Справа № 808/1743/15
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

13 жовтня 2015 рокусправа № 808/1743/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Сафронової С.В. Поплавського В.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 29.01.2015.

В обґрунтування позову посилається на безпідставність висновків податкового органу щодо відсутності у позивача права на формування валових витрат та податкового кредиту по операціях з придбання товарів у контрагентів зазначених у акті перевірки через невідповідність таких висновків дійсним обставинам справи та наявність усіх первинних документів на підтвердження реальності господарських операцій.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 23 червня 2015 року позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила постанову суду скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, а тому відповідно до ст. 41 КАС України фіксування судового засідання не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що податковим органом в період з 12.09.2014 по 18.09.2014 проведено виїзну планову документальну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013.

За результатами перевірки було складено акт від 29.09.2014 №1046/08-27-17-2-17- яким встановлені порушення позивачем:

- п.п.2 ч.1 ст.7, п.11 ст.8, п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме: заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподаткованого доходу за ставкою 34,7% в загальній сумі 100904,53 грн.;

- п.138.4 ст.138, п.177.4 ст.177 ПК України, в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб суб'єкта підприємницької діяльності у 2011 р., 2012 р., 2013 р. на загальну суму 38 720,75 грн.,;

- п.177.2 ст.177 ПК України, а саме заниження доходу за 2011 р. у розмірі 9 479,17грн.;

п.198.3, п.198.4 ст.198 Податкового кодексу України, а саме: завищення податкового кредиту на загальну суму 54 591,00 грн.

Вказані висновки обґрунтовані тим, що перевіркою первинних бухгалтерських документів та при співставленні витрат палива за 2011-2013 роки було встановлено розбіжність у розмірі 36 594,12 л. на суму 272 955,52 грн., оскільки до складу витрат включено вартість придбаного дизельного пального, яке не використовувалося позивачем у господарській діяльності, що призвело до завищення позивачем витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, на вказану суму та до завищення податкового кредиту на 54 591,00 грн.

На підставі вказаного акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення податкове повідомлення-рішення №2 від 20.10.2014 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 64479,25 грн.

Позивач не погодився з вказаним податковим повідомленням - рішенням та оскаржив його в адміністративному порядку до Головного управління ДФС у Запорізькій області.

З метою розгляду питань, викладених у скарзі позивача, ГУ ДФС у Запорізькій області доручило ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя провести документальну позапланову перевірку ФОП ОСОБА_1, за результатами якої відповідачем було складено акт №2127/08-27-17-2-17- від 24.12.2014.

Згідно з актом перевірки від 24.12.2014 ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя підтверджено висновки планової перевірки, викладені в акті перевірки від 29.09.2014, щодо порушення ФОП ОСОБА_1 п.198.3, п.198.4 ст.198 ПК України та завищення суми податкового кредиту у розмірі 54 591,00 грн.

Однак, ГУ ДФС у Запорізькій області у рішенні про результати розгляду скарги №486/7/0801-100413 від 26.12.2014 вказало, що ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя при визначенні податкового зобов'язання з ПДВ у податковому повідомленні-рішенні №2 від 20.10.2014 не враховано строки давності, передбачені р.102.1 ст.102 ПК України, що призвело до надмірного нарахування податкових зобов'язань у розмірі 15 038,00грн. за січень - вересень 2011 року. З викладених підстав ГУ ДФС у Запорізькій області скасувало зазначене податкове повідомленні-рішення в частині зайво визначених податкових зобов'язань з ПДВ у розмірі 15 038,00 грн., а в іншій частині - залишило без змін.

На підставі акта перевірки від 24.12.2014 та рішення ГУ ДФС у Запорізькій області від 26.12.2014, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 29.01.2015 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 49 441,25 грн., з них за основним платежем - 39 553,00 грн. та 9 888,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Так у перевіряємий період позивач здійснював підприємницьку діяльність з вантажних перевезень автомобільним транспортом. Перевезення здійснювалися позивачем самостійно, без використання найманої праці, вантажним автомобілем марки DAF модель FT 95.430, реєстраційний номер НОМЕР_1. Контрагентами-замовниками позивача у вказаний період були ТОВ «Кліон», ПАТ «Пиво-безалкогольний комбінат «Славутич», ПАТ «Карлсберг Україна». На підтвердження виконання зазначених господарських операцій надані подорожні листи, товарно-транспортні накладні, акти передачі-прийняття робіт (надання послуг), рахунки-фактури.

У зазначений період позивач придбавав пальне у ПАТ «Укрнафта», СП ТОВ «Кершер», ТОВ «Альянс Холдинг», ТОВ «Золотек», ТОВ «Восток», ПП «Окко-нафтопродукт» про що свідчать податкові накладні. Розрахунки проведені у готівковій формі, що підтверджується фіскальними чеками. Кошти, які витрачалися ФОП ОСОБА_1 на придбання дизельного палива, були віднесені до складу витрат, пов'язаних з господарською діяльністю, а суми сплаченого ПДВ - до складу податкового кредиту.

Так згідно з даними фіскальних чеків у період з 01.01.2011 по 31.12.2013 під час здійснення перевезень вантажу позивач використав 116196,25 л. пального на суму 931513,19грн. У вказаний період ним було придбано 116150,60 л. пального на суму 931441,22грн.

Відповідно до ст.185, ст. 188-189, ст.198, 201 ПК України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів, місце надання яких знаходиться на митній території України; поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість; платник податків зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, яка є підставою для віднесення вказаної в ній суми податку на додану вартість до податкового кредиту Покупця.

Підпунктом 198.3 ст.198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 даного кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до п. 198.2 ст.198 ПКУ вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.201.6 ст.201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

У відповідності до приписів п.201.1, п.201.4., п.201.10, ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний виписати податкову накладну у двох екземплярах та надати покупцю податкову накладну, що має містити визначені за законом певні реквізити, у т. ч. ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні.

Відповідно до п.п. 198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що наявність у позивача, податкових та видаткових накладних по господарськими операціями, що перевірялися, а також відповідних розрахункових документів, дані яких враховані та відображені у бухгалтерському та податковому обліку позивача повністю підтверджують законність нарахування ФОП ОСОБА_1 відповідних сум прибутку, валових витрат, нарахування податкового кредиту та податкових зобов'язань з податку на додану вартість, а також підтверджують факт здійснення господарських операцій позивача з придбання у контрагентів товарів та послуг на підставі яких відповідні суми ПДВ у складі вартості придбаних товарів були включені до податкового кредиту.

Вказані первинні документи відповідають ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»

Відповідно до п.200.1-200.4 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті і перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом, а при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг, а залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Таким чином, як випливає з вищенаведеного, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі в разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.

Отже, податкові органи не можуть нараховувати податок на додану вартість та накладати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та накладання штрафних санкцій.

Висновками перевірки та судом першої інстанції не встановлено жодного фактичного порушення позивачем вимог наведених норм законодавства, яке б позбавляло позивача права на формування податкового кредиту, від'ємного значення ПДВ та на подальше отримання бюджетного відшкодування.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанцій про те, що відповідачем не підтверджено правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський