той час, коли позивач повязує незаконність оскаржуваного рішення з його необґрунтованістю (безпідставністю).

Враховуючи викладене вище, керуючись ст.ст.3, 6-9, 71, 86, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради №292 від 30.10.2014р. «Про демонтаж тимчасових спору» в частині демонтажу тимчасової споруди, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 80.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя

20.10.2015