Справа № 635/6048/15-а
Суддя: Панас Н. Л.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 635/6048/15-а
Провадження № 2-а/635/79/2015
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2015 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Панас Н.Л.
при секретарі Супрун Я.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт.Покотилівка адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,-
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2015 року позивач, Головне управління ПФУ в Харківській області, звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив суд визнати дії державного виконавця стосовно винесення постанови ВПВР ВДВС ГТУЮ у Харківській області від 08.06.2015 року про накладення штрафу у розмірі 1360,00 грн. за повторне невиконання без поважних причин рішення суду ВП №42433400 з одночасним направленням подання до правоохоронних органів про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду незаконними, а також скасувати постанову ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області ВП №42433400 від 26.06.2015 року про закінчення виконавчого провадження по справі №2-а-825/11.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24.07.2015 року до ГУ ПФУ в Харківській області надійшла постанова Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області ВП №42433400 від 26.06.2015 року про закінчення виконавчого провадження по справі №2-а-825/11. Позивач з зазначеною постановою не погоджується у зв`язку з наступним. Постановою Харківського районного суду Харківської області від 04 квітня 2011 року визнана протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Харківській області, що полягає у невиконанні заходів, спрямованих на вирішення заяви про перерахунок пенсії ОСОБА_1 ГУ ПФУ в Харківській області зобов"язане направити до Харківського облвійськомату на ОСОБА_1 "Список осіб, пенсії яких підлягають перерахунку" з 01 вересня 2008 року. Зобов"язано Харківський облвійськомат підготувати довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 , виходячи з розміру посадового окладу 1740 грн. Зобов"язано ГУ ПФУ в Харківській області провести перерахунок призначеної пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , виходячит з розміру посадового окладу 1740 грн. з 01 вересня 2008 року по 04 квітня 2011 року та виплатити призначені суми. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2011 року зазначена постанова районного суду була скасована, у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено. Постановою Вищого адміністративного суду України від 29.01.2014 року постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2011 року було скасовано, постанову Харківського районного суду Харківської області від 04.04.2011 року було змінено та в резолютивній частині виключено посилання на кінцеву дату проведення перерахунку пенсії - 04.04.2011 року.
07.03.2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Харківській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№42433400, яку позивач отримав 17.03.2014 року. На підставі вказаної постанови та постанови Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_1 було здійснено перерахунок пенсії, про що було повідомлено ВПВР УДВС ГТУЮ в Харківській області, також було вказано, що виплати за вказаним перерахунком будуть здійснені за наявності бюджетного фінансування. Позивач вказує, що з 01.11.2011 року фінансування з Державного бюджету України на виконання судових рішень не надходило, у зв`язку з чим рішення суду ГУ ПФУ в Харківській області виконано в межах повноважень. У ході примусового виконання вищезазначеного виконавчого документу, державним виконавцем направлено до Харківського районного суду Харківської області подання про зміну способу і порядку виконання рішення, до розгляду якого було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження. Ухвалою суду від 28.07.2014 року в задоволенні подання відмовлено, на підставі чого 17.12.2014 року виконавче провадження поновлено. Але, 14.05.2015 року державним виконавцем було винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 680,00 грн. за невиконання без поважних причин рішення суду. Зазначена постанова була оскаржена в судовому порядку, але до теперішнього часу рішення по цій справі не прийняте. 08.06.2015 року державним виконавцем було винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 1 360,00 грн. за повторне невиконання без поважних причин рішення суду, яка теж була оскаржена в судовому порядку але рішення до теперішнього час з цього питання не прийняте. 23.06.2015 року державним виконавцем було направлено подання до правоохоронних органів про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду, та 26.06.2015 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. На думку позивача, постанова про накладення штрафу за повторне невиконання рішення суду винесена державним виконавцем в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому постанова про закінчення виконавчого провадження підлягає скасуванню, як і постанова про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутись до суду.
Представник позивача у судове засідання не з"явився, подав суду заяву про підтримання позовних вимог, просив розглядати справу за його відсутності.
Представник відповідача в судове засідання не з"явився, надав суду письмові заперечення проти позову, посилаючись на те, що оскаржувані постанови були прийняті з урахуванням вимог діючого законодавства, а тому підстав для їх скасування не вбачається і просив у задоволенні позову відмовити.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій.
Відповідно до ч.2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Згідно до ч. З ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1)' на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для .прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області перебувало виконавче провадження ВП№42433400 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з 01.08.2008 року провести перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 у відповідності з вимогами діючого законодавства.
Постановою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Харківської області відкрито виконавче провадження та встановлено строк для самостійного виконання до 14.03.2014 року.
У ході примусового виконання вищезазначеного виконавчого документу, державним виконавцем направлено до Харківського районного суду Харківської області подання про зміну способу і порядку виконання рішення, до розгляду якого було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження. Ухвалою суду від 28.07.2014 року в задоволенні подання відмовлено, на підставі чого 17.12.2014 року виконавче провадження поновлено.
Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Харківської області прийнято постанову від 14.05.2015 року про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області у розмірі 680,00 грн., копію якої було направлено сторонам виконавчого провадження, та надано строк у 5 днів з моменту отримання даної постанови для виконання рішення суду.
10 червня 2015 року до Харківського районного суду Харківської області надійшов позов ГУ ПФУ в Харківській області про скасування зазначеної постанови. Ухвалою суду від 12 червня 2015 року було відкрите провадження за зазначеним позовом, але до теперішнього часу рішення за ним не прийнято.
08.06.2015 року постановою ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області на позивача повторно було накладено штраф у розмірі 1360,00 грн. за повторне невиконання без поважних причин виконавчого листа.
Постановою ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області від 26.06.2015 року виконавче провадження було закінчене, та 06.06.2015 року року державним виконавцем було направлено подання до правоохоронних органів про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду.
Згідно статті 1 ЗУ «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Частина 2 статті 25 цього закону вказує на те, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.
Виконання рішень за яким боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення здійснюється відповідно до ст. 75 цього закону.
Частини 1 та 2 статті 75 ЗУ «Про виконавче провадження» вказують на те, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов`язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п`яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.
Частина 1 статті 89 цього закону наголошує, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону, передбачено частиною 2 цієї статті.
Судом встановлено, що позивачем на виконання постанови Харківського районного суду Харківської області від 04.04.2011 року було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період з 01.09.2008 року, проте зазначені виплати не були фактично проведені у звязку із відсутністю відповідних коштів на рахунках позивача, які не були перераховані Пенсійним фондом України. Таким чином, позивач судове рішення у частині, яку він повинен був і міг виконати, виконав, провівши відповідні перерахунки доплат до пенсії ОСОБА_1 .
Накладання штрафу за невиконання та повторне невиконання судового рішення можливо, але лише у випадках, якщо таке невиконання відповідно до положень частини 2 ст. 75 та частини 1 ст. 89 ЗУ «Про виконавче провадження» мало місце без поважних причин.
Відсутність відповідного бюджетного та іншого фінансування та коштів на виплату грошових сум на виконання судового рішення для управління Пенсійного фонду України в Харківській області є поважною причиною, яка унеможливлює проведення відповідних виплат.
Відповідно до положень підпункту 4 пункту 2.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах та районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 квітня 2002 року N8-2, основними завданнями управління, зокрема, є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.
Тобто, виплати пенсій та інших виплат здійснюються районним управлінням Пенсійного фонду України виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.
Підпунктом 2 пункту 2.2 Положення про управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 27 червня 2002 року встановлено, що планування у відповідному регіоні доходів та видатків коштів Фонду віднесено до повноважень управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.
Відповідно до пункту 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 жовтня 2007 року №1261, Пенсійний фонд України готує пропозиції щодо формування та реалізації державної політики у сфері пенсійного забезпечення та соціального страхування, бере у межах своїх повноважень участь у розробленні прогнозних показників економічного і соціального розвитку України та проекту Державного бюджету України, планує свої доходи та видатки, здійснює ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення, розробляє проект бюджету Пенсійного фонду України, складає звіт про його виконання та подає їх в установленому порядку Міністру праці та соціальної політики для внесення на розгляд Кабінету Міністрів України.
З наведеного вбачається, що до повноважень управлінь Пенсійного фонду України в районах питання планування доходів та видатків не віднесено, а виплати пенсій та інших платежів, управління здійснює виключно у межах фінансових ресурсів, виділених Пенсійним фондом України.
Враховуючи викладене, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів при відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем семиденного та, повторно, п`ятиденного строку виконати судове рішення в цій частині.
Накладення за таких обставин штрафу на боржника ще більше ускладнює його фінансове становище та ще більше утруднює виконання судового рішення про виплату доплати до пенсії.
У зв`язку з фактичною неможливістю виконання бюджетними державними органами судових рішень про стягнення, виплату коштів Верховною Радою України 5 червня 2012 року було прийнято Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", відповідно до положень частини 1 статті 3 якого виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Тобто списання коштів з рахунків державного органу на виконання судових рішень проводиться лише за умови наявності таких коштів.
Згідно роз`яснення Верховного Суду України №1-5/400 від 14 липня 2006 року, наданого на підставі листа Урядового Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини у справі Качко проти України, відповідно до якого реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно - правових актів національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань. Накладення штрафу на боржника, який з об`єктивних причин у зв`язку з відсутністю відповідного фінансування, обставини, яка не залежить від діяльності боржника, ніяким чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.
Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що дії державного виконавця стосовно винесення постанови ВПВР ВДВС ГТУЮ у Харківській області від 08.06.2015 року про накладення штрафу у розмірі 1360,00 грн. за повторне невиконання без поважних причин рішення суду ВП №42433400 з одночасним направленням подання до правоохоронних органів про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду є незаконними, у звязку з чим постанова ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області ВП №42433400 від 26.06.2015 року про закінчення виконавчого провадження по справі №2-а-825/11 винесена з порушенням вимог чинного законодавства, та підлягає скасуванню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.160,161,162,163 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження - задовольнити.
Визнати дії державного виконавця стосовно винесення постанови ВПВР ВДВС ГТУЮ у Харківській області від 08.06.2015 року про накладення штрафу у розмірі 1360,00 грн. за повторне невиконання без поважних причин рішення суду ВП №42433400 з одночасним направленням подання до правоохоронних органів про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду незаконними.
Скасувати постанову ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області ВП №42433400 від 26.06.2015 року про закінчення виконавчого провадження по справі №2-а-825/11.
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду.
Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Суддя Н.Л.Панас