Справа № 812/990/15
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2015-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 жовтня 2015 рокуСєвєродонецькСправа № 812/990/15

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Свергун І.О.,

за участі секретаря Михальченко Д.С.,

представника позивача ОСОБА_1 (договір про надання правової допомоги від 11.06.2015),

представника відповідача № 1 ОСОБА_2 (довіреність від 25.12.2014 № ВДЗ/4614),

представника відповідача № 2 ОСОБА_2 (довіреність від 24.09.2015 № 67/8867),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, Кремінського районного відділу ОСОБА_4 управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

21 серпня 2015 року ОСОБА_3 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області (далі відповідач № 1) про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено таке.

12.06.2014 ОСОБА_3 звільнено з органів внутрішніх справ України з посади старшого інспектора штабу Кремінського районного відділу ОСОБА_4 управління МВС України у Луганській області за п. 65 «а» (за віком) на підставі Наказу № 165 о/с, в якому зазначено, що вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 19 років 11 місяців 02 дні, загальний трудовий стаж 27 років 08 місяців 04 дні. На час звільнення ОСОБА_3 знаходилася у черговій відпустці, їй не було видано трудову книжку та не проведено повний розрахунок.

01.04.2015 Наказом № 115 о/с по особовому складу внесено зміни до Наказу № 165 о/с від 12.06.2014, а саме: видалено 10 років 01 місяць 16 днів загальний трудовий стаж, змінено 27 років 07 місяців 23 дні з «вислуги років для призначення пенсії» на 27 років 07 місяців 23 дні «загальний стаж».

Позивач вважає, що зміни до Наказу від 12.06.2014 № 165 о/с є незаконними, оскільки Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачає внесення змін до Наказів про звільнення після виходу особи у відставку.

05.01.2015 позивачем отримано лист ГУМВС України у Луганській області від 26.08.2014 № 6/-1 о/с, в якому зазначено, що оригінал трудової книжки позивача перебуває в її особовій справі, яка знаходиться в адміністративній будівлі ГУМВСУ в м. Луганську, яка захоплена незаконним озброєним формуванням, що є перепоною у правильному нарахуванні стажу роботи і видачі трудової книжки.

29.04.2015 позивач ОСОБА_3 направила відповідачеві лист від 28.04.2015 з вимогою про видачу трудової книжки, і 19.05.2015 отримала дублікат трудової книжки серія АЕ № 214171 з зазначенням дати звільнення 12.06.2014.

19.06.2015 ОСОБА_3 звернулася до відповідача з заявою про видачу наказу про зміну дати звільнення з 12.06.2014 на 19.05.2015 (день видачі дубліката трудової книжки), видачу копії наказу про зміну дати звільнення, а також проведення повного розрахунку. 25.07.2015 позивачем отримано лист від ГУМВС України в Луганській області у м. Сєвєродонецьку від 21.07.2015 № 6/2-3633, у якому відповідач відмовився виносити наказ про зміну дати звільнення та вносити будь-які зміни до трудової книжки.

Позивач не погоджується з розрахунком стажу для призначення пенсії за вислугою років у звязку з тим, що відповідачем не враховано період її навчання у Луганському педагогічному університеті ім.Т.Г.Шевченка, оскільки відповідно до абзацу 2 пункту і) частини 1 статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» - до вислуги років особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах пяти років із розрахунку один рік навчання за 6 місяців служби. Тобто відповідач по справі при повторному розрахунку трудового стажу позивача протиправно не зарахував до вислуги років 2 роки 6 місяців на день звільнення з ОВС, що потягнуло за собою зменшення вислуги років з 20 років 02 місяців 07 днів до 17 років 06 місяців 07 днів.

З посиланням на норми Кодексу законів про працю України, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 №58, позивач просить суд:

- визнати дії ГУМВС України у Луганській області неправомірними стосовно неврахування до вислуги років 2 роки 06 місяців навчання у Луганському педагогічному університеті ім. Т.Г.Шевченка ОСОБА_3, стосовно відмови видати наказ про зміну дати звільнення з органів внутрішніх справ з 12.06.2014 по 19.05.2015 ОСОБА_3, стосовно відмови внести зміни до трудової книжки щодо дати звільнення з 12.06.2014 на 19.05.2015 ОСОБА_3, стосовно відмови в проведенні розрахунку і виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_3 за період з 12.06.2014 по 19.05.2015;

- зобовязати ГУМВС України у Луганській області видати наказ про зміну дати звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ з 12.06.2014 на дату 19.05.2015;

- зобовязати ГУМВС України у Луганській області внести до трудової книжки АЕ № 214171 зміну дати звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ з 12.06.2014 на дату 19.05.2015;

- зобовязати ГУМВС України у Луганській області видати наказ про зарахування до вислуги років 2 роки 06 місяців ОСОБА_3 період її навчання у Луганському педагогічному університеті ім. Т.Г.Шевченка;

- зобовязати ГУМВС України у Луганській області видати наказ про перерахунок і виплату ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12.06.2014 по 19.05.2015.

Ухвалою суду від 13.10.2015 залучено як другого відповідача в справі Кремінський районний відділ ГУМВС України у Луганській області.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, надав суду пояснення, аналогічні викладеному в позові.

Представник відповідача ОСОБА_4 управління МВС України у Луганській області (далі відповідач № 1) у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення від 03.09.2015 (арк. справи 26-28), в яких послався на те, що відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17.02.1992 № 393, якою затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, час навчання у цивільних вищих навчальних закладах зараховується у разі призначення пенсії відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ». Позивачеві призначена пенсія відповідно до п. «б» ст. 12 Закону, тому вимоги щодо зарахування 2 років 6 місяців до вислуги років є безпідставними та суперечать вимогам Закону.

Оригінал трудової книжки позивачеві не був виданий не з вини відповідача, а у звязку з тим, що 18.05.2014 незаконним озброєним формуванням захоплено адміністративну будівлю ГУМВСУ у Луганській області, яка розташована за адресою: вул. Луначарського, 38, м. Луганськ, про що 26.05.2014 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002210 внесено відповідні відомості, разом з усією документацією, а також особовими справами працівників ГУМВСУ, про що також 14.01.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000059 внесено відомості за фактом незаконного заволодіння майном ГУМВС.

Після надання ОСОБА_3 документів щодо її трудової діяльності ГУ МВСУ здійснило розрахунок вислуги років та видало позивачу дублікат трудової книжки.

На підставі викладеного відповідач № 1 просив відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача Кремінського РВ ГУМВС України у Луганській області (далі відповідач № 2) також заперечував проти позову, про що надав письмові заперечення (арк. справи 119-121), аналогічні наданим відповідачем № 1.

Суд, який вислухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінив докази відповідно до вимог ст.ст. 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов наступного.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_3 05.12.1996 прийнята на службу в органах внутрішніх справ, що підтверджується записом у дублікаті трудової книжки серії АЕ № 214171 (арк. справи 6).

Відповідно до наказу ОСОБА_4 управління МВС України у Луганській області від 12.06.2014 № 165 о/с «По особовому складу» майора міліції ОСОБА_3, старшого інспектора штабу Кремінського районного відділу ОСОБА_4 управління МВС України у Луганській області, звільнено з органів МВС у відставку за п. 65 «а» (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, з зазначенням того, що вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 19 років 11 місяців 02 дні, загальний трудовий стаж складає 27 років 08 місяців 04 дні (арк. справи 16).

Наказом ОСОБА_4 управління МВС України у Луганській області від 01.04.2015 № 115 о/с відповідно до ст. 12 п. «б» Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та п. 2 наказу ГУМВС України у Луганській області від 22.09.2014 № 1972 «Про тимчасовий порядок звільнення працівників з ОВС», на підставі висновку ГУМВСУ від 13.03.2015, внесено часткову зміну в пункт наказу ОСОБА_4 управління МВС України у Луганській області від 12.06.2014 № 165 о/с: майора міліції ОСОБА_3, старшого інспектора штабу Кремінського районного відділу вважати звільненою у відставку за п. 65 «а» (за віком) з вислугою років:

- 17 років 06 місяців 07 днів у календарному обчисленні;

- 27 років 07 місяців 23 дні загальний трудовий стаж (арк. справи 17).

Зазначеним наказом також підтверджено наступні періоди служби ОСОБА_3 станом на 12.06.2014:

- 17 років 06 місяців 07 днів час служби у календарному обчисленні;

- 10 років 01 місяць 16 днів загальний трудовий стаж;

- 27 років 07 місяців 23 дні вислуга років для призначення пенсії.

Після звільнення позивач ОСОБА_3 неодноразово зверталася до відповідача № 1 з проханням видати їй трудову книжку.

Згідно з листами ГУМВС України у Луганській області від 17.11.2014 № 6/2-421, від 05.01.2015 № 6/1-1, від 14.03.2015 № 6/2-908, довідкою від 03.04.2015 № 6/2-13-1-1 у звязку з захопленням адміністративної будівлі ГУМВС України у Луганській області незаконними озброєними формуваннями особова справа разом з трудовою книжкою ОСОБА_3 втрачена. У звязку з цим відповідач № 1 не має можливості видати позивачу трудову книжку та направити матеріали для призначення пенсії (арк. справи 13, 14, 15, 33).

28.04.2015 позивач направила на адресу начальника ГУМВС України у Луганській області генерал-лейтенанта міліції ОСОБА_5 лист з проханням посприяти оформленню та видачі дубліката трудової книжки (арк. справи 11).

19.05.2015 позивачу видано дублікат трудової книжки серія АЕ № 214171 з зазначенням дати звільнення 12.06.2014, що підтверджується заявою ОСОБА_3 від 19.05.2015 (арк. справи 38).

19.06.2015 позивач звернулася до відповідача з заявою, в якій просила видати наказ про зміну дати звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ України, змінивши її з 12.06.2014 на 19.05.2015 і зазначену зміну внести до трудової книжки; видати наказ про розрахунок і виплату заявнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_3 за період з 12.06.2014 по 19.05.2015 включно; направити зазначені накази про зміну дати звільнення з органів внутрішніх справ України та про розрахунок і виплату заявнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12.06.2014 по 19.05.2015 до головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області для перерахунку пенсії ОСОБА_3 (арк. справи 7).

21.07.2015 ГУМВС України у Луганській області надано відповідь № 6/2-3633 на заяву ОСОБА_3 від 19.06.2015, в якій відповідач № 1 посилався, що трудову книжку позивачу не було видано у звязку з відсутністю інформації щодо періодів роботи до прийому на службу в органах внутрішніх справ та через відсутність інформації про проходження служби в органах внутрішніх справ у тимчасовому місці дислокації ГУМВСУ (м. Сватове, м. Сєвєродонецьк). У подальшому, після надання позивачем документів на підтвердження попереднього стажу та служби в ОВС, позивачу було підтверджено вислугу років для призначення пенсії по лінії МВС та видано дублікат трудової книжки. Враховуючи викладене, видавати наказ про зміну дати звільнення та вносити будь-які зміни до трудової книжки немає правових підстав (арк. справи 9).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (частина 1 статті 48 Кодексу законів про працю України).

Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України (частина 5 статті 48 Кодексу законів про працю України).

Питання, повязані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 (далі Інструкція № 58).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.12.2005 № 1276 затверджено Інструкцію з організації обліку кадрів в системі Міністерства внутрішніх справ України (далі Інструкція № 1276), яка визначає порядок організації та здійснення обліку рядового і начальницького (офіцерського) складу, робітників і службовців центрального апарату Міністерства, органів і підрозділів внутрішніх справ, вищих навчальних закладів МВС та установ і підприємств, які безпосередньо підпорядковані МВС України, внутрішніх військ, а також особливості ведення трудової книжки в органах внутрішніх справ України.

Відповідно до п. 2.1.1.6 Інструкції № 1276 основним документом персонального обліку працівників службовців є трудова книжка, яка оформлюється відповідно до Кодексу Законів про працю України та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 №58, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110.

Аналогічні положення закріплено у п. 6.1 Правил оформлення та ведення особових справ працівників органів внутрішніх справ України (додаток № 4 до п. 2.1.1.4 Інструкції № 1276).

Відповідно до п. 1.1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають

державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом 4.1 Інструкції № 58 власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Аналогічні положення щодо виплати середнього заробітку містить і стаття 235 КЗпП України, відповідно до частини 5 якої у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Правовідносини щодо видачі дубліката трудової книжки також врегульовано Інструкцією № 58.

Відповідно до п. 5.1 Інструкції № 58 особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов'язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом «Дублікат» в правому верхньому кутку першої сторінки.

Оцінюючи доводи відповідача № 1 про те, що його вини у втраті трудової книжки позивача не було, вказана втрата відбулася внаслідок захоплення будівлі ГУМВС України у Луганській області незаконними озброєними формуваннями, тобто, в результаті дії непереборної сили, суд зазначає таке.

Згідно з Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» на території Луганської та Донецької областей проводиться антитерористична операція.

З 19 травня 2014 року, після захоплення будівлі ГУМВС України у Луганській області, тимчасовим місцем дислокації ГУМВС України у Луганській області було визначено м. Сватове Луганської області.

Згідно з наказом ГУМВС України у Луганській області від 31.07.2014 № 1363 установу відповідача № 1 було передислоковано до м. Сєвєродонецька.

Обовязок ведення особової справи позивача відповідно до Інструкції № 1276 покладався на відповідача № 1.

Вказані обставини не заперечуються сторонами.

Суд вважає, що вини відповідача № 1 у втраті особової справи та, відповідно, трудової книжки позивача внаслідок захоплення будівлі дійсно не було. Однак після переміщення установи відповідач № 1 не вжив жодних заходів до видачі позивачу дубліката трудової книжки.

Як установлено судом, позивач з 1996 року та до моменту звільнення 12.06.2014 проходила службу в Кремінському районному відділі ОСОБА_4 управління МВС України у Луганській області. Документи щодо проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ (особова картка, накази про прийняття, присвоєння спеціальних звань тощо) перебували в Кремінському районному відділі ОСОБА_4 управління МВС України у Луганській області, які в ході розгляду справи було надано до суду (арк. справи 64-82).

Відповідач № 1 не вжив жодних заходів щодо витребування у відповідача № 2 вказаних документів на підтвердження інформації про проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ для видачі позивачу дубліката трудової книжки. Натомість, відповідач № 1 на численні звернення позивача повідомляв про неможливість видачі трудової книжки внаслідок її втрати.

Також суд зауважує, що конструкція статті 235 КЗпП України та пункту 4.1 Інструкції № 58 вказує на вину власника або уповноваженого ним органу не щодо втрати трудової книжки, а щодо затримки в видачі трудової книжки.

Суд вважає, що вини відповідача у втраті особової справи та, відповідно, трудової книжки позивача внаслідок захоплення будівлі не було. Разом з тим, відповідач № 1 у випадку втрати трудової книжки (вкладишу до неї) з будь-яких причин, не звільнений від обовязку не пізніше 15 днів після заяви особи, яка загубила трудову книжку, а у разі ускладнення в інші строки видати працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом «Дублікат». Натомість, відповідач № 1 після переміщення установи до іншої місцевості протягом тривалого часу не вживав заходів до видачі позивачу дубліката трудової книжки, що, у свою чергу, призвело до затримки видачі трудової книжки звільненому працівникові.

Таким чином, суд вважає, що вина відповідача № 1 полягає саме у протиправній невидачі позивачу трудової книжки протягом майже одного року, яка виникла внаслідок бездіяльності відповідача № 1 та невжиття ним жодних заходів для видачі позивачу дубліката трудової книжки.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання неправомірними дій відповідача № 1 щодо відмови позивачу в зміні дати звільнення з органів внутрішніх справ з 12 червня 2014 року на 19 травня 2015 року та внесення відповідних змін до трудової книжки, зобовязання відповідача № 1 видати наказ про зміну дати звільнення позивача з органів внутрішніх справ у відставку за п. 65 «а» (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 12 червня 2014 року на 19 травня 2015 року та зобовязання відповідача № 1 внести до трудової книжки позивача запис про зміну дати звільнення з органів внутрішніх справ у відставку за п. 65 «а» (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 12 червня 2014 року на 19 травня 2015 року.

Щодо позовної вимоги про зобовязання відповідача видати наказ про перерахунок і виплату позивачеві середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12.06.2014 по 19.05.2015 включно суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі за текстом - Порядок).

Згідно з пунктом 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Суд при обрахунку розміру грошового забезпечення ОСОБА_3 за час вимушеного прогулу виходить із розміру заробітної плати позивача за квітень та травень 2014 року. Згідно з довідкою Кремінського районного відділу ГУМВС України у Луганській області від 02.09.2015 № 57/30 грошове забезпечення ОСОБА_3 за квітень 2014 року складало 4415,43 грн., за травень 2014 року 3469,02 грн., разом 7884,45 грн. (арк. справи 39).

Таким чином, одноденний заробіток позивача складає 197,11 грн. (7884,45 грн. : 40 робочих днів (кількість робочих днів у квітні 2014 року 21, у травні 2014 року 19 згідно з листом Міністерства соціальної політики України від 04.09.2013 № 9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік»)).

Кількість робочих днів з дня звільнення позивача 12.06.2014 та по день видачі позивачу дубліката трудової книжки складає 242 (згідно з листами Міністерства соціальної політики України від 04.09.2013 № 9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» та від 09.09.2014 № 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік»).

Таким чином, сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу складає 47700,62 грн. (197,11 грн. х 242 дні).

Вирішуючи питання щодо вказаної позовної вимоги, суд, керуючись статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства, при обранні належного способу захисту порушеного права позивача, дійшов висновку про стягнення з відповідача № 1 на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 47700 грн. 62 коп.

Суд не бере до уваги посилання відповідача № 1 на те, що позивач ОСОБА_3 отримувала пенсію за вислугу років з 13.06.2014, відтак, їй не може бути сплачене грошове забезпечення.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Чинне законодавство України не містить обмежень щодо працевлаштування осіб, які отримують пенсію, та, відповідно, на отримання оплати своєї праці. Положеннями статті 235 КЗпП України та п. 4.1 Інструкції № 58 також не встановлено обмежень стосовно виплати працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу за умови отримання ним інших видів доходів.

Суд також наголошує, що сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу підлягає стягненню саме з ОСОБА_4 управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області. Відповідно до п.п. 4.1.2 п. 4.1 Інструкції № 1276 відповідальність за організацію і стан обліку кадрів покладається: у головних управліннях МВС України в Автономній Республіці Крим, місті Києві та Київській області, управліннях МВС України в областях, місті Севастополі, на транспорті, навчальних закладах, міськрайлінорганах внутрішніх справ на керівників підрозділів роботи з персоналом, а там, де вони штатним розписом не передбачені, - на керівників органів внутрішніх справ, підрозділів, установ, підприємств системи МВС України.

Відповідач № 1 не заперечував проти того, що обовязок ведення (заповнення, видачі при звільненні) трудової книжки позивача покладався саме на нього.

Посилання відповідача № 1 на ту обставину, що виплату грошового забезпечення позивачеві здійснював Кремінський районний відділ ГУМВС України у Луганській області, тому стягнення має здійснюватися зі вказаної особи, суд до уваги не бере. Наказ про звільнення позивача видано відповідачем № 1, на останнього також покладено обовязок видачі позивачу трудової книжки. Право позивача порушено саме ОСОБА_4 управлінням МВС України у Луганській області. Тому відповідальність за таке порушення має покладатися на відповідача № 1.

Водночас суд не знаходить підстав для задоволення позовної заяви про визнання неправомірними дій відповідача № 1 стосовно відмови в проведенні розрахунку та виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Належним, необхідним і достатнім засобом поновлення вказаного права суд вважає саме стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Щодо позовних вимог про зобовязання відповідача № 1 видати наказ про зарахування до вислуги років 2 роки 06 місяців ОСОБА_3 періоду її навчання в Луганському педагогічному університеті ім. Т.Г.Шевченка суд зазначає наступне.

Згідно з дублікатом трудової книжки позивача та наказами Бараниківської середньої школи ОСОБА_3 з 15.08.1988 працювала вчителем початкових класів та вчителем української мови та літератури Бараниківської середньої школи Кремінського району Луганської області, 05.12.1996 звільнена з займаної посади у звязку з переведенням до Кремінського РВ ГУМВС України у Луганській області (арк. справи 6, 59-62).

У період з 1990 року по 1995 рік ОСОБА_3 навчалася в Луганському державному педагогічному інституті ім. Т.Г.Шевченка Східноукраїнського державного університету зі спеціальності «Українська мова та література», що підтверджується дипломом спеціаліста серії КА № 009186 та додатком до нього (арк. справи 55-56).

На думку позивача, згідно з підпунктом «ї» частини 1 статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» період її навчання у вищому навчальному закладі має бути зарахований як 2 роки 6 місяців при розрахунку вислуги років. Суд вважає тлумачення позивача вказаної норми хибним з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту «ї» частини 1 статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі Закон № 2262) до вислуги років особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Проаналізувавши зміст цієї норми, суд зауважує, що умовою зарахування періоду навчання особи в цивільному вищому навчальному закладі, а також в іншому навчальному закладі до вислуги років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби є присвоєння офіцерського (спеціального) звання після закінчення такого навчального закладу та до вступу на військову службу, службу в органах внутрішніх справ та ін.

Верховний Суд України в постанові від 10 березня 2015 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/43310876) зазначив, що додатково до вказаної вислуги може бути зарахований час навчання в навчальних закладах, зазначених у статті 17 вказаного вище Закону, якщо після їх закінчення присвоюється офіцерське (спеціальне) звання.

Таким чином, присвоєння офіцерського (спеціального) звання має відбуватися саме за наслідками закінчення навчального закладу.

Як установлено судом, після закінчення позивачем ОСОБА_3 вищого навчального закладу та до її вступу на службу в органах внутрішніх справ їй не присвоювалося офіцерське (спеціальне) звання. Таке звання присвоєно позивачу після вступу на службу в Кремінському районному відділі ГУМВС України у Луганській області. Згідно з наказом Міністра внутрішніх справ від 31.12.1997 № 562 ОСОБА_3 присвоєно спеціальне звання начальницького складу «лейтенант міліції» (арк. справи 79).

Отже, період навчання позивача в Луганському державному педагогічному інституті ім. Т.Г.Шевченка Східноукраїнського державного університету не може бути зараховано до вислуги років, тому позовні вимоги в цій частині не належать до задоволення.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах стягнення за один місяць.

Розмір грошового утримання позивача за один місяць складає 3942,23 грн. Відтак, постанова суду в частині стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 3942,23 грн. належить до негайного виконання.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується наступним.

На час звернення до суду з позовом 21.08.2015 Закон України «Про судовий збір» діяв у редакції, яка передбачала звільнення від сплати судового збору позивачів за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

При зверненні до суду з позовом позивач ОСОБА_3 сплатила судовий збір у розмірі 73,08 грн. (арк. справи 2).

Згідно з частиною 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній з 01.09.2015) сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне розяснити позивачу його право на звернення до суду з клопотанням про повернення судового збору.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 69-72, 94, 158-163, 167, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, Кремінського районного відділу ОСОБА_4 управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії ОСОБА_4 управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області щодо відмови ОСОБА_3 у зміні дати звільнення з органів внутрішніх справ з 12 червня 2014 року на 19 травня 2015 року та внесення відповідних змін до трудової книжки.

Зобовязати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області видати наказ про зміну дати звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ у відставку за п. 65 «а» (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 12 червня 2014 року на 19 травня 2015 року.

Зобовязати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області внести до трудової книжки ОСОБА_3 запис про зміну дати звільнення з органів внутрішніх справ у відставку за п. 65 «а» (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 12 червня 2014 року на 19 травня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_4 управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 47700 грн. 62 коп. (сорок сім тисяч сімсот грн. 62 коп.) з відрахуванням установлених законом податків та інших обовязкових платежів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 3942 грн. 23 коп. (три тисячі девятсот сорок дві грн. 23 коп.).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2015 року.

Суддя ОСОБА_6