Справа № 2170/2а-3852/12
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2015 року м. Київ К/800/61776/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Єлисаветградська транспортна кампанія»

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2013 року

у справі № 1170/2а-3852/12

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Єлисаветградська транспортна кампанія»

до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2012 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Єлисаветградська транспортна кампанія» (далі - ТОВ «Єлисаветградська транспортна кампанія»; позивач) до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби (далі - Кіровоградська ОДПІ Кіровоградської області ДПС; відповідач) задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 19 липня 2012 року. Присуджено з Державного бюджету України на користь ТОВ «Єлисаветградська транспортна кампанія» сплачений ним судовий збір у розмірі 2 146,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2013 року апеляційну скаргу Кіровоградської ОДПІ Кіровоградської області ДПС задоволено. Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2012 року скасовано. В задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням у справі, позивач оскаржив його в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, ставиться питання про скасування постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2013 року та залишення в силі постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2012 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Єлисаветградська транспортна кампанія» з питання достовірності нарахування орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за 2011 рік, січень - квітень 2012 року, за результатами якої складено акт № 000047/153/32967628 від 06 липня 2012 року.

Перевіркою встановлено порушення товариством підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв'язку з неправомірним визначенням орендної плати за земельну ділянку за адресою: м. Кіровоград, просп. Університетський, 3, за 2011 рік та за період січень - квітень 2012 року, в розмірі, передбаченому пунктом 4 укладеного між позивачем та Кіровоградською міською радою договору № 58 від 24 лютого 2006 року з урахуванням додаткової угоди № 764 від 19 лютого 2008 року до нього, який є меншим, ніж встановлено ПК України.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 19 липня 2012 року, яким ТОВ «Єлисаветградська транспортна кампанія» збільшено суму грошового зобов'язання з орендної плати в розмірі 410 182,47 грн. (354 751,54 грн. - основний платіж, 55 430,93 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Визнаючи протиправним та скасовуючи оспорюваний акт індивідуальної дії, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що затверджені ПК України зміни щодо розміру орендної плати за земельні ділянки є лише підставою для внесення змін до укладеного договору.

А відтак, з огляду на те, що до договору оренди землі № 58 від 24 лютого 2006 року (з урахуванням додаткової угоди № 764 від 19 лютого 2008 року) не внесено зміни щодо збільшення орендної плати, підстави для її сплати позивачем у підвищеному розмірі, на переконання суду, відсутні, як, відповідно, і підстави для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Суд апеляційної інстанції цілком обґрунтовано не погодився з такою правовою позицією Кіровоградського окружного адміністративного суду, зважаючи на таке.

Зі змісту Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та Закону України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час укладення договору оренди землі № 58 від 24 лютого 2006 року; далі - Закон № 161-XIV) вбачається, що користування землею в Україні є платним.

З 01 січня 2011 року набрав чинності ПК України, який, відповідно до пункту 1.1 статті 1, регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності.

Отже, ПК України визначив обов'язок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону № 161-XIV.

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХІІІ ПК України.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК України).

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХІІІ ПК України; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 відсотків нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 ПК України).

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу з орендної плати за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Системний аналіз вказаних законодавчих норм дає підстави для висновку про те, що з набранням чинності ПК України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплено в пункті 5.2 статті 5 цього Кодексу, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2013 року такою, що прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до її зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Єлисаветградська транспортна кампанія» відхилити, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.