Справа № 324/11/2070
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2011-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

19 липня 2011 р. № 2-а- 324/11/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Горшкова О.О., при секретарі судового засідання - Гетьман Н.В., за участю сторін: позивач - ОСОБА_1, представник позивача - ОСОБА_2, представник відповідача 1 - ОСОБА_3, представник відповідача 2 - ОСОБА_3, представник відповідача 3 - не з'явився, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до 1. Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, 2. начальника СГРФО Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області підполковника міліції ОСОБА_4, 3. Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Київського районного відділу Харківського міського Управління Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, начальника СГІРФО Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області підполковника міліції ОСОБА_4, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, в якому просить суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати протиправним рішення начальника СГІРФО Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області підполковника міліції ОСОБА_4 про видворення за межі України громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.07.2010р.; скасувати рішення начальника СГІРФО Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області підполковника міліції ОСОБА_4 про видворення за межі України громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.07.2010р.; зобовязати Київський РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області вчинити дії щодо анулювання запису про видворення та заборони вїзду в паспортний документ W № 359803 на ст. 44 на імя громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він проживає на території України з 2005р., куди прибув для навчання, був студентом інженерно-педагогічної академії до 10.05.2010р. 06.03.2008р. уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_6, з якою має спільну дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 Через скрутне матеріальне становище був відрахований з навчального закладу, так як не зміг оплатити навчання в академії. 06.07.2010 начальником СГІРФО Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області підполковником міліції ОСОБА_4М прийнято рішення про видворення за межі України громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_1, яке останній вважає протиправним та таким, що суперечить законодавству з огляду на відсутність компетенції відповідача на прийняття подібного рішення, прийняття оспорюваного рішення за межами повноважень та з порушеннями вимог чинного законодавства.

Відповідач 2, заперечуючи проти позову зазначив, що при прийнятті рішення про видворення за межі України громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, було враховано, що останній з 06.03.2008 року уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_6 та має дитину ОСОБА_8 Халілівну. На час прийняття вказаного рішення, згідно ст. 4 Закону України «Про імміграцію», де визначаються категорії іммігрантів, яким надається дозвіл на імміграцію в Україні, громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_1 мав підстави для отримання посвідки на постійне проживання на території України, але не прийняв необхідних заходів щодо оформлення цього документа. Крім того, Сімейний Кодекс України не регулює питань, повязаних з законністю вїзду, перебування та виїзду з території України іноземних громадян, порядок їх реєстрації, отримання дозволу на постійне проживання в Україні та громадянства України, а визначає засади Сімейних відносин між подружжям, дітьми та батьками, тощо. Позивач, як батько, мав вжити всіх необхідних заходів, для забезпечення законності свого перебування на території України, але цього не зробив, тому згідно законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, після встановленого терміну перебування, мав покинути територію України, у звязку з чим дії позивача призвели до порушень положень законодавства України та основних засад Конвенції про права дитини, а оскаржуване рішення прийняте з дотриманням законодавства та з урахуванням всіх існуючих передумов.

Відповідач 1 у судовому засіданні підтримав правову позицію відповідача 2.

Відповідач 3 у судове засідання 19.07.2011 року не зявився, причини неявки суду не повідомив, письмових заперечень проти позову не надав. Враховуючи те, що відповідно до ст. 35 КАС України відповідача 3 було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, суд дійшов висновку розглядати справу за наявними в ній матеріалами, без участі зазначеної сторони.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином ОСОБА_5, який з 2005 р. проживає на території України, куди прибув з метою навчання. 06.03.2008р. позивач уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про шлюб ОСОБА_4 1-ВЛ № 085745), від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_8 Халілівну, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є громадянкою України за народженням згідно з вимогами п.1 ст.6 Закону України «Про громадянство України» (довідка № 4363 про реєстрацію особи громадянином України, видана заступником начальника УГІРФО ГУМВС України в Харківській області 23.12.2010) . Наказом Центру перепідготовки іноземних громадян ОСОБА_9 інженерно-педагогічної академії № 2008/95 від 15.10.2008 «Про зарахування на курси професійно-технічного навчання іноземних громадян» ОСОБА_1 був зарахований слухачем КПТН за контрактом у 2008/2009 навчальному році. З 20.10.2009р. зареєстрований за адресою реєстрації дружини: Харківська область, Дергачівський район, с. Сіряки, вул. Мічуріна, 26, дійсної до 10.05.2010р. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 12.05.2010р. громадянин ОСОБА_10 ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 203 ч. 1 КУпАП України та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340 грн. Даний штраф був сплачений позивачем 13.05.2010р., про що свідчить копія квитанції. Наказом Центру підготовки іноземних громадян ОСОБА_9 інженерно-педагогічної академії № 2010/32 від 18.05.2010р. «Про відрахування іноземних громадян з курсів професійно-технічного навчання» відрахований з курсів професійно-технічного навчання у 2009/2010 навчальному році, як такий, що не поновив контракт.

Рішенням про видворення за межі України громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.07.2010, затвердженого заступником начальника ГУМВС України в Харківській області полковником міліції ОСОБА_11 09.07.2010 вирішено видворити за межі України громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 в термін до 20.07.2010 та заборонити йому вїзд в Україну терміном на 6 місяців.

Відповідно до статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Дана норма Конституції знайшла своє відображення в статті 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус, закріплює основні права,свободи та обов'язки іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, і визначає порядок вирішення питань, пов'язаних з їх в'їздом в Україну або виїздом з України.

Статтею 32 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлені підстави видворення іноземців за межі України, до яких належать: вчинення особою злочину або адміністративного правопорушення, після відбуття призначеного йому покарання чи виконання адміністративного стягнення; вчинення дій, які грубо порушують законодавство про статус іноземців та осіб без громадянства, або суперечать інтересам забезпечення безпеки України чи охорони громадського порядку, або коли це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Крім зазначених підстав видворенню підлягають також особи за вчинення: порушення прикордонного режиму в пунктах пропуску через державний кордон; проживання без документів, що дають право на проживання; проживання за недійсними, підробленими документами; працевлаштування без відповідного дозволу; не додержання встановленого порядку реєстрації та пересування; ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування; порушення правил транзитного проїзду через територію України; незаконне перетинання кордону.

Як вбачається з оскаржуваного рішення підставою для прийняття рішення про видворення Позивача слугувало його тривале перебування на території України на нелегальному стані та відсутність у нього підстав для подальшого перебування на території держави.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Дана норма є загальною. Отже, приймаючи рішення, субєкт владних повноважень повинен дотримуватися визначених критерієв, у звя'зку з чим, суд приходить до висновку, що при розв'язанні спору дії відповідача щодо прийняття рішення про видворення позивача належить перевірити на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, позаяк саме цей правовий акт індивідуальної дії створив для позивача обов'язок покинути межі території України з одночасною забороною в'їзду на певний строк.

Щодо відсутності підстав для подальшого перебування на території України, як однієї з підстав для видворення позивача за межі України та заборони його в'їзду стороком на шість місяців, необхідно зазначити, що позивач приїхав до України з метою навчання. Проте, в період перебування на території України з'явились нові обставини, що мають значення для вирішення питання про видворення іноземця за межі України, а саме те, що громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та громадянка України ОСОБА_6, 14.09.1988р.н., уклали шлюб. Від даного шлюбу, вони мають доньку, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_4 1-ВЛ № 126861, і ОСОБА_12 являється батьком ОСОБА_8 Халілівни.

Згідно ст. 18 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземці та особи без громадянства можуть укладати і розривати шлюби з громадянами України та іншими особами відповідно до законодавства України. Іноземці та особи без громадянства мають рівні з громадянами України права і обов'язки у шлюбних і сімейних відносинах.

Тобто, після народження дитини у відповідності до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, у позивача з'явився обов'язок щодо утримання дитини.

Згідно ст. 5 ч. 1 Сімейного кодексу України, держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім'ї.

Відповідно до Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобовязуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Посилання відповідача 2 в рішенні про видворення на відсутність підстав для подальшого перебування позивача на території України, як на підставу його видворення, є необґрунтованим, однобоким та зробленим без урахування вимог законодавства в його комплексному оцінюванні та сукупному аналізу їх норм.

За цих умов керівництвом ГУМВС в Харківській області від 10.09.2010 було прийнято рішення, яким скасовано тимчасову заборону вїзду на територію Україну, що в свою чергу, підтверджує протиправність висновків оскаржувамого рішення.

Так, рішенням заступника начальника начальника відділу протидії незаконній міграції УГІРФО ГУМВС України в Харківській області підполковником міліції ОСОБА_13 10.09.2010 року було прийнято рішення про відміну заборони вїзду громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, погодженого заступником начальника УГІРФО ГУМВС України в Харківській області полковником міліції ОСОБА_14, затвердженого заступником начальника ГУМВС України в Харківській області полковником міліції ОСОБА_11 10.09.2010 року, яким було вирішено відмінити заборону вїзду терміном на шість місяців, прийнятого керівництвом ГУМВС України в Харківській області 09.07.2010 року рішення відносно громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_6, у звязку з тим, що дане рішення може призвести до порушень положень Сімейного Кодексу України, Основних засад Конвенції про права дитини.

Щодо тривалого перебування на території України на нелегальному стані, як підставу видворення позивача за межі України, суд зазначає наступне.

Як вбачається з копії паспорту позивача реєстрація останнього, здійснена УГУРФО ГУМВС України в Харківській області 03.12.2009р. та була дійсною до 10.05.2010р.

Відповідно до п. 27 Правил в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію продовження терміну перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, які не зазначені у пунктах 20 і 21 цих Правил і прибули на тривале перебування з метою навчання, працевлаштування, у приватних справах тощо, здійснюється територіальними органами або підрозділами Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб в порядку, встановленому МВС. Відповідні документи оформляються на підставі письмових звернень іноземця та особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніше ніж за 3 робочих дні до закінчення дії реєстрації. У продовженні терміну може бути відмовлено у разі відсутності для цього підстав та коштів для покриття витрат, пов'язаних з перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони.

Судом встановлено, що з письмовою заявою до начальника УГІРФО ГУМВС України в Харківській області про продовження терміну реєстрації на території України Позивач звернувся 05.05.2010р. Про факт звернення позивачем з даною заявою та її прийняття відповідним органом свідчить наявність резолюції у верхньому лівому куті «зареєструвати» «до розгляду», датованою 05.05.2010р. В даній заяві Позивач просив продовжити термін його перебування на території України з урахуванням факту наявності шлюбних відносин з громадянкою України та спільної дитини ІНФОРМАЦІЯ_7 відповідно до п.1 ч.3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію».

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про імміграцію» позивач має підстави для отримання посвідки на постійне проживання на території України.

В позовній заяві позивачем зазначено та підтверджено в судовому засіданні, що ним спільно з дружиною в березні 2009р. до ВГІРФО Дергачівського РВ ГУМВС в Харківській області було подано документи на підтвердження громадянства його дитини ОСОБА_8, як підставу отримання посвідки. Проте зазначені документи були втрачені.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які буреть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків екпертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

З метою забезпечення повного, всебічного та об'єктивного розгляду даної справи, судом неодноразово з ВГІРФО Дергачівського РВ ГУМВС України в Харківській області витребувалися докази реєстрації заяви ОСОБА_1 про підтвердження громадянства його малолітньої дитини ОСОБА_8 Халілівни, ІНФОРМАЦІЯ_8, а також заяви на отримання посвідки на постійне проживання та надання позивачу статусу мігранта, проте вимоги суду виконані не були, підтверджуючі документи - не надані.

Так, з листа заступника прокурора Харківської області Лахтюка Л. від 27.12.2010 року № 07/1-9042-10, надісланого на адресу ОСОБА_1 за результатами його звернення щодо неправомірних дій посадових осіб ВГІРФО Дергачівського РВ, СГІРФО Київського РВ ХМУ та УГІРФО ГУМВС України в Харкіській області, вбачається, шо Прокуратурою Харківської області спільно з ВВБ в Харківській області СВБ ГУБОЗ МВС України щодо зазначених фактів було проведено перевірку, за результатами якої встановлено, що під час розгляду заяви позивача, поданої у березні 2009 року до ВГІРФО Дергачівського ГУМВС України в Харківській області, щодо підтвердження громадянства малолітній дочці позивача ОСОБА_8 Халілівни та надання йому статусу мігранта посадовими особами даного відділу порушено вимоги законів України "Про громадянство" в частині неналежного її розгляду, що призвело до втрати поданих документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході судового засідання, відповідач, як субєкт владних повноважень, не надав суду відомостей або документів, які б спростували факт звернення позивача до ВГІРФО Дергачівського РВ ГУМВС України в Харківській області з заявою про підтвердження громадянства його малолітньої дитини ОСОБА_8 Халілівни, 02.11.2008р.н., з заявою про отримання посвідки на постійне проживання та надання йому статусу мігранта, враховуючи лист Прокуратури області від 27.12.2010 року № 07/1-9042-10, який, в свою чергу, підтверджує факт звернення позивача з відповідною заявою та її втрату посадовими особами, у звязку з чим суд вважає, що відповідач не довів належним чином правомірність прийнятого ним рішення та не обґрунтував належними та допустимими доказами обгрунтованість рішення, в якому зазначає на не вжиття позивачем мір по оформленню документів на отримання посвідки на постійне проживання на території України.

Крім того, окремо суд звертає увагу на те, що рішення про видворення позивача за межі України датовано 06.07.2010 р., термін, до якого позивач повинен залишити територію України встановлений до 20.07.2010 року. Проте, як вбачається з позовної заяви та підтверджено позивачем у судовому засіданні дане рішення позивач отримав лише 06.01.2011 року поштовим зв'язком. Доказів зворотнього відповідачами не надано.

В момент оголошення постанови про видворення іноземцю роз'яснюються його права та обов'язки, за необхідності із залученням перекладача. З моменту оголошення постанови про видворення іноземцю надається право повідомлення та зусирічі з адвокатом чи дипломатичним представником своєї країни чи іншої особи.

В наявних матеріалах справи відсутні дані про те, що ОСОБА_1 був присутній при оголошені рішення про видворення та заборони в'їзду, що йому було роз'яснено права та обов'язки, в тому числі на залучення перекладача та зустрічі з адвокатом чи дипломатичним представником своєї країни або іншої особи.

Відповідно до ст. 8 ч. 1 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень статей 9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Враховуючи те, що на час розгляду адміністративної справи в суді термін дії, до якого позивач зобовязаний покинути територію України сплив, а фактичне виконання оскарженого рішення відповідача призведе до порушення принципу верховенства права, суд приходить до висновку про необхідність скасування рішення про видворення за межі України громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_1 від 06.07.2010р.

Стосовно позовних вимог щодо зобовязання відповідача вчинити дії щодо анулювання запису про видворення та заборону вїзду в паспортний документ W № 359803 на сторінці 44 на імя громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_1 суд приходить до висновку, що в ході судового засідання судом встановлено протиправність рішення про видворення позивача за межі України від 06.07.2010 року, а рішення в частині заборони вїзду скасовано рішенням від 10.09.2010 року. Анулювання позначки про видворення та заборону в'їзду в паспортному документі здійснюється безумовно в разі скасування рішення про видворення та заборону в'їзду, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, оцінюючи повноту та всебічне вивчення доказової бази у справі, дотримуючись принципів адміністративного судочинства, серед яких одним із провідних є принцип верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави, керуючись критеріями, закріпленими ч. 3 ст. 2 КАС України суд приходить до висновку про скасування рішення про видворення позивача а межі України, а відтак і про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 6, 9-11, 70, 71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до 1. Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, 2. начальника СГРФО Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області підполковника міліції ОСОБА_4, 3. Головне Управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним рішення про видворення за межі України громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 від 06.07.10р., затверджене застуником начальника ГУМВС України в Харківській області.

Скасувати рішення про видворення за межі України громадяника ОСОБА_5 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, від 06.07.10р., затверджене застуником начальника ГУМВС України в Харківській області.

Зобов'язати Київський районний відділ Харківського міського Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Харківській області вчинити дії щодо анулювання запису про видворення та заборону в'їзду в паспортний документ W№ 359803 на сторінці № 44 на ім'я громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_1, 10.11.981 року народження.

Стягнути з Державного бюджету на користь громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 (62300, Харківська область, с. Сіряки, вул. Мічуріна, 26) судові витрати в сумі 3 ( три) грн. 40 коп.

Копію постанови направити сторонам по справі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 25 липня 2011 року.

Суддя Горшкова О.О.