Справа № 0907/2а-3882/11,2а/344/6/14
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2015-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року Справа № 876/6395/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Макарика В.Я., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 червня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, треті особи: ОСОБА_1, управління архітектури і містобудування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання протиправним рішення та його скасування,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись в суд першої інстанції з адміністративним позовом до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третіх осіб ОСОБА_1, управління архітектури і містобудування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в якому просили визнати протиправним та скасувати п. 1 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 300 від 15 червня 2010 р. та п. 3 цього ж рішення в частині здійснення управлінням житлово-комунального господарства демонтажу гаража, розташованого біля будинку АДРЕСА_1.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 червня 2014 року позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправним та скасовано пункт 1 рішення № 300 від 15 червня 2010 р. виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради щодо зобов'язання ОСОБА_3, що проживає за адресою АДРЕСА_1 в місячний термін демонтував самочинно встановлений ним металевий гараж в дворі будинку АДРЕСА_1, у задоволенні решти вимог відмолено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 та виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради оскаржили його в апеляційному порядку, вважають, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що вона з чоловіком та дочкою є співвласниками приватизованої квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане згідно із рішенням МВК від 28.06.1996 р.

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 приватизували квартиру АДРЕСА_2, а ОСОБА_5 - квартиру № 4. Оскільки усі квартири в цьому будинку приватизовані, усі вказані особи є його співвласниками.

ОСОБА_6 є власником окремого будинку АДРЕСА_3. Будинки № 32 та 36 розташовані на одній земельній ділянці, площа якої, згідно із Генеральним планом (схемою) по АДРЕСА_1, становить 2767 кв.м. На цій земельній ділянці, яка є прибудинковою територією спільного користування, також розміщено будівлі спільного користування - залишки фундаменту сараїв та туалети, а також самовільно встановлений ОСОБА_3 гараж.

На будинки АДРЕСА_1, в ОБТІ заведена одна інвентаризаційна справа, згідно даних якої значиться жилий будинок А, жилий будинок Б з господарськими будівлями та спорудами - сараями, позначені на генеральному плані літерою «В» та туалети, позначені літерою «Г».

Відповідно до ч.3 ст. 42 Земельного кодексу України, порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Виходячи з цього права, вона, як співвласник багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1, неодноразово зверталась до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради, ЖЕО № 2 в зв'язку із порушенням її прав ОСОБА_3, який без будь-яких дозвільних документів має у користуванні на прибудинковій території по АДРЕСА_1, металевий гараж, яким перекривається заїзд до будинку.

У зв'язку із її зверненням, рішенням виконкому Івано-Франківської міської ради від 15.06.2010 р. № 300 було зобов'язано ОСОБА_3 демонтувати самочинно встановлений гараж. У разі невиконання цього рішення демонтаж зобов'язано провести управління житлово-комунального господарства.

Роблячи висновок щодо відсутності обставини самочинного встановлення металевого гаражу ОСОБА_3, суд в постанові, не врахував, що цей висновок буде преюдиційними для суду, що розглядає цивільну справу № 0907/2- 8200/2011 за її позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні допоміжними приміщеннями та прибудинковою територією шляхом демонтажу самовільно встановлених на АДРЕСА_1, гаражу, паркана та комори.

Внаслідок цього буде істотно порушене її право користування земельною ділянкою, як співвласника будинку АДРЕСА_1, 32, що в м. Івано-Франківську, яке гарантоване і забезпечене п. 5 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та ч.3 ст. 42 Земельного Кодексу, оскільки фактичні власники спірного гаражу, який знаходиться під її вікнами - подружжя ОСОБА_3 (позивачі), зможуть незаконно користуватись ним, оскільки, як вважає суд, ОСОБА_3 його не встановлював. Ухваливши оскаржуване рішення, суд не тільки порушив право власності територіальної громади м. Івано-Франківська, який належить земельна ділянка по АДРЕСА_1, що суперечить ст.13 Конституції України, а й фактично позбавив її захисту порушеного позивачем права користування вищевказаною земельною ділянкою.

Суд, приймаючи оскаржувану постанову, послався на показання свідків, які зацікавлені у задоволенні позову ОСОБА_3 до виконкому Івано-Франківської міської ради.

Водночас, пославшись на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 вересня 2012 року, яким встановлено, що спірна споруда є гаражем, Суд не перевірив, кому саме і коли була відведена частина земельної ділянки по АДРЕСА_1 для його встановлення, чи видавався дозвіл на встановлення гаражу, коли і кому, чи була надана письмова згода сусідів на таке встановлення, і чи було відображено в матеріалах інвентарної справи таке будівництво.

Не перевіривши відповідні документи, суд першої інстанції, покликався виключно на показання свідків, як на доказ не встановлення спірної споруди позивачем, однак, оскільки йдеться про господарську споруду, то в даному випадку показання свідків не можуть служити належним доказом законності знаходження гаражу на території багатоквартирного будинку АДРЕСА_1. Не обгрунтовано судом і висновок про відсутність обставини самочинного встановлення металевого гаражу, оскільки жодного дозвільного документу, яким би було підтверджено такий висновок, в матеріалах справи немає.

15.09.2008 р. Івано-Франківським міським судом у справі № 2-47/2008 р. було винесено рішення за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Івано-Франківської міської ради, управління земельних ресурсів міськвиконкому, до ОСОБА_1 ОСОБА_7 про визнання неправомірними дій, зобов'язання усунути перешкоди в користуванні. Це рішення суду набрало законної сили 19.11.2009 р. В цьому рішенні суду встановлено, що позовні заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_3 мотивовані тим, що відповідачами порушено їх право як співвласників багатоквартирного житлового будинку, на користування земельною ділянкою прилеглою до будинку та допоміжними приміщеннями. Зокрема, на території біля будинку АДРЕСА_1 згідно матеріалів інвентарної справи ОБТІ Івано-Франківської області, знаходяться допоміжні приміщення загального користування - сараї та туалети та гараж подружжя ОСОБА_3.

Як видно з суті того спору, протягом 2005-2008 рр. співвласниками будинку АДРЕСА_1, було приватизовано частини присадибної (прибудинкової) ділянки, які прилягають до входів належних їм квартир. В 2006 р. ОСОБА_3 та його дружина, ОСОБА_2, а також ОСОБА_5 звернулись до Івано-Франківського міського суду із позовом до Івано-Франківської міської ради, управління архітектури і містобудування та міського управління, земельних ресурсів Івано-Франківського міськвиконкому, ОСОБА_1, ОСОБА_7 про визнання незаконним п.14 рішення сесії Івано-Франківської міської ради від 20.02.2006 р. про передачу її та ОСОБА_7 і їх дочці, ОСОБА_8, в спільну сумісну власність земельної ділянки площею 0, 0402 га по АДРЕСА_1, визнання права спільної власності на земельну ділянку та зобов'язання ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні допоміжними приміщеннями будинку по АДРЕСА_1 у м. Івано-Франківську шляхом демонтажу встановленого паркана. Позовні вимоги мотивували тим, що є співвласниками вищевказаного будинку, і вона та її чоловік чинять перешкоди в користуванні туалетами, сараєм та належним їм гаражем. Крім того, у заяві про уточнення та доповнення позовної заяви, зазначили, що протягом 19-22 червня 2006 р. ОСОБА_1 зруйнувала спільні сараї та паркан, який обгороджував територію спільного використання та обгородила незаконно приватизовану земельну ділянку металічним парканом висотою приблизно 2 м. В результаті таких дій вона порушила майнові права на сарай, туалет, та обмежила доступ до них, що унеможливлює користування ними. В гаражі зберігаються речі, якими вони постійно користувались.

Як вбачається з листа прокуратури від 30.07.2007 р., даною перевіркою, що була проведена з виїздом на місце з участю спеціаліста міського управління земельних ресурсів та помічника прокурора м. Івано-Франківська, встановлено, що на ділянці, що надана у приватну власність ОСОБА_7 ОСОБА_1, ОСОБА_9 на той час, розташовані туалети загального користування, залишки фундаменту сараю, а також металевий гараж, що розташований на фундаменті колишнього сараю.

Суд не взяв до уваги те, що позивачі своїми діями підтвердили те, що вони є фактичними власниками спірного гаража, звертались до державних органів та установ із відповідними заявами з метою захисту свого права власності на цей гараж, хоча правовстановлюючих документів на нього вони не мають.

За таких обставин, висновок суду про те, що позивач не встановлював гараж на спільній території будинку № 32 та 36 і про те, обставина самочинності його встановлення відсутня, не грунтується на належних доказах і суперечить судовим рішенням, які набрали законної сили.

Виходячи з викладеного просить скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.06.2014 р. та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради в апеляційній скарзі зазначає, що мотивацією суду щодо задоволення позовних вимог є те, що в судовому засіданні доведений факт встановлення металевого гаражу в дворі будинку на АДРЕСА_1 саме позивачем ОСОБА_3. В той же позивачі частково визнали та не заперечували, що металевий гараж ними використовується, як допоміжне приміщення.

Судом першої інстанції по справі не взято до уваги наявні у справі докази, зокрема неодноразові звернення громадянки ОСОБА_1 на адресу керівництва виконавчого комітету, обласної державної адміністрації та прокуратури міста з приводу самовільного встановлення металевого гаражу сусідом ОСОБА_3, лист інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Івано-Франківській області від 27.09.2010 року де зазначено, що у зв'язку з відсутністю дозволу на виконання будівельних робіт інспекцією на гр. ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення у сфері містобудування з накладенням штрафу та приписом зобов'язано негайно припинити виконання будівельних робіт, листи управління архітектури та містобудування виконавчого комітету адресовані ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Також, судом не взято до уваги те, що ОСОБА_1 направлялися неодноразові звернення щодо самовільного встановлення сусідом гаражу протягом 2010 року, тобто на фундаменті колишнього сараю ОСОБА_3 почав споруджувати гараж у 2010 році.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.09.2012 року встановлено, що спірна споруда є гаражем.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 15 вересня 2008 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду від 19.11.2008 року, встановлено, що відповідно до генерального плану присадибної ділянки будинків № 32 і 36 між житловими будинками і спорудами по АДРЕСА_1 розміщені сараї та туалети, які є допоміжними приміщеннями.

Даним рішенням визнано нечинним п. 14 виконкому Івано-Франківської міської ради від 20.02.2006 року, визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку від 27.03.06р. за НОМЕР_1 виданий ОСОБА_1

Звідси слідує, що на час прийняття виконавчим комітетом оскаржуваного рішення спірний гараж знаходився на земельній ділянці, право власності на яке не оформлене за позивачем.

Як вбачається з вимог ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать надання відповідно до законодавства дозволу на спорудження об'єктів містобудування незалежно від форм власності, а також державного контролю дотримання законодавства, затвердження містобудівної документації при плануванні і забудові відповідних територій

зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів.

У частині п'ятій статті 3 Закону України «Про планування і забудову територій» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що рішення органів виконавчої влади та місцевого самоврядування з питань забудови й іншого використання територій, прийняті в межах повноважень, визначених законом, є обов'язковими для суб'єктів містобудування. Згідно ч. 1 ст. 73 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Рішенням сесії п'ятого демократичного скликання від 30.07.2009 року затверджено Положення про порядок звільнення земельних ділянок, що зайняті без правових підстав та належать до комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська, у відповідності до якого звільнення зайнятих земельних ділянок проводиться за рішенням виконавчого комітету міської ради. Звільнення земельних ділянок, зайнятих без правових підстав, здійснюється в місячний термін з моменту прийняття вказаного рішення особами, що використовують земельні ділянки без правових підстав. У разі невиконання особами, що використовують земельну ділянку без правових підстав, рішень виконавчого комітету міської ради про звільнення таких земельних ділянок, його виконання покладається на управління житлово-комунального господарства міськвиконкому.

Згідно із ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності. Відповідно до п. п. а, б, в ст.. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності.

Судами встановлено, що земельна ділянка на якій розташований гараж, належить до територіальної громади міста Івано-Франківська.

Івано-Франківською міською радою рішення про надання дозволу ОСОБА_3 на користування земельною ділянкою під гараж не приймалося, земельна ділянка для цієї мети не виділялась.

Отже, оскаржуване рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України,

Враховуючи вище наведене просить скасувати постанову Івано-Франківського міського суду та прийняти нову, якою відмовити в задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Розглядаючи спір судом першої інстанції вірно зазначено, що згідно ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 вересня 2012 року встановлено, що спірна споруда є гаражем, однак, у даній справі, на підставі сукупності доказів, зокрема показань свідків та доданих сторонами письмових матеріалів, судом встановлена відсутність обставини самочинного встановлення металевого гаражу в дворі будинку на АДРЕСА_1 саме ОСОБА_3.

З огляду на це суд першої інстанції підставно вважав, що відповідач, при прийнятті пункту 1 рішення № 300 від 15 травня 2010 року, зазначив у цьому пункті обставину, відсутність якої встановлена судом у зазначеній вище справі, бо у рішенні відповідача зафіксовано не підтверджений належними доказами факт встановлення спірного гаражу саме ОСОБА_3.

Враховуючи положення статті 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до яких місцеве самоврядування в Україні здійснюється, зокрема, на принципі законності, суд першої інстанції вважав, що зазначена у пункті 1 рішення № 300 від 15 травня 2010 року виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради обставина встановлення гаражу ОСОБА_3 порушує його конституційне право на суспільні гарантії, встановлені обов'язком органів місцевого самоврядування, і їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. А відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що пункт 1 оскаржуваного рішення № 300 від 15 травня 2010 року виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради є протиправним, оскільки безпідставно встановлює обставину, відсутність якої доведена позивачами у судовому засіданні та встановлена судом, а саме факт самочинного встановлення ОСОБА_3 металевого гаражу в дворі будинку на АДРЕСА_1 та підлягає скасуванню.

При цьому суд першої інстанції підставно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання протиправним пунктів 1 та 3 цього рішення, оскільки таким рішенням не порушено права цього позивача.

Крім того, суд першої інстанції вважав безпідставною позовну вимогу про визнання протиправним та скасування пункту 3 рішення № 300 від 15 травня 2010 року виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, оскільки його виконання обумовлене настанням певних подій, а отже докази його протиправності не є належними бо містять ознаки припущення. Також у пункті 3 вказаного рішення відсутні чіткі ознаки гаражів та земельних ділянок, щодо яких прийняте рішення, а отже у суду відсутні підстави вважати, що воно будь-яким чином порушує публічні права позивачів щодо їхніх гаражів чи гаражу, і заходи щодо можливого звільнення не визначеної у цьому пункті земельної ділянки можуть порушити ці права позивачів.

Однак, колегія суддів з такими доводами суду першої інстанції не погоджується, бо у п. 3 спірного рішення зазначено, що у випадку не виконання пунктів 1-2 даного рішення у встановлений термін управлінню житлово-комунального господарства провести демонтаж гаражів та провести заходи щодо звільнення земельної ділянки. Згідно п. 1 згаданого рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 зобов'язано у місячний строк демонтувати гараж.

Оскільки, як уже зазначалось вище, п.1 спірного рішення виконавчого комітету є протиправним та підлягає скасуванню, то відповідно і підлягає скасуванню п.3 цього ж рішення в частині що стосується виконання пункту 1 рішення № 300. Тим більше у відповідності до вимог ст. 376 ЦК України суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема, про знесення самочинно збудованого нерухомого майна.

Відтак, у виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради не було правових підстав для зобов'язання управління житлово-комунального господарства провести демонтаж гаражів та провести заходи щодо звільнення земельної ділянки

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанову суду першої інстанції слід скасувати, бо така не відповідає нормам матеріального права, а позовні вимоги задовольнити частково.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги ОСОБА_1 та виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради - задовольнити частково, постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 червня 2014 року у справі № 0907/2-а/3882/2011 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1 рішення № 300 від 15.06.2010 року виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради щодо зобов'язання ОСОБА_3, що проживає за адресою АДРЕСА_1 в місячний термін демонтувати самочинно встановлений ним металевий гараж в дворі будинку АДРЕСА_1.

Визнати протиправним та скасувати пункт 3 рішення № 300 від 15.06.2010 року виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в частині що стосується виконання пункту 1 рішення № 300.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді В.Я. Макарик

Н.В. Ільчишин

Повний текст постанови виготовлений 16.10.2015 року