Справа № 274/1989/15-а
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Замега О.В.
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
УХВАЛА

іменем України

"22" жовтня 2015 р. Справа № 274/1989/15-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Котік Т.С.

суддів: Бучик А.Ю.

Малахової Н.М.,

при секретарі Єрикаловій О.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від "08" вересня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації про зобов'язання провести перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08 вересня 2015 року відмовлено ОСОБА_4 в роз'ясненні рішення суду в адміністративній справі №274/1989/15-а за позовом ОСОБА_4 до Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації про бездіяльність щодо проведення перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги до 5 травня.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду. Зокрема, апелянт посилається на те, що ухвала суду не містить відповіді на питання, які поставлено ним у заяві про роз"яснення судового рішення, оскільки постанова суду від 25.05.2015 року не ґрунтується на законі та на неповно з"ясованих обставинах справи.

В судове засідання сторони повторно не з"явилися, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Поштові відправлення із судовими повістками які відправлялися за адресою, зазначеною ОСОБА_4, повернуті поштовим відділення з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Частиною 11 ст. 35 КАС України передбачено, що у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Отже, розглянувши справу, перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Бердичівського міськрайонного суду від 25 травня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації на бездіяльність відповідача щодо проведення перерахунку разової грошової допомоги до 5 травня і виплату недоплаченої суми за минулий час відмовлено (а. с. 27, 8).

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою в якій просив роз'яснити судове рішення, викладене в формі постанови від 25 травня 2015 року, так як рішення є незрозумілим для нього, тому, що абсолютно неясно на які статті КАС України, на які норми права і закони необгрунтовано посилався суддя.

Також, ОСОБА_4 просив роз'яснити:

- чому наведені висновки ґрунтуються не на законі, та на неповно з'ясованих обставинах справи, чому рішення суду першої інстанції ухвалено поспішно з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають позовним матеріалам справи та суперечать дійсним обставинам і вимогам норм чинного законодавства;

- якими мотивами та нормами права та якими законами керувався суддя, посилаючись на постанову КМ України № 147 від 31.03.2015 року, якщо Постанова за своєю правовою природою - є підзаконний нормативно-правовий актом, а тому не може зменшувати розмір виплати, встановлений ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- чому всупереч вимог чинного законодавства, зокрема, п.6. ст.183-2 КАС України, - у постанові, прийнятій у скороченому провадженні, суддею Замега О.В. - не зазначаються положення норм закону, якими суд керувався та висновок суду з посиланням на досліджені судом докази, що свідчить про очевидно незаконну, несправедливу, безпідставну, необ'єктивну і завідомо неправосудну постанову суду першої інстанції, яку безумовно постановлено з порушенням чинного законодавства при розгляді судових справ, з недотриманням Конституції та законів України, з грубими порушеннями Конституційних прав громадян на судовий захист в державі Україні, з порушенням вимог щодо забезпечення повного, всебічного та об'єктивного розгляду судових справ з дотриманням встановлених законом строків, з недотриманням вимог що ставляться до судді щодо заборони не допускати вчинків та будь-яких дій, що порочать звання судді і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності;

- чому суддею обґрунтовано свою правову позицію пунктом 26 Закону України від 28.12.2014 року «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи між бюджетних відносин», що зазначена норма права наділяє Кабінет Міністрів України повноваженнями встановлювати розмір разової грошової допомоги - однак, жоден з підпунктів не має відношення до спірних правовідносин, а відтак, Закон України від 28.12.2014 року немає жодного відношення до предмету доказування ;

- якими мотивами та нормами права та якими законами керувався суддя відмовляючи у задоволені позову, коли точно така сама позовна заява задоволена суддею Чорним С.Б. Волочиського районного суду 11.06.2014 року, у справі № 671/938/14-а;

- якими мотивами, нормами права та якими законами керувався суддя та всупереч п.1 ч.1 ст.161 КАС України відмовив у задоволенні позову, якщо відповідач не надав жодних належних доказів, як підставу свого заперечення;

- якими мотивами, нормами права та якими законами керувався суддя при відмові в позову, коли у позовній заяві було обгрунтовано правову позицію рішенням ЄСПЛ від 08.11.2005 року у справі "Кечко проти України", яка відповідно до ч. 1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та ч.2 ст.8, ч.6 ст.9 КАС України мала бути застосована; ст.ст.3,21,22,46,64,92,113 Конституції України, рішеннями №10-рп/2008 від 22.05.2008 року, від 01.12.2004 року, від 09.07.2007 року, 5-рп/2005 від 22.09.2005 року, №25-рп/2009 від 07.10.2009 року, №8- рп/2005 від 11.10.2005 року Конституційного Суду України, законами, що регулюють спірні правовідносини та нормами КАС України;

- якими мотивами, нормами права та якими законами керувався суддя відмовляючи у задоволенні позову оскільки не застосував правовий акт, який має вищу юридичну силу -Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

- чому судове рішення суддею обґрунтовано правовою позицією, яку викладено в рішенні Конституційного суду України від 25.01.2012 року №3 рп/2012, оскільки дане рішення не підлягає до застосування у вказаному спорі;

- якими мотивами, нормами права та якими законами керувався суддя не розглядаючи справу за загальними правилами КАС України згідно поданої заяви, у зв"язку з чим не розглянув заяву про представництво прокуратурою інтересів позивача у суді, заяву про відвід судді, та не розглянув заяву про забезпечення позову - відмовившись постановити відповідні ухвали;

- якими мотивами, нормами права та якими законами керувався суддя відмовляючи у задоволенні позову, оскільки неправомірними діями судді, які носять умисний і ціленаправлений характер проти інваліда війни, було злочинно вчинено істотні порушення норм процесуального права при здійсненні правосуддя, пов'язані зокрема, з відмовою у доступі особи до правосуддя з підстав не передбачених законом, було здійснено невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви і справи протягом строку встановленого законом, було злісно скоєно порушення суддею вимог щодо неупередженого розгляду справи, зокрема порушення правил щодо відводу (самовідводу) судді;

- якими мотивами, нормами права та якими законами керувався суддя при ухваленні судового рішення про відмову в задоволенні позову всупереч до п.4 ч.1 ст.92 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та чи такі протиправні дії судді Замега О.В. свідчить про свідоме порушення суддівської присяги;

- роз"яснити, чи є ухвалене рішення, викладене у формі постанови від 25 травня 2015 року, - незаконним, тому, що воно ухвалене судом всупереч до норм матеріального права при порушенні норм процесуального права, тому що ухвалене судом безпідставно, без повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, абсолютно не підтверджених жодними доказами, які не були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції розглянувши зазначену заяву дійшов висновків, що підстави для роз"яснення судового рішення відсутні, оскільки в описовій та мотивувальній частині судового рішення чітко та зрозуміло вказано статті нормативних актів, якими керувався суд при розгляді справи та винесенні даної постанови.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком, виходячи з наступного.

Згідно приписів ст.170 КАС України якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця, ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Зі змісту вказаної норми закону випливає, що роз'яснення судового рішення є по суті одним із способів усунення його недоліків. Зокрема, це стосується недотримання вимоги ясності, визначеності судового рішення, яка означає, що судове рішення не може містити положень, що викликають суперечки під час виконання рішення.

Виходячи з системного тлумачення положень зазначеної, роз"яснено може бути постанову чи ухвалу суду у разі, якщо без такого роз"яснення її тяжко виконати, оскільки високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

Проте, зі змісту заяви ОСОБА_4 про роз"яснення судового рішення від 25 травня 2015 року, вбачається, що позивач не погоджується з мотивацією судового рішення щодо безпідставності позовних вимог, не погоджується з нормами права які застосовано судом першої інстанції при ухваленні судового рішення та порушення судом норм процесуального права у зв"язку з неналежним розглядом його заяви про розгляд справи за загальними правилами, заяви про забезпечення позову, про відвід судді, залучення до участі в справі прокурора.

Отже, механізм роз"яснення судового рішення, який визначено ст.170 КАС України не може використовуватися в разі нерозуміння стороною по справі мотивованої частини судового рішення, оскільки у разі незгоди з мотивацією судового рішення та в разі недотримання судом норм процесуального права, особи, які беруть участь у справі, можуть оскаржити таке рішення в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_4 скористався своїм правом та оскаржив в апеляційному порядку постанову Бердичівського міськрайонного суду від 25 травня 2015 року (а.с. 31-66 т.1).

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а постанову Бердичіського міськрайонного суду від 25.05.2015 року залишено без змін (а.с. 229-231 т.1).

З урахуванням вищезазначеного, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні заяви про роз"яснення судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для роз"яснення судового рішення відповідно до вимог ст.170 КАС України, оскільки містять відомості щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні постанови суду від 25.05.2015 року та протиправних, на думку апелянта, дій судді з приводу розгляду справи по суті.

Посилання апелянта на те, що апеляційна скарга є фактично заявою про злочин та має бути розглянута в порядку ст.97 КК України суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, оскільки позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою на ухвалу суду від 08.09.2015 року, яку прийнято в порядку вимог КАС України, а тому і розгляд вказаної справи проводиться в порядку, передбаченому адміністративним судочинством.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від "08" вересня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.С. Котік

судді: А.Ю.Бучик

Н.М. Малахова

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу ОСОБА_4 АДРЕСА_1,13301

3- відповідачу Житомирський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат вул.Черняховського,105,м.Житомир,10005

4 - відповідачу Департамент праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації вул.Черняховського,105,м.Житомир,10005

- ,