Справа № 1519/22909/12 (2а/521/76/13)
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/31349/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Олексієнка М.М., Штульман І.В.,

розглянувши в порядку письмового касаційного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області про визнання бездіяльності неправомірною, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2011 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 05 лютого 2013 року позов задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність відповідача щодо невиплати ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги при звільненні з органів Державної пенітенціарної служби України із розрахунку за сім повних календарних років служби в органах внутрішніх справ України і в органах Державної пенітенціарної служби України, тобто з 14.11.2003 року по 27.07.2007 року та з 02.08.2007 року по 25.05.2011 року з урахуванням суми одноразової грошової допомоги, виплаченої раніше при звільненні, і зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити вказану допомогу за відповідний період з урахуванням суми одноразової грошової допомоги, виплаченої раніше при звільненні.

Зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток (грошове забезпечення), виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з органів Державної пенітенціарної служби України, тобто з 25.05.2011 року по день фактичного розрахунку.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2013 року постанову суду першої інстанції скасовано і прийнято нову, якою відмовлено у задоволенні позову.

В касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення цього суду і залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 14 листопада 2003 року по 27 липня 2007 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ - в Саратському РВ ГУМВС України в Одеській області та був звільнений у запас за власним бажанням з календарною вислугою років 13 років 08 місяців 21 день.

З 02 серпня 2007 року по 25 травня 2011 року він проходив службу в органах Державної пенітенціарної служби України в Комінтернівському МРВ КВІ УДДУВП в Одеській області.

Наказом начальника УДДУВП в Одеській області від 03 березня 2011 року № 21 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням та відповідно до статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 1553,0 грн., при нарахуванні якої було взято повні календарні роки служби в органах Державної пенітенціарної служби України.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при першому звільненні зі служби позивач не набув права на отримання разової грошової допомоги та не отримав її, оскільки відповідно до п. «а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не мав необхідну вислугу років (20 років), достатню для призначення пенсії. Саме тому, на думку суду, при повторному звільнення зі служби позивач набув право на отримання разової грошової допомоги з урахуванням періоду попередньої служби, відповідно до ч.6 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач при попередньому звільненні набув права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки на час звільнення мав строк служби більше року.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на службі в органах внутрішніх справ, податковій міліції, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Згідно з вимогами статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» (в редакції чинній на час звільнення позивача зі служби, далі - Закон), особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 року №393 визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік.

Відповідно до частини шостої статті 9 Закону особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

З наведеного вбачається, що обов'язковою умовою для виплати одноразової грошової допомоги при звільнення зі служби є наявність у особи права на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що при першому звільненні зі служби в органах внутрішніх справ у липні 2007 року позивач не мав права на одноразову грошову допомогу, що виплачується на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», оскільки на той час не набув права на пенсію.

Оскільки оспорювана грошова допомога є за своєю суттю одноразовою і позивач, який звільнився із органів внутрішніх справ у 2007 році, її не отримав, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при звільненні позивача з органів пенітенціарної служби у 2011 році відповідач необґрунтовано нарахував та виплатив одноразову грошову допомогу без урахування періоду попередньої служби.

Однак рішення суду першої інстанції було помилково скасовано апеляційним судом.

Колегія суддів вважає, що, скасувавши рішення суду першої інстанції, апеляційний суд допустив порушення норм матеріального і процесуального права, які призвели до ухвалення незаконного судового рішення.

У відповідності із ст. 226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалене відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 222, 223, 226, 230 КАС України, суд -

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2013 року скасувати, а постанову Малиновського районного суду міста Одеси від 05 лютого 2013 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

С у д д і : В.І. Бутенко

М.М. Олексієнко

І.В. Штульман