Справа № 143/1264/15-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 жовтня 2015 р. Справа № 143/1264/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової Інни Анатоліївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Арутюнян З.С.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: начальника управління Укртрансінспекції у Вінницькій області ОСОБА_4

про: визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з Погребищенського районного суду Вінницької області надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) до начальника управління Укртрансінспекції у Вінницькій області ОСОБА_4 (далі - начальник Укртрансінспекції у Вінницькій області, відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №022889 від 25.08.2015 р.

На обґрунтування позову зазначено, що постановою начальника управління Укртрансінспекції у Вінницькій області ОСОБА_4 №022889 від 25.08.2015 р. до ОСОБА_1 застосовано штраф у сумі 1700 грн. за порушення вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт". На думку позивача, така постанова є необґрунтованою та незаконною та підлягає скасуванню, оскільки при її прийнятті порушено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 р. №1567, а саме: справу розглянуто не за місцем знаходження позивача; за його відсутності; про час та місце розгляду справи не повідомлено рекомендованим листом із повідомленням. Окрім того, сама перевірка проведена з порушеннями, оскільки інспектори ВДК не вправі були робити висновок, що ТЗ є великоваговим. Окрім того, при перевезені зерна водієм не перевищено ні одного вагового параметру, оскільки інспекторами не було заборонено подальший рух транспортного засобу до внесення плати за проїзд автомобільними дорогами. Також в розрахунку плати за проїзд було завищено пройдену відстань по маршруту с. Спиченці-смт. Вороновиця-90 км. Позаяк зерно перевозилось безпосередньо з поля від зернозбирального комбайна та пройдено відстань 50 км. Поля є польовими дорогами, які не відносяться до автомобільних доріг загального користування. Отже позивач вважає, що постанова не може вважатись законною та обґрунтованою, оскільки порушує його права та законні інтереси. А тому підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав, одночасно вказав на відсутність у позивача дозвільних документів для здійснення перевезень вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень.

Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволені, з підстав зазначених у письмових запереченнях. Зокрема, зазначив, що на розгляд справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт позивач не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час розгляду. Дозвіл, відсутність якого стало підставою для застосування штрафу, не надав, а тому за порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідачем правомірно винесено оскаржувану постанову.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, суд встановив наступне.

Згідно графіка здійснення габаритно-вагового контролю (документального та з використанням пересувного пункту ДП "Вінницький облавтодор") на автомобільних дорогах загального користування у Вінницькій області на серпень 2015 року, на підставі направлення на перевірку №007324 від 03.08.2015 р., та завдання на перевірку від 03.08.2015 р. №007324 інспекторами управління Укртрансінспекції у Вінницькій області проведено рейдову перевірку транспортного засобу DAF CF 85.380 VAN HOOL 3B0011, номерний знак АВ 9860ВС АВ 0061ХМ, що належить ОСОБА_1 та за кермом якого знаходився водій ОСОБА_5. Під час проведення вказаної перевірки виявлено порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме: надання послуг по перевезенню вантажу без документів, перелік яких визначений ст. 48 ЗУ "Про автомобільний транспорт", зокрема, без дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, що зафіксовано у акті "проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом" від 06.08.2015 р. (далі - акт перевірки). З останнім водій транспортного засобу ознайомився, що підтверджується його підписом.

10.08.2015 р. управління Укртрансінспекції у Вінницькій області направило ОСОБА_1 повідомлення № 1008/5/59-15 з пропозицією зявитись 25.08.2015 року з 11-ї до 17-ї години в приміщення управління для участі в розгляді справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт.

25.08.2009 року начальником Управління Укртрансінспекції у Вінницькій області прийнято постанову про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700 грн. за порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Не погоджуючись з таким рішенням позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням субєктами господарювання ліцензійних умов, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, а також диспетчерського контролю за роботою автомобільних перевізників визначає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 8 листопада 2006 р. (далі - Порядок).

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб'єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління.

Державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Планові, позапланові та рейдові перевірки можуть проводитися із залученням спеціалістів органів внутрішніх справ і науково-дослідних установ (за погодженням з їх керівниками) з питань, що належать до їх компетенції (п.4 Порядку).

Відповідно до пункту 15 Порядку, під час проведення рейдової перевірки перевіряється, серед іншого, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Стаття 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон) дає визначення автомобільного перевізника, яким є - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Стаття 48 Закону передбачає, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

При цьому, документами для водія, що здійснює вантажні перевезення є - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Згідно визначення, наведеного у статті 1 Закону, дозволом узгодження умов та режимів перевезень є додатковий дозвіл, що видається уповноваженими органами на проїзд великовагового та (або) великогабаритного транспортного засобу.

Окремо слід зазначити, що відповідно до пунктів 2, 4, 5 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 18 січня 2001 р., рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Дозвіл оформлюється підрозділами Державтоінспекції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозвязку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Рух транспортних засобів та їх составів загальною масою до 40 тонн включно, якщо вони не є великогабаритними і контейнеровозів загальною масою до 46 тонн включно та заввишки від поверхні дороги до 4,35 метра включно (на встановлених Укравтодором, Укртрансінспекцією і департаментом Державтоінспекції МВС маршрутах, які погоджено з організаціями, зазначеними в пунктах 9-13 цих Правил), здійснюється без дозволу.

Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 1993 р. № 1094 (далі - ПДР).

Так, відповідно до пункту 22.5 ПДР за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Також, відповідно до пункту 16 Єдиних правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 198 від 30 березня 1994 р., перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об'єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначаються окремими актами законодавства.

Як встановлено судом, підставою для застосування штрафу стала відсутність у водія транспортного засобу дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, у разі перевищення вагових або габаритних обмежень.

Так, під час проведеної перевірки здійснено габаритноваговий контроль, яким встановлено, що повна маса транспортного засобу склала 54,50 т, тоді як нормативно допустима 40 т. Окрім того, осі навантаження склали 7,0/14,55/32,95, тоді як нормативно допустимі -11/11/22. Зазначене зафіксовано у довідці про результати здіснення габаритно-вагового контролю від 06.08.2015 р. та акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №003118 від 06.08.2015 р., з якими ознайомився водій автомобіля.

Встановлене перевищення та відсутність дозволу підтверджено й представником позивача в судовому засіданні.

Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 60 Закону за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону.

За сукупністю наведених обставин, враховуючи наявність порушення виявленого та зафіксованого інспекторами управління Укртрансінспекції у Вінницькій області, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування штрафу та, відповідно, правомірність прийняття оскаржуваного рішення.

При цьому, доводи позивача про те, що відповідачем порушено пункти 25 та 26 Порядку, судом до уваги не беруться, оскільки не відповідають фактичним обставинам.

Так, відповідно до названих положень, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Судом встановлено, що справу розглянуто в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання ОСОБА_1, та про її розгляд позивача повідомлено у встановлений законом спосіб, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.36).

Відповідно до положень, закріплених статтею 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено в пункті 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При вирішенні цього спору суд також керується положеннями частини 3 статті 2 КАС України відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому, відсутні підстави для визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №022889 від 25.08.2015 р.

Відповідно до частини 2 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Зважаючи на відсутність в матеріалах справи документів на підтвердження відповідних судових витрат, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна