Справа № 0870/4651/12
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року м. Київ К/800/41661/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

за участю секретаря судового засідання: Міщенко Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Запорізької області Державної податкової служби, до якої приєдналась Прокуратура Запорізької області,

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2012 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2013 року

у справі № 0870/4651/12

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАРС»

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Запорізької області Державної податкової служби,

за участю Прокурора Запорізької області,

про визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАРС» (далі - ТОВ «ЗАРС»; позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Запорізької області Державної податкової служби (далі - ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя Запорізької області ДПС; відповідач), в якому просило визнати протиправними дії контролюючого органу щодо складання акту перевірки № 462/08-01/32116212 від 23 грудня 2011 року, а також скасувати податкові повідомлення-рішення № від 16 січня 2012 року та № від 16 січня 2012 року.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2013 року, адміністративний позов задоволено частково. Скасовано оспорювані акти індивідуальної дії. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ «ЗАРС» судовий збір у розмірі 1 073,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя Запорізької області ДПС, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2012 року, ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2013 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Прокуратура Запорізької області в заяві про приєднання до касаційної скарги підтримує її вимоги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи в межах доводів касаційної скарги відповідно до статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга, до якої приєдналась прокуратура, не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено камеральну перевірку податкової звітності ТОВ «ЗАРС» з податку на додану вартість за жовтень 2011 року, за результатами якої складено акт № 462/08-01/32116212 від 23 грудня 2011 року.

На підставі зазначеного акту перевірки ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя Запорізької області ДПС прийнято податкове повідомлення-рішення № від 16 січня 2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 7 943 675,00 грн. (6 354 124,00 грн. - основний платіж, 1 589 551,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції), та податкове повідомлення-рішення № від 16 січня 2012 року, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 6 322 738,00 грн.

За наслідками адміністративного оскарження, названі акти індивідуальної дії залишено без змін.

Перевіркою встановлено порушення товариством підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.3 статті 200, пункту 203.1 статті 203 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв'язку з: несвоєчасним поданням декларації з податку на додану вартість за жовтень 2011 року, яке мотивоване невизнанням останньої з підстав відсутності відмітки про надання копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді, а також недолучення уточнюючого розрахунку за наявності відмітки про його подання; неправомірним включенням до складу податкового кредиту за жовтень 2011 року (шляхом подання декларації 07 грудня 2011 року) сум податку на додану вартість на підставі податкових накладних № 4909 від 12 листопада 2010 року та № 4910 від 12 листопада 2010 року після спливу 365 днів з моменту їх виписки.

Скасовуючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

За правилами пунктів 7.4, 7.5 Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 10 квітня 2008 року № 233, перша квитанція є підтвердженням платнику податків передачі його податкових документів в електронному вигляді до органу державної податкової служби засобами телекомунікаційного зв'язку. Ця квитанція надсилається органами державної податкової служби на електронну адресу платника податків, з якої було надіслано податкову звітність. Другий примірник першої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі державної податкової служби. Якщо на електронну адресу платника податків не надійшла перша квитанція, то податковий документ вважається неодержаним.

Підтвердженням платнику податків прийняття його податкових документів до бази даних державної податкової служби є друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, в якій визначаються реквізити прийнятого податкового документа в електронній формі, відповідність податкового документа в електронній формі затвердженому формату (стандарту) електронного документа, результати перевірки електронного цифрового підпису, інформація про платника податків, дата та час приймання, реєстраційний номер, податковий період, за який подається податкова звітність, та дані про відправника квитанції. На цю квитанцію накладається електронний цифровий підпис органу державної податкової служби, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційнго зв'язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі державної податкової служби.

В розглядуваній ситуації судами з'ясовано, що 11 листопада 2011 року товариством за результатами господарської діяльності подано до контролюючого органу засобами телекомунікаційного зв'язку податкову декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2011 року, прийняття якої з відповідними додатками підтверджується квитанціями № 1 від 11 листопада 2011 року та № 2 від 11 листопада 2011 року.

При наданні оцінки правомірності формування товариством податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі податкових накладних № 4909 від 12 листопада 2010 року та № 4910 від 12 листопада 2010 року слід враховувати, що згідно з пунктом 1.7 статті 1 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виписки на адресу позивача спірних податкових накладних; далі - Закон № 168/97-ВР) податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

За правилами підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону № 168/97-ВР датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

У разі відмови з боку постачальника товарів (послуг) надати податкову накладну або при порушенні ним порядку її заповнення отримувач таких товарів (послуг) має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву зі скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум цього податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку внаслідок придбання таких товарів (послуг).

Отримання такої скарги є підставою для проведення позапланової виїзної перевірки такого постачальника для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з цього податку за такою цивільно-правовою операцією.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Таким чином, якщо платник не скористався правом подачі заяви, передбаченим підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР, та не звернувся до контролюючого органу із скаргою, то він не мав права включати до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість, не підтверджену податковою накладною.

Водночас у випадку, коли право платника податку на податковий кредит підтверджувалось податковими накладними, отриманими після закінчення податкових періодів, в яких фактично відбулись господарські операції, суми податку на додану вартість, вказані в таких податкових накладних, могли бути включені до складу податкового кредиту в межах строку давності, встановленого підпунктом 15.1.1 пункту 15.1 статті 15 Закону України від 21 грудня 2000 року № 2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на час виписки на адресу позивача спірних податкових накладних).

Варто, крім того, зазначити, що відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на те, що податковим законодавством, чинним на час виписки на адресу позивача спірних податкових накладних, строк реалізації права платника на податковий кредит обмежувався терміном у 1095 днів, подальша зміна правового регулювання щодо цього строку пунктом 198.6 статті 198 ПК України не може впливати на зміст права платника, яке виникло до відповідних змін.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до зміни чи скасування постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2012 року та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2013 року.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Запорізької області Державної податкової служби, до якої приєдналась Прокуратура Запорізької області, залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.