Справа № 825/2618/13-а
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/2618/13-а Головуючий у 1-й інстанції: Заяць О.В.
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Межевича М.В., Кобаля М.І.,

при секретарі: Погорілій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_2 та Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.07.2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Чернігівської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області, ГУ ДФС у Чернігівській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 184763,11 грн..

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.07.2013 року у даній справі ОСОБА_2 поновлено на посаді оперуповноваженого відділення боротьби з суб'єктами господарювання, що мають ознаки фіктивності, відділу податкової міліції Чернігівської міжрайонної державної податкової інспекції з 23.05.2008 року та стягнуто грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 23.05.2008 року по 25.07.2013 року в розмірі 104446 (сто чотири тисячі чотириста сорок шість) грн. 77 коп.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 29.05.2015 року вказане вище рішення суду першої інстанції змінено та в абзаці третьому резолютивної частини постанови замість дати « 23.05.2008» зазначено дату « 22.05.2008». В частині оплати вимушеного прогулу позивача постанова суду була скасована, а справу направлено у цій частині на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.07.2015 року позов задоволено частково: стягнуто з Чернігівської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 111875,28 грн. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_2 та ГУ ДФС у Чернігівській області подали апеляційні скарги про скасування незаконної, на їх думку, постанови суду першої інстанції. При цьому, позивач просить постановити нову про задоволенні позову в повному обсязі, а відповідач про його відмову. Апелянти посилаються на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а відповідача не підлягає з наступних підстав.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. Апеляційна інстанція не може повністю підтримати таку правову позицію, виходячи з слідуючого.

Судом встановлено, що наказом Головного управління Міндоходів у Чернігівській області від 05.09.2013 року № 151-о «Про скасування наказу ДПА в області від 22.05.2008 № 116-о» на виконання постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.07.2013 по справі № 825/2618/13-а, поновлено капітана податкової міліції ОСОБА_2 на посаді оперуповноваженого відділення боротьби з суб'єктами господарювання, що мають ознаки фіктивності, відділу податкової міліції Чернігівської МДПІ, 23.05.2008 року.

Відповідно до п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що на користь позивача підлягає стягненню грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 22.05.2008 року по 05.09.2013 року в розмірі 111875,28 грн.

Апеляційна інстанція не може погодитися з розрахунком Чернігівського окружного адміністративного суду щодо грошове забезпечення позивача за час вимушеного прогулу, з огляду на такі обставини.

За п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок), основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз. 1 п. 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п. 8 Порядку).

Відповідно до п. 3 Порядку у разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року (справа № 21-395а13) висловив наступну правову позицію: «…суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку».

В силу приписів п. 10 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів

на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, …, як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Варто також відзначити, що направляючи дану справу на новий розгляд в частині позовних вимог про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, Вищий адміністративний суд України вказав на порушенням судом першої інстанції вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), оскільки довідкою Чернігівської ОДПІ ГУ Міндоходів у Чернігівській області від 23 липня 2013 року № 570/9/10-015 визначено грошове забезпечення позивача на момент звільнення.

Тобто, фактично касаційна інстанція вказала на необхідність коригування заробітної плати позивача за час вимушеного прогулу на коефіцієнт її підвищення.

Згідно табелю та довідки про розмір грошового забезпечення:

за 2 робочих дні в березні 2008 року позивачу було нараховано 162 грн.; за 3 робочих дні квітня 2008 року - 255,8 грн.; за 5 робочих днів березня, квітня 2008 року в травні 2008 нарахована індексація - 14,66 грн.

Нарахування премії в Чернігівській ОДПІ здійснювалося пропорційно відпрацьованому часу в місяці за який нараховувалася премія.

Позивачу було виплачено премію: в березні 2008 року в розмірі 14 грн. за лютий 2008 року (за один робочий день лютого 2008 року), що підтверджується листом відповідача від 21.01.2011 року № 131/т/05-037); у квітні 2008 року - 62 грн. за березень 2008 року (за 2 робочих дні березня 2008 року), що підтверджується листом відповідача від 08.09.2014 року № 1285/т/25-22-11-21).

В лютому 2008 року було 22 робочі дні, в березні 2008 року - 20 робочих днів, в квітні 2008 року - 19.

Кількість робочих днів в березні 2008 року вбачається в витягу з табелю робочого часу позивача за березень 2008 року.

Так, позивач в лютому 2008 року мав 1 фактично відпрацьований робочий день, в березні 2008 року - 2, в квітні 2008 року - 3.

Розмір премії за лютий 2008 року, при 22 робочих днях складає - 14 х 22 = 308 грн., тому позивачу в березні 2008 року виплачено премію, з урахуванням пропорційності, 308 грн. х 2 (кількість фактично відпрацьованих днів в березні 2008року) : 20 (кількість робочих днів в березні 2008року) = 30,8 грн.

Розмір премії за березень 2008 року, при 20 робочих днях складає - 62 : 2 х 20 = 620 грн., а розмір премії за березень 2008 року, що виплачений в квітні 2008 року, який має включатися під час розрахунку середнього заробітку, з урахуванням пропорційності, складає 620 х 3 (кількість фактично відпрацьованих днів в квітні 2008 року) : 19 (кількість робочих днів в квітні 2008 року) = 97,89 грн.

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 складає - (162 + 30,8 + 255,8 + 97,89 + 14,66) : (2+3) = 112,23 грн./день.

Посадовий оклад позивача на день звільнення становив 1050 грн.

Посадовий оклад працівника Чернігівської ОДПІ з часом збільшувавсь та складав:

1073 грн., починаючи з 01.01.2012 року;

1094 грн.; починаючи з 01.04.2012 року;

1102 грн., починаючи з 01.07.2012 року;

1118 грн., починаючи з 01.10.2012 року;

1134 грн., починаючи з 01.12.2012 року;

1147 грн., починаючи з 01.01.2013 року;

1218 грн., починаючи з 01.12.2013 року.

Колегія суддів пристає на позицію апелянта - позивача, що його поновлення на службі та відсутність в штатному розписі його посади (починаючи з дня виключення відділу податкової міліції зі складу Чернігівської ОДПІ в 2012 році) не є перешкодою для застосування приписів Порядку № 100.

Кількість робочих днів в Чернігівській ОДПІ за період з 22.05.2008 року по 05.09.2013 року складає 1329 днів, а не 1328, як встановлено судом першої інстанції. При цьому, варто зауважити, що Чернігівська ОДПІ в своєму листі від 28.08.2015 року № 806/т/25-22-04-022 констатує даний факт.

Середній заробіток за період з 22.05.2008 року по 31.12.2011 року складає 101007 грн. (158 + 251 + 251 + 250) х 112,23).

Середній заробіток за період з 01.01.2012 року по 31.03.2012 року - 7110,67 грн. (62 х 112,23 х 1073 : 1050).

Середній заробіток за період з 01.04.2012 року по 30.06.2012 року - 6899,04 грн. (59 х 112,23 х 1094 : 1050).

Середній заробіток за період з 01.07.2012 року по 30.09.2012 року складає 7538,43 грн. (64 х 112,23 х 1102 : 1050).

Середній заробіток за період з 01.10.2012 року по 30.11.2012 року - 5377,41 грн. (45 х 112,23 х 1118 : 1050).

Середній заробіток за період з 01.12.2012 року по 31.12.2012 року - 2545,38 грн. (21 х 112,23 х 1134 : 1050.

Середній заробіток за період з 01.01.2013 року по 30.11.2013 року - 28074,92 грн. (229 х 112,23 х 1147 : 1050).

Середній заробіток за період з 01.12.2013 року по 22.06.2015 року - 50512,48 грн. (388 х 112,23 х 1218 : 1050).

Загальний розмір середнього заробітку за весь період вимушеного прогулу (з 22.05.2008 року по 22.06.2015 року) за мінусом раніше виплаченої суми 1682 грн. (в порядку негайного виконання рішення суду) складає 207383,33 грн. (209065,33 - 1682).

Правомірність зазначеного вище розрахунку під час апеляційного розгляду представниками відповідачів фактично не заперечувався. При цьому, розмір посадових окладів у період з 22.05.2008 року по 22.06.2015 року, а також кількість днів вимушеного прогулу підтверджена листами Чернігівської ОДПІ, наявними в матеріалах справи.

Колегія суддів звертає увагу на висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 21.01.2015 року: «… застосувавши норми п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, … при обчисленні середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в період затримки виконання рішення суду заробітну плату позивача необхідно коригувати на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів. …».

Основним доводом апелянтів - відповідачів було посилання на позицію про встановлення обмеження у відшкодуванні заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного року. Зокрема, апелянт ГУ ДФС у Чернігівській області посилається на постанови Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 352а13 та № 21-8а15 від 17 лютого 2015 року, в яких зроблено висновок, що на момент виникнення спірних відносин та розгляду справи у суді законодавством, яке регулює спірні відносини, було установлено обмеження у відшкодуванні заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного року.

Разом з тим, апеляційна інстанція вважає зазначені вище висновки такими, що не можуть бути перенесеними в площину наявних спірних відносин, оскільки ухвалення Верховним Судом України зазначених постанов стосувалося спорів, що виникли у 2005 та 2008 роках, на які поширювалася дія п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ в редакції, відмінній від нині діючої.

Зокрема, на даний час вказана правова норма викладена в іншій редакції, яка передбачає: «… Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.». До 14.12.2012 року вказаного припису дане Положення не містило.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства (в даному випадку - Положення), а трудове законодавство (ч. 2 ст. 235 ст. Кодекс законів про працю України) підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

В свою чергу, в даному випадку норми спеціального законодавства повністю дублюють норми спеціального, а, отже, стягненню підлягає грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Більш того, така правова позиція відповідає рішенню Конституційного Суду України від 15.10.2013 року № 8-рп/2013, яким встановлено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

В п. 2.1 даного рішення також зауважено, що Основний Закон України, проголосивши Україну соціальною, правовою державою, визначив зміст і спрямованість діяльності держави, зокрема її обов'язок щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав і свобод людини (ст. 1, 3). Складовою цього обов'язку є забезпечення державою соціальної спрямованості економіки, створення умов та гарантування можливостей для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю (ч. 4 ст. 13, ч. 1, 2, 7 ст. 43 Конституції України). Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід'ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене.

Окрім того, за ст. 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Невиконання рішень та недодержання висновків Конституційного Суду України тягнуть за собою відповідальність згідно з законом (ст. 70 Закону України «Про Конституційний Суд України»).

За ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 72 КАС України).

Всупереч наведеним вимогам, відповідачі, як суб'єкти владних повноважень, не надали суду достатньо беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються їх заперечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду суд апеляційної інстанції має право, зокрема, змінити постанову суду.

За ч. 1 ст. 201 КАС України, підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

За таких обставин судом першої інстанції зроблено правильний висновок щодо наявності правових підстав для стягнення на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 22.05.2008 року по 05.09.2013 року, проте невірно визначив кількість днів вимушеного прогулу та суму даного забезпечення, а тому постанова суду першої інстанції є такою, що підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 199, 200, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Змінити постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.07.2015 року, виклавши перший та другий абзаци постанови наступним чином:

«Адміністративний позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Стягнути з Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на користь ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 22.05.2008 року по 05.09.2013 року в розмірі 207383 (двісті сім тисяч триста вісімдесят три) грн. 33 коп. за вирахуванням обов'язкових платежів».

Виключити з резолютивної частини постанови четвертий абзац, в зв'язку з чим абзаци 5 та 6 вважати відповідно 4 та 5.

В решті постанову суду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 23.10.2015 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Кобаль М.І.

Межевич М.В.