Справа № 808/4326/15
Суддя: Дуляницька Світлана Мефодіївна
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 808/4326/15

14 вересня 2015 року 18год. 16хв. м. Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Дуляницької С.М., за участю секретаря судового засідання Павлова С.О. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Приватного підприємства "Виробничо-будівельне підприємство "Мегаполіс"

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області
про визнання протиправним рішення від 31.03.2015 №10, визнання податкового зобов'язання узгодженим , -
ВСТАНОВИВ :

Приватне підприємство "Виробничо-будівельне підприємство "Мегаполіс" (далі позивач, ПП "ВБП "Мегаполіс") звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач, ДПІ у Шевченківському районі м.Запоріжжя), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати повністю рішення ДПІ у Шевченківському районі м.Запоріжжя № 10 від 31.03.2015 про розгляд заяви про намір досягнення податкового компромісу;

визнати узгодженим податкове зобовязання ПП "ВБП "Мегаполіс" в сумі 759413,00 грн. в рамках податкового компромісу.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що за результатами перевірки, оформленої актом перевірки від 24.01.2014 № 12/2201/34068009 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 03.02.2015. Грошові зобовязання по вказаному податковому повідомленню-рішенню не узгоджені. Користуючись правом на застосування податкового компромісу, позивач 26.03.2015 звернувся з заявою до відповідача. Відповідачем 31.03.2015 прийнято рішення № 10 про непогодження заяви про застосування податкового компромісу. Вказує на протиправність такого рішення, оскільки вимоги ст. 102 Податкового кодексу України (далі ПК України) до даної ситуації не повинні застосовуватися. Не сплата позивачем 5 % суми грошового зобовязання обумовлена тим, що до сплину 10-денного строку з моменту подання заяви про застосування податкового компромісу відповідач прийняв рішення про відмову у його застосуванні. Просить адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених в письмових запереченнях. Вказує, що податковому компромісу підлягає заниження податкових зобовязань з податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 01.04.2014 з врахуванням строків давності, встановлених ст. 102 ПК України, що виникли у звязку з завищенням податкового кредиту з податку на додану вартість. Грошові зобовязання в податковому повідомленні-рішенні від 03.02.2015 № НОМЕР_1 визначені за періоди з березня 2008 року по червень 2009 року, що перевищують строки давності, встановлені ст. 102 ПК України, тому не відповідають умовам Податкового кодексу України, за яких податковий компроміс може бути застосований.

Згідно з п. 8 підрозділу 9-2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податків узгоджених податкових зобовязань згідно з цим підрозділом. Позивач не сплатив суму зобовязань протягом строків, встановлених ПК України. А відтак, податковий компроміс не може вважатися досягнутим.

Крім того, рішення № 10 від 31.03.2015 є по суті перепискою між позивачем та відповідачем, а тому не потягнуло за собою ніяких правових наслідків. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ДПІ у Шевченківському районі м.Запоріжжя проведено позапланову документальну невиїзну перевірку ПП "ВБП "Мегаполіс" з питань своєчасності, достовірності та повноти нарахування та сплати до бюджетів податку на прибуток підприємства та податку на додану вартість по взаємовідносинам з ПП "БТФ "Еліпс" та ПП "Ашенві" за період з 01.03.2008 по 30.06.2019, результати якої оформлені актом від 24.01.2014 № 12-2201/34068009 (а.с.9-26).

03.02.2015 відповідачем на підставі зазначеного акта перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем на 759413 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 189853,25 грн.

Сторонами не заперечуються обставини, що грошові зобовязання за вказаним податковим повідомленням-рішенням не є узгодженими, оскільки позивач оскаржував таке податкове повідомлення-рішення в адміністративному та судовому порядку.

26.03.2015 позивач звернувся до відповідача з заявою про застосування податкового компромісу, відповідно до якої просить узгодити суми по податковому повідомленню-рішенню за результатами перевірки з податку на додану вартість № НОМЕР_1 від 03.02.2015. Сума до сплати у розмірі 5% з податку на додану вартість становить 37970,65 грн., при цьому 95% зобовязання вважаються погашеними, штрафні санкції не застосовуються (а.с.29-30)

31.03.2015 відповідачем прийнято рішення № 10 про розгляд Заяви про податковий компроміс (а.с.32), з якого вбачається, що відповідачем прийнято рішення про непогодження заяви про застосування податкового компромісу ПП "ВБП "Мегаполіс" щодо податкового повідомлення-рішення з податку на додану вартість № НОМЕР_1 від 03.02.2015.

З протоколу засідання робочої групи щодо застосування податкового компромісу від 31.03.2015 № 10 вбачається, що підставою для непогодження податкового компромісу стало те, що грошові зобовязання в податковому повідомленні-рішенні № НОМЕР_1 від 03.02.2015 визначені за періоди з березня 2008 по червень 2009, що перевищують строки давності, встановлені ст. 102 ПК України, тому не відповідають умовам, за яких податковий компроміс може бути застосований.

Позивач не погодився з рішенням відповідача від 31.03.2015 № 10 та оскаржив його до суду.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до п.1 підрозділу 9-2 Розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 ПК України.

Згідно із п.7 підрозділу 9-2 Розділу XX "Перехідні положення" ПК України, процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобовязань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобовязання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу. Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобовязань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобовязання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобовязання вважається неузгодженим.

Відповідно до п.11 ПК України, податковий компроміс з урахуванням строків давності відповідно до статті 102 цього Кодексу застосовується до правовідносин, що виникли до 1 квітня 2014 року, та поширюється виключно на податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість незалежно від того, проводилися перевірки контролюючих органів чи ні за такі періоди.

Порядок дій контролюючих органів при виконанні положень підрозділу 9-2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України визначено в Методичних рекомендаціях щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу, затверджених наказом ДФС України від 17.01.2015 № 13 (далі Методичні рекомендації).

В розділі 2 Методичних рекомендацій зазначено, що під строками давності згідно із статтею 102 Кодексу розуміється визначення грошових зобов'язань протягом 1095 днів з дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а якщо така декларація була подана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Процедура досягнення податкового компромісу по неузгоджених сумах податкових зобов'язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями, деталізована в пунктах 3.12 - 3.15 Методичних рекомендацій.

Так, відповідно до п. 3.12 Методичних рекомендацій, при отриманні контролюючим органом за основним місцем податкового обліку платника податків Заяви про компроміс по ППР такий орган розглядає таку заяву, а також необхідні матеріали на предмет їх відповідності умовам податкового компромісу, передбаченим Кодексом.

Зокрема, доцільно перевірити:

дотримання платником податку, який вирішив скористатися процедурою податкового компромісу, передбаченого пунктом 12 підрозділу 9-2 розділу XX "Перехідні положення" Кодексу терміну для подання Заяви про компроміс по ППР контролюючому органу;

відсутність станом на дату подання Заяви про компроміс по ППР факту узгодження сум податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або ПДВ, щодо яких подано заяву про намір досягнення податкового компромісу, у встановленому Кодексом порядку;

наявність факту визначення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або ПДВ за податкові періоди до 1 квітня 2014 року (з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 Кодексу), щодо яких платником податків подано Заяву про компроміс по ППР, у зв'язку із завищенням витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або завищенням податкового кредиту з ПДВ.

Досягнення податкового компромісу здійснюється за Заявою про компроміс по ППР лише у разі відповідності заяви та податкового зобов'язання, щодо якого її подано, умовам податкового компромісу, передбаченим Кодексом, та сплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 підрозділу 9-2 розділу XX "Перехідні положення" Кодексу, у встановлені Кодексом терміни сплати узгодженого податкового зобов'язання, визначеного контролюючим органом.

Рішення щодо погодження/непогодження застосування податкового компромісу приймається керівником контролюючого органу на підставі колегіального розгляду структурними підрозділами (податкового та митного аудиту (або іншого структурного підрозділу, який надіслав (вручив) податкове повідомлення-рішення платнику податків), оподаткування юридичних осіб, доходів і зборів з фізичних осіб, правової роботи, погашення заборгованостей, координаційно-моніторингового, власної безпеки, слідчими підрозділами фінансових розслідувань, оперативними підрозділами), що оформлюється відповідним протоколом.

Рішення щодо погодження/непогодження застосування процедури податкового компромісу приймається у довільній формі. При цьому в обов'язковому порядку в ньому зазначається: дата прийняття рішення; дата, номер Заяви про компроміс по ППР; дата, номер податкового повідомлення-рішення, загальна сума грошових зобов'язань по повідомленню-рішенню; відомості щодо оскарження податкового повідомлення-рішення в адміністративному/судовому порядку; наявність кримінального провадження; норми законодавства, що є підставою для прийняття цього рішення; загальна сума податкових зобов'язань, визначених контролюючим органом у податковому повідомленні-рішенні, щодо яких може бути застосований податковий компроміс (відповідно до розрахунку); загальна сума податкових зобов'язань, що підлягає сплаті платником податків для досягнення податкового компромісу (5 відсотків).

У разі встановлення фактів щодо невідповідності Заяви про компроміс по ППР та податкового зобов'язання, щодо якого її подано, умовам податкового компромісу, передбаченим Кодексом, приймається рішення довільної форми щодо непогодження застосування процедури податкового компромісу.

Таке рішення підписується керівником контролюючого органу та надсилається платнику податків у порядку, визначеному п. 3.5 цих Методичних рекомендацій.

З наведених норм вбачається, що після надходження Заяви про компроміс по податковому повідомленню-рішенню, контролюючий орган перевіряє таку заяву та матеріали на предмет їх відповідності умовам податкового компромісу. Рішення про погодження застосування процедури податкового компромісу приймається лише в разі встановлення відповідності Заяви про компроміс по ППР та податкового зобов'язання, щодо якого її подано, умовам податкового компромісу, передбаченим ПК України. В іншому випадку приймається рішення про непогодження застосування процедури податкового компромісу.

Щодо необхідних умов податкового компромісу по податковому повідомленню-рішенню, то зі змісту підрозділу 9-2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, Методичних рекомендацій, вбачається, що такими є:

подання заяви про застосування податкового компромісу до 31.03.2015 (включно);

неузгодженість податкових зобовязань щодо яких подано заяву про намір досягнення податкового компромісу;

визначення податкових зобов'язань з ПДВ за податкові періоди до 1 квітня 2014 року (з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 ПК України.

Дійсно, позивач із заявою про застосування податкового компромісу звернувся 26.03.2015, грошові зобовязання по податковому повідомленню-рішенню від 03.02.2015 не є узгодженими, тобто, позивачем дотримано перші дві умови щодо застосування податкового компромісу.

Однак, з акту перевірки від 24.01.2014 № 12/2201/34068009 вбачається, що грошові зобовязання з ПДВ податковим повідомленням-рішенням від 03.02.2015 визначено за періоди з березня 2008 року по червень 2009 року, тобто, по-за строками, які можуть підпадати під дію податкового компромісу.

А відтак, податковим органом під час розгляду Заяви про застосування податкового компромісу та поданих матеріалів встановлено факти щодо невідповідності Заяви про компроміс по ППР та податкового зобов'язання, щодо якого її подано, умовам податкового компромісу, що є підставою для прийняття в довільній формі рішення щодо непогодження застосування процедури податкового компромісу.

Порушення строків, визначених ст.102 ПК України, є самостійною підставою для відмови в досягненні податкового компромісу, і судом не встановлено порушень в діях та рішенні податкового органу.

Зважаючи, що несплата позивачем 5 відсотків суми грошового зобовязання не була підставою для прийняття рішення № 10 від 31.03.2015, суд не приймає покликання відповідача в судовому засіданні не вказані обставини та не надає їм оцінки.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації.

Суд вважає, що в даному випадку відповідачем належними та допустимими доказами доведено правомірність прийнятого рішення № 10 від 31.03.2015.

Таким чином, виходячи із вищенаведеного, оскаржуване рішення ДПІ у Шевченківському районі м.Запоріжжя № 10 від 31.03.2015 винесено з дотриманням вимог чинного податкового законодавства, а тому в задоволенні позовних вимог ПП "ВБП "Мегаполіс" слід відмовити повністю.

Судові витрати, відповідно до ст. 94 КАС України, на користь позивача не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.М.Дуляницька