Справа № 2-а/2508/10716/2011
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

22 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Козелецької районної державної адміністрації на постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 30 березня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Козелецькому районі Чернігівської області, Управління праці та соціального захисту населення Козелецької районної державної адміністрації про оскарження дій та бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Козелецького районного суду Чернігівської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Козелецькому районі Чернігівської області, Управління праці та соціального захисту населення Козелецької районної державної адміністрації про оскарження дій та бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії. Свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до ст. ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на доплату до основної пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, а додаткова пенсія повинна призначатися в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Також вказує, що має право відповідно до ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», на отримання щомісячної допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в розмірі 30% мінімальної заробітної плати, щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі, встановленому ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але відповідачами вказані виплати проводяться в значно нижчому розмірі, тому позивач і просить зобов'язати відповідачів здійснити відповідний перерахунок та виплату зазначених соціальних виплат.

Постановою Козелецького районного суду Чернігівської області від 30 березня 2012 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Козелецької районної державної адміністрації по виплаті позивачу щомісячної допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в розмірі меншому ніж встановлено статтею 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Козелецької районної державної адміністрації здійснити перерахунок і забезпечити виплату ОСОБА_2 з 02 травня 2011 року по 31 грудня 2011 року, щомісячної допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в розмірі 30% мінімальної заробітної плати за відрахуванням вже сплачених сум. Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Козелецької районної державної адміністрації Чернігівської області провести перерахунок та здійснити виплату ОСОБА_2 щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, за відрахуванням виплаченої грошової допомоги.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, Управління праці та соціального захисту населення Козелецької районної державної адміністрації подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до правил ч. 8 ст. 182-3, п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач відповідно до ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», на отримання щомісячної допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі, встановленому ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Оскільки вказані виплати проводилися в значно нижчому розмірі, ніж визначено чинним законодавством України, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню частково.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в Управління праці та соціального захисту населення Козелецької районної державної адміністрації.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадянам, які проживають у зоні посиленого радіоекологічного контролю, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в розмірі 30 % від мінімальної заробітної плати.

За ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», інвалідам 2 групи 1 категорії виплачується щорічна допомога на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

За таких обставин, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що позивач має право на щомісячну грошову допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в розмірі 30 % від мінімальної заробітної плати, на щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Судом першої інстанції встановлено, що спірні соціальні виплати виплачуються позивачу в розмірі, що є нижчим від вказаного вище.

Однак, позивач має право на отримання їх у розмірі, відповідно до правил ст. ст. 37 та 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Наявність такого права у позивача є визначальним для вирішення даного спору, крім того, це право гарантується ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги у вказаній частині є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Відтак, доводи апеляційної скарги спростовуються наведеним, а тому підстав для її задоволення немає.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України у Козелецькому районі Чернігівської області провести позивачу перерахунок та виплату відповідно до ст. ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» доплати до основної пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати та додаткової пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 не перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Козелецькому районі Чернігівської області.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про необгрунтованість позовних вимог в частині, що стосується Управлінні Пенсійного фонду України у Козелецькому районі Чернігівської області.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України судове рішення апеляційної інстанції є остаточним та оскарженню не підлягає як таке, що постановлено за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції в справах, розгляд яких передбачено п. 2 ч. 1 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 167, 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Козелецької районної державної адміністрації - залишити без задоволення, а постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 30 березня 2012 року - без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.