Справа № 2а-9607/12/2670
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Шулежко В.П. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року Справа: № 2а-9607/12/2670

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Нагорної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Державна казначейська служба України, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_2 про визнання бездіяльності незаконною та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 ( далі - позивач ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг ( далі - відповідач ), треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Державна казначейська служба України, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_2 про:

- визнання незаконною ( неправомірною ) бездіяльності відповідача при незастосуванні до Кредитної спілки «Тринадцята зарплата» заходів впливу у вигляді відсторонення керівництва від управління фінансовою установою та призначення тимчасової адміністрації;

- стягнення з казначейського рахунку державного бюджету на користь позивача у відшкодування завданої шкоди суми вкладу в розмірі 59001,00 грн. та 27700,00 грн. нарахованих відсотків.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 серпня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2013 року, у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 лютого 2015 року зазначені судові рішення було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду справи постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням ОСОБА_2, ОСОБА_3, представник позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 подали апеляційні скарги, в яких просять його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянтів, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 09.06.2008 р. між ОСОБА_3 та Кредитною спілкою «Тринадцята зарплатня» ( далі - Спілка ) було укладений договір № 45/06/08 про внесення внеску ( вкладу ) члена кредитної спілки на депозитний рахунок та додаткові угоди № 1, № 2, № 4, № 5 до нього, на виконання яких Спілка прийняла від ОСОБА_3 на депозитний рахунок кошти у розмірі 59001,00 грн. строком на 12 місяців із зобов'язанням повернути суму вкладу та відсотки за ставкою 30 %.

Відповідно до вказаних додаткових угод Спілка зобов'язувалась виплатити ОСОБА_3 депозитний вклад у розмірі 59001,00 грн. та нараховані відсотки до 20.10.2009 р., 20.11.2009 р., 20.01.2010 р.

20.01.2009 р. членом Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України було прийнято розпорядження № 63/10/3, яким встановлено порушення Спілкою вимог законодавства про фінансові послуги, зокрема ч. 7 ст. 10 Закону України «Про кредитні спілки», та зобов'язано останню усунути виявлені порушення вимог законодавства, у тому числі в частині невиконання Спілкою зобов'язань перед членами щодо повернення вкладів.

29.05.2009 р. інспекційною групою Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України було проведено позапланову перевірку Спілки, за результатами якої складено акт № 398/10-п, де зафіксовано порушення Спілкою вимог чинного законодавства, зокрема ст. 5, ч. 7 ст. 10, ч. 2 ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» щодо невиконання Спілкою своїх зобов'язань перед вкладниками.

19.06.2009 р. на підставі висновків зазначеного акту членом Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України прийнято розпорядження № 392/10/4, яким встановлено порушення Спілкою вимог чинного законодавства та зобов'язано останню їх усунути, зокрема в частині невиконання Спілкою зобов'язань перед її членами щодо повернення вкладів останніх та щодо одержання членами спілки внесків (вкладів).

23.06.2009 р. уповноваженими посадовими особами Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України на підставі звернень членів Спілки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 також було виявлено порушення Спілкою ст. 5, ч. 7 ст. 10, ч. 2 ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» в частині невиконання своїх зобов'язань перед членами щодо повернення вкладів та щодо одержання ними своїх внесків (вкладів) на депозитні рахунки у порядку і в строки, визначені укладеними з ними договорами, про що складено акт про порушення № 440/10.

На підставі зазначеного акту про порушення членом Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України було прийнято розпорядження від 22.07.2009 № 3/42/3, яким зобов'язано Спілку усунути виявлені порушення вимог законодавства, про що письмово повідомити Держфінпослуг і надати відповідні підтверджуючі документи.

06.08.2009 р. Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України було прийнято розпорядження № 599 «Про схвалення рішення члена Комісії - в.о. директора департаменту реєстрації, ліцензування та дозвільних процедур про видачу ліцензії на провадження діяльності по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки кредитній спілці «тринадцята зарплата».

08.09.2009 р. членом Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України було встановлено порушення Спілкою ст. 5, ч. 7 ст. 10, ч. 2 ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» та п.п. 3.14, 3.16 Ліцензійних умов, зокрема в частині невиконання Спілкою своїх зобов'язань перед членами щодо повернення вкладів та щодо одержання ними своїх внесків (вкладів) на депозитні рахунки у порядку і в строки, визначені укладеними з ними договорами, та зобов'язано Спілку усунути виявлені порушення до 15.10.2009 р.

17.09.2009 р. Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України було винесено постанову № 808/42/3 про накладення штрафу за порушення вимог законодавства про фінансові послуги, якою на Спілку накладено штраф в розмірі 8500,00 грн., зобов'язано Спілку припинити порушення вимог чинного законодавства та повідомити про це Комісію.

12.10.2009 р. Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України було складено акт № 1084/42/5 про порушення кредитною спілкою «Тринадцята зарплата», в якому зафіксовано порушення Спілкою ст. 5, ч. 7 ст. 10, ч. 2 ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» та п.п. 3.1, 3.14 Ліцензійних умов.

02.11.2009 на підставі висновків вказаного акту Комісією було прийнято розпорядження № 161/42/3, яким Спілку зобов'язано усунути порушення вимог ч. 7 ст. 10 Закону України «Про кредитні спілки» в частині невиконання Спілкою зобов'язання перед членами Спілки щодо повернення вкладів не пізніше строку, передбаченого відповідним договором, та вимог ч. 5 ст. 3 та ч. 2 ст. 23 вказаного Закону в частині невиконання Спілкою зобов'язання щодо одержання членами спілки внесків (вкладів).

Крім того, Комісією за результатами розгляду скарг членів Спілки складено аналогічні акти про порушення, а саме: від 25.11.2009 № 1475/43/2, від 09.12.2009 № 1603/43/1, від 05.01.2010 № 2/43/2, від 13.01.2010 № 1438/42/5, від 31.03.2010 № 59/43/1, від 28.04.2010 № 66/43/1, від 19.05.2010 № 71/43/1, від 31.05.2010 № 73/43/1, від 29.06.2010 № 82/43/1, від 31.08.2010 № 102/43/1, від 29.09.2010 № 113/43/1, від 22.10.2010 № 133/43/1 та № 134/43/1, в яких зафіксовані порушення Спілкою ст. 5, ч. 7 ст. 10, ч. 2 ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» в частині невиконання своїх зобов'язань перед членами щодо повернення вкладів та щодо одержання ними своїх внесків (вкладів) на депозитні рахунки у порядку і в строки, визначені укладеними з ними договорами.

На підставі вказаних актів відповідачем були складені відповідні розпорядження, а саме: від 18.12.2009 № КС-432/09-104, від 24.12.2009 № КС-431/09-117, від 28.01.2010 № КС-431/10-28, від 04.02.2010 № КС-432/10-37, від 23.04.2010 № КС-431/10-132, від 19.05.2010 № КС-431/10-150, від 16.06.2010 № КС-431/10-168, від 26.07.2010 № 431/10-208, від 05.11.2010 № КС-431/10-345, якими Спілку зобов'язано усунути виявлені порушення щодо невиплати членам внесків та невиконання умов укладених з ним договорів.

18.12.2009 р. відповідачем було прийнято постанову № КС-432/09-103 про застосування штрафу за невиконання (неналежне виконання) вимог законодавства про фінансові послуги, якою на Спілку накладено штраф в розмірі 8500,00 грн.

09.02.2010 р. відповідачем було прийнято рішення № 36/КС «Про тимчасове зупинення дії ліцензії на провадження діяльності по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки кредитній спілці «Тринадцята зарплата», яким до Спілки було застосовано захід впливу за порушення законодавства про фінансові послуги у вигляді тимчасового зупинення дії ліцензії на провадження діяльності по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки та зобов'язано Спілку припинити порушення вимог законодавства.

11.06.2010 р. Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України було прийнято рішення № 46-Л «Про анулювання ліцензії на провадження діяльності по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, виданої кредитній спілці «Тринадцята зарплата».

Зазначене рішення було схвалено розпорядженням відповідача від 17.06.2010 р. № 481, яким також зобов'язано Департамент реєстрації, ліцензування та дозвільних процедур забезпечити внесення змін до інформації про кредитну спілку «Тринадцята зарплата» у Державному реєстрі фінансових установ.

15.11.2010 р. відповідачем було прийнято рішення № 85-КС «Про виключення інформації про кредитну спілку «Тринадцята зарплата» з Державного реєстру фінансових установ та анулювання свідоцтва про реєстрацію фінансової установи», яким вирішено виключити зазначену інформацію про Спілку з Реєстру та анулювати вказане свідоцтво.

Зазначене рішення було схвалено розпорядженням відповідача від 25.11.2010 р. № 895.

Крім того, 12.10.2010 р., 03.12.2010 р., 30.12.2010 р., 29.03.2011 р. відповідач звертався з відповідними листами до Шевченківського РУ ГУ МВС в м. Києві, до Управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУ МВС України в м. Києві, до ДПА України щодо обставин, які склалися у Спілці, та передавав до правоохоронних органів наявну в нього документацію з приводу діяльності Спілки та порушення нею вимог чинного законодавства, прав і охоронюваних законом інтересів вкладників. На розгляді Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження від 21.11.2012 р. № 0000011 за підозрою службових осіб Кредитної спілки «Тринадцята зарплата» ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 у шахрайському заволодінні у складі організованої групи грошовими коштами 323 вкладників на загальну суму понад 16 млн. грн. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України.

Шевченківським РУ ГУ МВС у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні від 21.08.2013 р. №0013275 за фактом неналежного виконання службовими особами Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України своїх службових обов'язків під час здійснення нагляду за діяльністю Кредитної спілки «Тринадцята зарплата» за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

Позивач, вважаючи, що відповідач зобов'язаний був вжити до Кредитної спілки «Тринадцята зарплата» заходи впливу саме у вигляді відсторонення керівництва від управління фінансовою установою та призначення тимчасової адміністрації, однак, протиправно цього не зробив і застосував неефективні заходи реагування, що призвело до завдання позивачу матеріальної шкоди як вкладнику Спілки, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що вжиття таких заходів впливу як відсторонення керівництва від управління фінансовою установою та призначення тимчасової адміністрації є правом і дискреційною компетенцією відповідача і суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе його повноваження, а також з того, що встановлення колегією суддів відсутності ознак неправомірності оскаржуваної бездіяльності відповідача вказує на відсутність правових підстав для задоволення похідних позовних вимог про стягнення з казначейського рахунку державного бюджету на користь позивача матеріальної шкоди.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про кредитні спілки» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин ( далі - Закон № 2908-III ), «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин ( далі - Закон №2664-III ), Положенням про Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України, затвердженим Указом Президента України від 04.04.2003 р. №292/2003, яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин ( далі - Положення № 292/2003 ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст. 1 Закону № 2908-III визначено, що кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки.

Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом.

Частинами 1, 2 ст. 2 Закону № 2908-III передбачено, що діяльність кредитної спілки ґрунтується на таких основних принципах: добровільності вступу та свободи виходу з кредитної спілки; рівноправності членів кредитної спілки; самоврядування; гласності.

Відповідно до принципів, визначених у частині першій цієї статті: забороняється будь-яке втручання в діяльність кредитної спілки, за винятком випадків, передбачених законом.

Згідно зі ст. 7 Закону № 2908-III кредитна спілка діє на основі статуту, що не суперечить законодавству України. У статуті кредитної спілки обов'язково зазначаються, зокрема, порядок покриття можливих збитків кредитної спілки.

Відповідно до ст. 11 Закону № 2908-III, члени кредитної спілки мають право, зокрема: брати участь в управлінні справами кредитної спілки, обирати та бути обраними до її органів управління; вносити пропозиції на розгляд органів управління кредитної спілки; одержувати інформацію про діяльність кредитної спілки, ознайомлюватися з річними балансами, фінансовими звітами, протоколами засідань органів управління кредитної спілки та іншими документами щодо діяльності кредитної спілки. У ст. 26 Закону № 2908-III визначено, що державне регулювання і нагляд за діяльністю кредитних спілок здійснює Уповноважений орган згідно з законодавством України про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, інші державні органи відповідно до їх компетенції.

Частиною 1 статті 21 Закону № 2664-III передбачено, що державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється: щодо ринку банківських послуг - Національним банком України; щодо ринків цінних паперів та похідних цінних паперів - Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку; щодо інших ринків фінансових послуг - національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Антимонопольний комітет України та інші державні органи здійснюють контроль за діяльністю учасників ринків фінансових послуг та отримують від них інформацію у межах повноважень, визначених законом.

У п. 1 Положення № 292/2003, яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин, закріплено, що Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України (далі - Комісія) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом.

Статтею 39 Закону № 2664-III встановлено, що в разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, Уповноважений орган (спеціальний уповноважений орган виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг), застосовує заходи впливу відповідно до закону. Уповноважений орган, обирає та застосовує заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення, враховуючи наслідки порушення та наслідки застосування таких заходів.

У ст. 40 Закону № 2664-III закріплено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, може застосовувати такі заходи впливу: 1) зобов'язати порушника вжити заходів для усунення порушення; 2) вимагати скликання позачергових зборів учасників фінансової установи; 3) накладати штрафи в розмірах, передбачених статтями 41 і 43 цього Закону; 4) тимчасово зупиняти або анулювати ліцензію на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг; 5) відсторонювати керівництво від управління фінансовою установою та призначати тимчасову адміністрацію; 6) затверджувати план відновлення фінансової стабільності фінансової установи; 7) порушувати питання про ліквідацію установи; 8) установлювати для небанківських фінансових груп підвищені економічні нормативи, ліміти та обмеження щодо здійснення окремих видів операцій. 9) виносити рішення про заборону недержавним пенсійним фондам - суб'єктам другого рівня системи пенсійного забезпечення укладати нові пенсійні контракти з учасниками накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування у разі порушення вимог, установлених для таких недержавних пенсійних фондів законом та ліцензійними умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону № 2664-III, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, має право призначити тимчасову адміністрацію фінансової установи, діяльність якої ліцензується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у разі: 1) систематичних порушень фінансовою установою законних вимог національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг; 2) якщо фінансова установа протягом 30 робочих днів не виконує 10 і більше відсотків своїх прострочених зобов'язань; 3) арешту або набрання законної сили обвинувальним вироком щодо злочинних діянь керівників фінансової установи; 4) вчинення фінансовою установою дій щодо приховування рахунків, будь-яких активів, реєстрів, звітів, документів; 5) необґрунтованої відмови фінансової установи у наданні документів чи інформації, передбачених цим Законом, уповноваженим особам; 6) наявності публічного конфлікту у керівництві фінансової установи; 7) наявності клопотання фінансової установи про призначення тимчасової адміністрації.

Аналогічні правові норми викладені у п.п. 4, 5 Положення № 292/2003.

Згідно з ч. 2 ст. 45 Закону № 2664-III, шкода, заподіяна учасникам ринку фінансових послуг неправомірними діями національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, при здійсненні ним своїх повноважень, підлягає відшкодуванню в повному обсязі за рахунок держави відповідно до закону.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що кредитні спілки є фінансовими установами, а Національна Комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг ( далі - Комісія ), органом, уповноваженим здійснювати державне регулювання і нагляд за їх діяльністю.

При цьому, законодавством регламентовано заходи впливу, які Комісія має право застосовувати до підконтрольних фінансових установ при реалізації своїх повноважень.

Водночас, обрання способу реагування на виявлене правопорушення, зокрема визначення конкретного заходу впливу на правопорушника належить до дискреційних повноважень Комісії, які здійснюються нею за власним розсудом.

Так, Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, визначено, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що відповідач, починаючи з 20.01.2009р., при виявленні фактів порушення Кредитною спілкою «Тринадцята зарплата» вимог чинного законодавства у сфері фінансових послуг, обиравши з числа можливих заходів впливу на правопорушника, що передбачені ст. 40 Закону № 2664-III, такі заходи як неодноразове зобов'язання порушника вжити заходів для усунення порушення, накладення штрафу, зупинення дії ліцензії на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг та її анулювання, діяв на підставі та у межах своїх дискреційних повноважень і, у відповідності до вимог ст. 2 КАС України та Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, адміністративний суд не може втручатися у виключну компетенцію суб'єкта влади, підміняти його, перебирати на себе його повноваження та вирішувати замість нього, який саме захід реагування з числа можливих слід було застосувати в конкретному випадку виявлення правопорушення на ринку фінансових послуг.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 21 жовтня 2010 року № П-278/10.

Більш того, жодними належними і допустимими, у розумінні ст. 70 КАС України, доказами не підтверджується те, що застосування відповідачем інших заходів впливу на Спілку з числа можливих, зокрема у вигляді відсторонення керівництва від управління фінансовою установою та призначення тимчасової адміністрації, було б більш ефективним і однозначно призвело б до збереження коштів вкладників, виплату їх вкладів та відновлення порушених прав цих осіб, включаючи позивача, а рішення суду, у відповідності до ст. 159 КАС України, повинно бути законним, обґрунтованим і не може засновуватися на припущеннях.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що 02.06.2010 р. Загальними зборами Спілки було висловлено недовіру попередньому керівництву, самостійно відсторонено його і призначено нову Спостережну раду, про що було повідомлено Комісію, а з 14.06.2010 р. Комісія всю інформацію щодо протиправності дій колишнього керівництва Спілки направляла до Шевченківського РУ ГУ МВС України / Т. 1 а.с. 73, 76 /, яким була порушена відповідна кримінальна справа №60-4018 за фактом розкрадання коштів Кредитної спілки «Тринадцята зарплата» / Т. 1 а.с. 74 /.

Тож, фактично відсторонення керівництва Спілки відбулось, що також підтверджує відсутність ознак протиправності у бездіяльності відповідача щодо застосування такого заходу впливу на Спілку як відсторонення керівництва від управління фінансовою установою та призначення тимчасової адміністрації.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності достатніх та необхідних правових підстав для визнання незаконною бездіяльності відповідача щодо незастосування до Кредитної спілки «Тринадцята зарплата» заходів впливу саме у вигляді відсторонення керівництва від управління фінансовою установою та призначення тимчасової адміністрації, як про таке просить позивач у своєму адміністративному позову, оскільки застосування саме такого заходу впливу на правопорушника є правом, а не обов'язком Комісії.

При цьому, апеляційний суд відзначає, що відсутність ознак протиправності оскаржуваних дій (бездіяльності) відповідача та підстав для задоволення позовних вимог в цій частині обумовлює відсутність жодних правових підстав для задоволення похідних позовних вимог про стягнення з казначейського рахунку державного бюджету на користь позивача відшкодування завданої шкоди, оскільки в даному випадку відсутній причинно-наслідковий зв'язок між діями (бездіяльністю) відповідача і вказаними збитками позивача, а у відповідності до ч. 2 ст. 45 Закону №2664-III, така шкоди підлягає компенсації державою виключно в разі, якщо вона завдана неправомірними діями національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, при здійсненні нею своїх повноважень.

Доводи апелянтів ОСОБА_3, представника позивача, ОСОБА_19, ОСОБА_6 про те, що відповідач повинен був застосувати саме такий захід впливу на Кредитну спілку «Тринадцята зарплата» як відсторонення керівництва від управління фінансовою установою і призначення тимчасової адміністрації та одразу анулювати ліцензію даної Спілки, колегія суддів вважає не обґрунтованими і такими, що суперечать приписам законодавства, зокрема ст. 40, 46 Закону № 2664-III, з яких вбачається, що обрання заходу реагування на правопорушення (способу впливу на правопорушника) належить до виключної компетенції Комісії і обрання будь-якого із заходів, вичерпний перелік яких наведено у ст. 40 Закону № 2664-III, є правом, а не обов'язком Комісії, про що зазначено вище.

Доводи представника апелянта ОСОБА_2 про те, що протиправність бездіяльності відповідача підтверджується наявністю відкритих кримінальних проваджень щодо посадових осіб Спілки і службових осіб Комісії, колегія суддів вважає не обґрунтованими і безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та неодноразово було підтверджено у ході розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції апелянтами ОСОБА_19 та ОСОБА_6, жодного вироку суду у кримінальних провадженнях щодо посадових осіб Спілки і службових осіб Комісії, яким би було встановлено протиправність бездіяльності Комісії щодо незастосування саме тих заходів впливу на Спілку, на яких наполягають апелянти, на теперішній час судом постановлено не було, а тому, виходячи з приписів ст. 62 Конституції України, такі доводи не можуть бути прийняті колегією суддів як належні і допустимі докази у цій справі, оскільки вони не відповідають вимогам ст. 70 КАС України, а рішення суду, згідно зі ст. 159 КАС України, повинно бути законним і обґрунтованим, тож, в жодному разі не може засновуватися на припущеннях.

Посилання апелянта-позивача на те, що на теперішній час триває досудове розслідування у кримінальній справі за фактом неналежного виконання службовими особами відповідача своїх обов'язків при здійсненні нагляду за діяльністю Кредитної спілки «Тринадцята зарплата», а також про те, що голова Спілки був заарештований ще у 2010 році, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції з підставі, зазначених вище.

Посилання апелянта ОСОБА_2 на те, що суд першої інстанції не встановив, чи подані всіма особами, які беруть участь у справі всі необхідні докази, колегія суддів вважає такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Крім того, апеляційний суд відзначає, що після відкриття провадження у справі та в ході судового розгляду даної справи у судових засіданнях 16.06.2015 р. / Т. 2 а.с. 127-128/, 21.07.2015 р. /Т. 2 а.с. 174-175 /, 11.08.2015 р. / а.с. 183-184 / судом першої інстанції було надано можливість усім особам, які беруть участь у справі реалізувати свої процесуальні права, передбачені ст. 49 КАС України, зокрема подавати докази та брати участь у їх дослідженні, і апелянт мав можливість подати суду відповідні докази, однак цього не зробила ані в суді першої інстанції, ані під час розгляду даної справи в порядку апеляційного провадження, а самі по собі твердження апелянта ОСОБА_2, наведені в її апеляційній скарзі, про те, що вона має певні докази у цій справи, без зазначення, які це докази і що ними може бути підтверджено або спростовано, видаються голослівними і до уваги колегією суддів не приймаються.

Твердження апелянта ОСОБА_2 про те, що вона хотіла приєднатися до позову, а суд їй відмовив, спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що зазначена особа 22.05.2015 р. звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва із клопотанням про залучення її в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача / а.с. 122-126 /, а не з клопотанням про приєднання до адміністративного позову, і таке клопотання було задоволено судом першої інстанції.

Твердження апелянтів про те, що оскаржуване рішення суду було ухвалено в порядку письмового провадження, що на їх думку призвело до неправильного вирішення справи по суті, колегія суддів вважає не обґрунтованими і такими, що також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Посилання апелянта ОСОБА_19 на експертний висновок Всеукраїнської асоціації кредитних спілок військовослужбовців та працівників силових відомств / Т. 2 а.с. 150-166 / апеляційний суд вважає такими, що не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зазначений висновок не містить жодних відомостей про те, яким саме експертом (ім'я, освіта, спеціальність, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, чи попереджено експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а отже, не відповідає вимогам ч. 1, 2 ст. 82 КАС України та не є належним і допустимим доказом у розумінні ст. 70 КАС України.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає їх не обґрунтованими, безпідставними і такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності жодних правових підстав для задоволення даного адміністративного позову та вважає, що судом першої інстанції було повно встановлено обставини справи та рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у відповідності до вимог ст. 159 КАС України.

Згідно зі ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 підлягають залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 23.10.2015 р.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.