Справа № 802/2689/13-а
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року м. Київ К/800/59660/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Костенка М.І.

при секретарі судового засідання Бовкуні В.В.,

за участю представників сторін: від позивача - не з'явився,

від відповідача - МотиневичА.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Європак»

на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 01.08.2013 р.

та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.10.2013 р.

у справі № 802/2689/13-а

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Європак»

до Вінницької митниці Міндоходів

про скасування податкового рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Європак» (далі - позивач, ТОВ «Європак») звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Вінницької митниці Міндоходів (далі - відповідач, Вінницька митниці), в якому просило суд скасувати податкове повідомлення форми «Р» від 04.04.2013 р. № 36.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 01.08.2013 р., яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.10.2013 р., в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 01.08.2013 р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.10.2013 р. і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач у письмових запереченнях на касаційну скаргу та в судовому засіданні проти доводів касаційної скарги заперечував, вважає оскаржувані судові рішення законними, обґрунтованими та прийнятими у відповідності до норм діючого законодавства, а тому просив суд касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 31.01.2013 р. по 14.03.2013 р., на підставі статей 336, 345, 346 Митного кодексу України, згідно наказу від 18.01.2013 р. № 36 та відповідно до плану-графіка документальних планових виїзних перевірок суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності на І квартал 2013 року посадовою особою Вінницької митниці була проведена документальна планова виїзна перевірка стану дотримання ТОВ «Європак» вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за період з 01.04.2010 р. по 31.12.2012 р., за результатами якої складено акт від 18.03.2013 р. № 0018/3/401000000/ та встановлено порушення позивачем вимог статей 88, 264, пункту 5 частини другої статті 267, пункту (б) частини третьої статті 267 Митного кодексу України, пункту 188.1 статті 188, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, статті 17 Закону України «Про Єдиний митний тариф», пункту 8 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 р. № 1766, в наслідок чого, у зв'язку із поданням до митного оформлення недостовірних даних щодо фактичного розмірі витрат на транспортування імпортованих товарів на умовах FCA за період з 01.04.2010 р. по 31.12.2012 р., податкове зобов'язання позивача складає 36 420 грн. - податок на додану вартість.

На підставі вказаного акта перевірки відповідачем 04.04.2013 р. було винесене податкове повідомлення форми «Р» № 36, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість з товарів, увезених на територію України суб'єктами господарювання у загальному розмірі 39 875 грн., з яких 36 420 грн. - за основним платежем та 3455 грн. - за штрафними санкціями.

Суди першої та апеляційної інстанцій вирішуючи спір по суті та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, з висновками яких погоджується колегія суддів касаційної інстанції, виходили з наступних мотивів.

Як слідує з матеріалів справи, у період, що перевірявся ТОВ «Європак» було проведено митне оформлення товарів у митному режимі «ІМ40» по 43 вантажним митним деклараціям (задекларовано товар «картон гофрований в аркушах не фарбований, без нанесеного малюнку, не мелований, не каландрований» за кодом згідно УКТЗЕД (ставка ввізного мита 0%), та «коробка з гофрованого картону» за кодом згідно УКТЗЕД (ставка ввізного мита 0%)), ввезених на умовах поставки FCA.

Відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати «Інкотермс » означає, що продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці.

Згідно зі статтею 88 Митного кодексу України декларант виконує всі обов'язки і несе у повному обсязі відповідальність, передбачену цим Кодексом, незалежно від того, чи він є власником товарів і транспортних засобів, які переміщуються через митний кордон України, митним брокером чи іншою уповноваженою особою.

Декларант зобов'язаний: - здійснити декларування товарів і транспортних засобів відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; - на вимогу митного органу пред'явити товари і транспортні засоби для митного контролю і митного оформлення; - надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних процедур; - сплатити податки і збори.

Відповідно до статті 264 Митного кодексу України, заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було укладено ряд договорів поставки на умовах FCA, зі виконавцями: ТОВ «Дикоплит» № 01/3 від 01.11.2011 р., № 27/2010 від 10.12.2010 р.; з ТОВ «Калина» № 2/06/11-Т від 02.06.2011 р., з ФОП ОСОБА_5 № 15/10/2010 від 15.10.2010 р.

Згідно зі статтею 267 Митного кодексу України митною вартістю за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, є вартість операції, тобто ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби відповідно до частини другої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або які повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів на користь продавця та/або на користь продавця через третіх осіб, та/або на пов'язаних з продавцем осіб. Такі платежі можуть бути здійснені прямо або опосередковано шляхом переказу грошей, акредитиву, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін «ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті» стосується тільки ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов'язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Однак, як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем не було зазначено вартість операції, тобто ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, що свідчить про недотримання вимог статті 267 Митного кодексу України.

Згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 р. № 1766 «Про затвердження Порядку декларування митної вартості, які переміщуються через митний кордон України та подання відомостей для її підтвердження», для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант подає, у тому числі, угоду (контракт, договір) про перевезення, транспортні та страхові документи, а також: або рахунок-фактуру від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; або банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; або довідку підприємства-перевізника, що здійснило перевезення, яка містить реквізити товаротранспортного документа, відомості про маршрут перевезення, розмір плати за надання транспортно-експедиційних послуг та підписи керівника і головного бухгалтера такого підприємства; або калькуляцію транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

У свою чергу довідки, які надані перевізником, як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, не містять усіх реквізитів товаротранспортного документа. У копіях документів щодо вартості автотранспортних послуг, отриманих відповідачем на письмовий запит № 14/1-870 від 13.02.2013 р. від перевізника ФОП ОСОБА_5 не наведено додаткових, належним чином оформлених та документально підтверджених даних, які б свідчили про вартість послуг з перевезення вантажу, його протяжність у кілометрах за межами державного кордону до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру товару за 1 кілометр маршруту.

Відповідно до пункту 3 Розділу І Методичних рекомендацій з формування собівартості перевезень на транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 р. № 65, собівартість перевезень - це виражені в грошовій формі поточні витрати транспортних підприємств, безпосередньо пов'язані з підготовкою та здійсненням процесу перевезень вантажів і пасажирів, а також виконанням робіт і послуг, що забезпечують перевезення.

Таким чином, виходячи з вищезазначених обставин суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що оскільки витрати на транспортування після ввезення на митну територію України не виділені з ціни, що підлягає сплаті за оцінювані товари, являються такими, що документально не підтверджені та не піддаються обчисленню, то згідно з пунктом б частини третьої статті 267 Митного кодексу України, вони підлягають включенню до митної вартості товарів.

Відповідно до статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

База оподаткування операцій з постачання товарів, ввезених платником на митну територію України, визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче митної вартості товарів, з якої були визначені податки і збори, що справляються під час їх митного оформлення, з урахуванням акцизного податку та ввізного мита, за винятком податку на додану вартість, що включаються в ціну товарів/послуг згідно із законом.

У разі якщо постачання товарів/послуг здійснюється за регульованими цінами (тарифами), база оподаткування визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за такими цінами (тарифами).

У разі постачання виробничих або невиробничих засобів, інших товарів/послуг без оплати, з частковою оплатою, у межах обміну, у межах дарування, у рахунок оплати праці фізичним особам, які перебувають у трудових відносинах із платником податку, пов'язаній з постачальником особі, суб'єкту господарювання, який не зареєстрований платником податку, іншим особам, які не зареєстровані платниками податку, база оподаткування визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін.

До бази оподаткування враховується вартість товарів/послуг, які постачаються за будь-які кошти (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна та комунальних послуг і енергоносіїв), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платникові податку безпосередньо отримувачем товарів/послуг або будь-якою третьою особою як компенсація вартості товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Згідно статті 190 Податкового кодексу України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за офіційним курсом валюти України до цієї іноземної валюти, встановленим Національним банком України, що діє на день подання митної декларації для митного оформлення. У разі якщо митна декларація не подавалась, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за офіційним курсом валюти України до цієї іноземної валюти, встановленим Національним банком України, що діяв на день визначення податкових зобов'язань.

Статтею 17 Закону України «Про Єдиний митний тариф» встановлено, що мито нараховується митним органом України відповідно до положень цього Закону і ставок Єдиного митного тарифу України, чинними на день подання митної декларації, і сплачується як у валюті України, так і в іноземній валюті, яку купує Національний банк України. Мито вноситься до державного бюджету України.

При визначенні митної вартості і сплаті мита іноземна валюта перераховується у валюту України за курсом Національного банку України, який застосовується для розрахунків по зовнішньоекономічних операціях і діє на день подання митної декларації.

Мито сплачується митним органам України, а стосовно товарів та інших предметів, що пересилаються в міжнародних поштових відправленнях, - підприємствам зв'язку. Порядок надання відстрочки та розстрочки сплати мита встановлюється Державною митною службою України.

Таким чином суди попередніх інстанцій, враховуючи, що митна вартість є базою оподаткування для справляння ввізного мита, податку на додану вартість при імпорті на митну територію України товарів, дійшли вірного висновку, що її заниження призвело до порушення позивачем вимог статті 17 Закону України «Про Єдиний митний тариф», пункту 188.1 статті 188, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій були порушені норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Європак» залишити без задоволення.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 01.08.2013 р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.10.2013 р. у справі № 802/2689/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис) І.В. Приходько
Судді: (підпис) І.О. Бухтіярова
(підпис) М.І. Костенко