Справа № 819/919/14-а
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року Справа № 876/6899/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 червня 2014 року в адміністративній справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Тернопільська фабрика художніх меблів» до Управління Пенсійного фонду в м.Тернополі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

У травні 2014 року позивач ТзДВ «Тернопільська фабрика художніх меблів» звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача УПФ в м.Тернополі, в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просив: 1) визнати протиправними дії відповідача щодо проведення розрахунку витрат на виплату і доставку пенсій громадянці ОСОБА_2 за 2013 рік та січень-квітень 2014 року на загальну суму 12393,88 грн.; 2) зобов'язати відповідача виключити з картки особового рахунку по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за Списком 2 нарахування у розмірі 12393,88 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що громадянка ОСОБА_2, яка працювала в ТзДВ «Тернопільська фабрика художніх меблів» та якій було призначено пільгову пенсію відповідно до п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», досягла пенсійного віку 30.12.2012 р., визначеного ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Тому, з цієї дати відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пільгової пенсії гр. ОСОБА_2 позивачем не повинно здійснюватись. Відповідно подальше внесення змін в Закон України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» не може поширюватись на правовідносини, що виникли та припинились до такого внесення змін, що не було взято до уваги відповідачем при вчинені оскаржуваних дій.

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.06.2014 року позов задоволено. Визнано протиправними дії УПФ України в м. Тернополі щодо нарахування та включення в розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з листопада 2013 року, з грудня 2013 року, з 2014 року, з лютого 2014 року, з березня 2014 року, з квітня 2014 року сум відшкодування товариством з додатковою відповідальністю "Тернопільська фабрика художніх меблів" фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій пенсіонеру ОСОБА_2 на загальну суму 12393,88 грн.. Зобов'язано УПФ України в м. Тернополі виключити з картки особового рахунку товариства з додатковою відповідальністю "Тернопільська фабрика художніх меблів" по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за списком 2 недоїмку по пенсіонерці ОСОБА_2 в сумі 12393,88 грн..

З цією постановою суду не погодився відповідач УПФ України в м. Тернополі та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт посилається на те, що судом не досліджено момент припинення правовідносин між позивачем та відповідачем з приводу відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. Право на пенсію за віком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, має у віці 56 років 6 місяців, тому, позивача правомірно зобов'язано відшкодувати витрати на виплату і доставку їй пенсії до 30.06.2014 року.

За наслідками апеляційного розгляду апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції від 02.06.2014 року та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що така апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Так, судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що громадянці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка працювала в ТДВ "Тернопільська фабрика художніх меблів", з 31.12.2007 р. було призначено пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до п."б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за списком № 2 (а.с. 17-20).

Як видно з матеріалів справи, за підприємством рахується недоїмка з відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пільгової пенсії громадянці ОСОБА_2 у розмірі 12393,88 грн. за період 2013 р. - квітня 2014 р. (а.с. 4-6, 21-36).

Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного.

З 01 січня 2004 р. набрав чинності Закон України від 09.07.2003 р. № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст.5 цього Закону, виключно цим Законом визначаються види пенсійних виплат, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком.

Згідно з п. 16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечать цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Відповідно до пункту "б" ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції на час призначення пільгової пенсії ОСОБА_2.), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим КМ України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За змістом п.2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та абз.4 п.1 ст.2, абз.3 п.1 ст.4 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" (в редакції Закону, чинній до 28.04.2013 р.), підприємства відшкодовують Пенсійному фонду 100% витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до пунктів "б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення", жінки мають право на пенсію за віком після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Аналогічний пенсійний вік для жінок був передбачений і в статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в редакції Закону від 09.07.2003 р. № 1058-IV.

Однак, Законом України від 08.07.2011 р. № 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", який набрав чинності з 01.10.2011 р., статтю 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" викладено в новій редакції, згідно з якою особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року.

Вказані норми Закону набрали чинності з 01.10.2011р., тобто, до набуття ОСОБА_2 пенсійного віку, а відтак такі врегульовують питання досягнення нею пенсійного віку.

Із врахуванням наведеного, ОСОБА_2, яка вийшла на пенсію до досягнення пенсійного віку, досягла такого лише у червні 2014 року.

Отже, після набрання чинності Законом України від 08.07.2011 р. № 3668-VI стаття 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" стала суперечити статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і не підлягала застосуванню.

Крім того, з 28.04.2013 р. набрав чинності Закон України від 04.04.2013 р. № 184-VII "Про внесення змін до деяких законів України щодо добровільної сплати єдиного внеску", яким відсилочну норму на статтю 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що містилася в абз.4 п.1 ст.2 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", замінено на статтю 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про правомірність розрахунку позивачу спірної суми заборгованості, оскільки громадянка ОСОБА_2 досягнула пенсійного віку лише 30.06.2014 р. і до цього часу позивач був зобов'язаний відшкодовувати Управлінню Пенсійного фонду в м. Тернополі витрати на виплату і доставку їй пільгової пенсії.

З врахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції від 02.06.2014 року прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому, оскаржену постанову суду слід скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 41 ч.1, 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі - задоволити.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 червня 2014 року в адміністративній справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Тернопільська фабрика художніх меблів» до Управління Пенсійного фонду в м.Тернополі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - скасувати і прийняти нову постанову.

В задоволенні позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю «Тернопільська фабрика художніх меблів» - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст постанови виготовлено та підписано 23.10.2015 року.