Справа № 2-а/489/26/15
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2015 року м. Київ К/800/29218/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Конюшка К.В.

суддів: Гончар Л.Я., Чалого С.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 лютого 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2015 року

у справі № 2-а/489/26/15

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва

треті особи Управління охорони здоров'я Миколаївської обласної державної адміністрації, державне підприємство «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря - «Машпроект»

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Ленінського районного суду м. Миколаєва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - ГУПФУ), управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва (далі - УПФУ), третя особа: Управління охорони здоров'я Миколаївської обласної державної адміністрації, державне підприємство «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря - «Машпроект» ( далі - ДП «НВКГ «Зоря - «Машпроект»), про визнання неправомірними дій ГУПФУ щодо відмови зарахувати певні періоди роботи у структурних підрозділах, які мали функцію охорони здоров'я та лікувальних закладів, до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та зобов'язання УПФУ зарахувати періоди до стажу роботи, що надає право на зазначений вид пенсії з 27.01.1998 по 01.03.2005, з 01.03.2005 по 01.07.2007, з 11.08.2008 по 02.01.2009 та з 03.01.2009 по 11.08.2010.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06.02.2015, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2015, позов задоволено частково. Зобов'язано УПФУ зарахувати ОСОБА_2 стаж роботи, який надає право на отримання пенсії за вислугу років згідно з пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 27.01.1998 по 01.03.2005 - сестрою медичною процедурного кабінету, МСЦ виробничого об'єднання «Зоря» (яке було реорганізовано 02.11.2011 у ДП «НВКГ «Зоря - «Машпроект»); з 01.03.2005 по 01.07.2007 - сестрою медичною процедурного кабінету 1 категорії, ЛОК; з 11.08.2008 по 02.01.2009 - сестрою медичною процедурного кабінету 1 категорії, ЛОК, з 03.01.2009 по 11.08.2010 - сестрою медичною процедурного кабінету вищої категорії, ЛОК. У задоволенні позовних вимог до ГУПФУ відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, УПФУ оскаржило їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив скасувати вказані судові акти з мотивів порушення названими судами норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, установленому пунктом першим частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно з частиною другою статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і правильність застосування судами норм процесуального та матеріального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх інстанцій, на підставі заяви від 30.05.2011 позивачу була призначена пенсія за вислугою років відповідно до статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII).

У зв'язку із внесенням до трудової книжки ОСОБА_2 додаткових відомостей, УПФУ визнав за нею стаж роботи, що надає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII в загальному розмірі 16 років 7 місяців 5 днів.

У вересні 2014 року, на звернення ОСОБА_2, ГУПФУ надало відповідь в якій було роз'яснено, що відсутні підстави для зарахування до стажу, що надає право на пенсію за вислугу років, періоди роботи на посаді: з 04.03.1993 по 05.02.1995 - медсестрою в МЧП «СДЕ і К»; з 27.01.1998 по 01.07.2007 - медсестрою в МСЦ ДП «НВКГ «Зоря - «Машпроект», зокрема з 27.01.1998 по 28.02.2005 - медсестрою в МСЦ, з 01.03.2005 по 01.07.2007 - медсестрою у ЛОК; з 11.08.2008 по 11.08.2010 - медсестрою у ЛОК. Крім того, ГУПФУ зазначило, що підставою для незарахування стало те, що назви установ, в яких працювала позивач в ці періоди, не відповідають назвам закладів/установ охорони здоров'я та лікування, які перелічені в розділ 2 «Охорона здоров'я» Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що спірний стаж, отриманий ОСОБА_2 під час роботи у структурних підрозділах, які мали функцію охорони здоров'я та лікувальних закладів, повинен бути зарахований до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з таким обґрунтованим висновком судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального захисту населення за наявності спеціального стажу роботи від 25 років до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно з Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Перелік) до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальних органах Держсанепідслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), діагностичних центрах.

Разом з тим відповідно до примітки 2 до Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності та відомчої підпорядкованості закладів і установ.

Визначення поняття «заклад охорони здоров'я» наведено в статті 3 Основ законодавства України про охорону здоров'я від 19.11.1992 № 2801-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) - це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основним завданням яких є забезпечення медичного обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Відповідно до частини другої статті 16 цих Основ заклади охорони здоров'я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами за наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців.

Порядок і умови створення закладів охорони здоров'я, державної реєстрації та акредитації цих закладів, а також порядок ліцензування медичної та фармацевтичної практики визначаються актами законодавства України.

Відповідно до пункту 1 Порядку акредитації закладу охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.1997 № 765 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Порядок) державна акредитація закладу охорони здоров'я - це офіційне визнання статусу закладу охорони здоров'я, наявності в ньому умов для надання певного рівня медико-санітарної допомоги, підтвердження його відповідності встановленим критеріям та гарантії високої якості професійної діяльності.

Згідно з пунктом 2 Порядку акредитації підлягають незалежно від форми власності усі заклади охорони здоров'я.

Як установлено судами попередніх інстанцій, наказом гендиректора виробничого об'єднання «Зоря» від 29.12.1997 (правонаступником якого є ДП «НВКГ «Зоря - «Машпроект»), введено до штату об'єднання, за згодою міськздороввідділу, медсанчастину, а з 01.01.1997 на її базі утворено медично-санітарний цех - «МСЦ».

Також, наказом гендиректора ДП «НВКГ «Зоря - «Машпроект» з 01.01.2005 на базі санаторію-профілакторію і медично-санітарного цеху створено єдиний лікувально-оздоровчий комплекс - ЛОК.

ДП «НВКГ «Зоря - «Машпроект» у періоди з 05.09.2003 по 05.09.2006 та з 14.09.2007 по 14.09.2012 мало ліцензії від Міністерства охорони здоров'я України на здійснення медичної практики, а Управлінням охорони здоров'я Миколаївської Облдержадміністрації у 1999, 2003, 2006 та 2009 роках видано акредитаційні сертифікати, зокрема, ЛОК та МСЦ ДП «НВКГ «Зоря - «Машпроект».

Крім того, факт набуття підприємством статусу закладу охорони здоров'я встановлено під час розгляду справи №2а/489/22/2013. Як убачається з постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2013, ДП «НВКГ «Зоря - «Машпроект» 14.09.2007 отримало ліцензію Міністерства охорони здоров'я України серії АБ № 386153 на зайняття медичною практикою і відповідно до Порядку державної акредитації закладу охорони здоров'я отримало державний акредитаційний сертифікат в межах встановленого цим порядком дворічного строку, отже Лікувально-оздоровчий комплекс ДП «НВКГ «Зоря - «Машпроект» є закладом охорони здоров'я.

Таким чином, у разі коли заклад офіційно набуває статусу закладу охорони здоров'я на підставі акредитації - робота в цих закладах може бути зарахована до спеціального стажу, яка дає право на пенсію за вислугу років.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі № 21-1633а15.

Відповідно до положень частини першої статті 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховується, зокрема, робота на посадах медичної сестри у закладах, які офіційно набули статусу закладу охорони здоров'я на підставі акредитації.

Зважаючи на викладене, доводи касаційної скарги спростовуються вище переліченими нормами права та установленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування рішень судів попередніх інстанцій.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 лютого 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2015 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 237- 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.