Справа № 823/2438/13-а
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/18924/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2014 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в м. Каневі та Канівському районі Черкаської області про визнання протиправною вимоги,

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Каневі та Канівському районі Черкаської області про визнання протиправною (нечинною) та скасування вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску від 21 травня 2013 року № Ф-371 на суму 1194 грн. 03 коп.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 19 липня 2013 року позов задоволено. Визнано протиправною вимогу управління Пенсійного фонду України в м. Каневі та Канівському районі Черкаської області про сплату недоїмки від 21 травня 2013 року № Ф-371.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2014 року скасовано постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 19 липня 2013 року та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду апеляційної інстанції з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та залишення в силі постанови суду першої інстанції.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі в межах касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 як суб'єкт підприємницької діяльності перебуває на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, є платником єдиного податку. До того ж, з 7 червня 2011 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Каневі та Канівському районі Черкаської області, оскільки їй призначено пенсію за віком на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У червні 2013 року відповідач направив ОСОБА_4 вимогу № Ф-371 про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за перший квартал 2013 року в сумі 1194 грн. 03 коп.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_4 перебуває на спрощеній системі оподаткування, згоди на добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування не надавала, а тому як пенсіонер за віком звільняється від сплати за себе єдиного внеску. За таких обставин вимога відповідача Ф-371 від 21 травня 2013 року про сплату позивачкою недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за перший квартал 2013 року є протиправною.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки позивачці призначена пенсія за віком на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», то вона не є пенсіонером за віком у розумінні п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та не звільняється від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Проте погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Всупереч вищенаведеній нормі закону висновки суду апеляційної інстанції не ґрунтуються на законі.

Право на пенсійне забезпечення, загальні умови призначення пенсій, порядок їх нарахування та розміри визначаються, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення» з наступними змінами та Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з наступними змінами.

Право на пенсію за віком, що було передбачене ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) пов'язується, зокрема, з досягненням жінками 55 років.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено такий вид пенсій, як пенсія за віком.

У пункті 13 Прикінцевих положень вказаного Закону зазначено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії, щомісячного грошового утримання, зокрема й відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», призначається одна пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за її вибором.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсії на підставах, передбачених цим Законом. Статтею 2 вказаного Закону (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних відносин) передбачено такі види пенсій: трудові пенсії (за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років).

Частиною 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

За приписами ч. 4 ст. 4 зазначеного Закону (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом № 3609-VI, які набрали чинності 6 серпня 2011 року) особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Отже, особи, яким призначені пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є пенсіонерами за віком і це відповідає Прикінцевим положенням Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». А тому фізичні особи - підприємці, які отримують зазначену пенсію і які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на підставі ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», проте не позбавлені права сплачувати цей внесок на добровільній основі.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20 травня 2014 року (справа № 21-149а14).

За таких обставин, коли пенсіонер за віком ОСОБА_4 як суб'єкт підприємницької діяльності перебуває на спрощеній системі оподаткування, згоди на добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування не надавала, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вона звільнена від сплати за себе єдиного внеску, а відтак вимога відповідача Ф-371 від 21 травня 2013 року про сплату позивачкою недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за перший квартал 2013 року є протиправною.

Проте суд апеляційної інстанції цих обставин не врахував.

Відповідно до статті 226 КАС суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Оскільки суд апеляційної інстанції помилково скасував постанову суду першої інстанції, яка ухвалена відповідно до закону, то колегія суддів на підставі ст. 226 КАС України скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі постанову суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2014 року скасувати, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 19 липня 2013 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В. Тракало Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк