Справа № 826/11256/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 жовтня 2015 року № 826/11256/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві
про скасування арешту,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, в якому просить суд звільнити з-під арешту квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, накладеного згідно постанови ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві серія АА № 890981 від 04.12.2003 р., зареєстрованого 04.10.2004 р. Дев'ятою Київською державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.08.2015 р. позовні вимоги в частині зобов'язання Державної реєстраційної служби України видалити запис про обтяження з Єдиного державного реєстру обтяжень нерухомого майна залишено без розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства не виконав дії щодо зняття арешту з нерухомого майна: АДРЕСА_1.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений в порядку та строки, визначені положеннями Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), докази чого містяться в матеріалах справи, жодних клопотань щодо відкладення розгляду справи або слухання справи за відсутності представника відповідача на адресу суду не надходило.

В судовому засіданні 20.08.2015 р. суд, керуючись ч. 6 ст. 128 КАС України, ухвалив про подальший розгляд справи за відсутності представників сторін в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у зв'язку з неявкою відповідача в судове засідання.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 звернувся до дев'ятої Київської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину на 1/3 квартири після смерті свого батька, Однак, отримав відмову у зв'язку із тим, що відповідно до витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, зареєстрованого 04.10.2004 р. Дев'ятою Київською державною нотаріальною контрою за № 1351091 на квартиру АДРЕСА_1 був накладений арешт на підставі постанови серія АА № 890981 від 04.12.2003 р. ВДВС Солом'янського району м. Києва.

Позивач зазначає, що йому стало відомо, що підставою для накладення арешту була наявність у 2002 р. заборгованості за житлово-комунальні послуги у сумі 5213,55 грн., яка підлягала стягненню на користь ЖБК "Трикотажник-2".

Позивач зазначає, що 19.11.2012 р. сплатив заборгованість по сплаті за комунальні послуги у сумі 7 188,00 грн., що підтверджується довідкою ЖБК "Трикотажник-2" від 25.10.2013 р. № 243, згідно якої заборгованість по вищевказаній квартирі відсутня.

Рішенням від 18.04.2014 р. № 2-2131/13 (760/4348/13-ц) Солом'янського районного суду м. Києва від 18.04.2014 р. № 2-2131/13 (760/4348/13-ц) було визнано за позивачем право власності в порядку спадкування 1/3 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи відсутність заборгованості, 22.07.2015 р. позивач звернувся до відділу Державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві з заявою про зняття арешту з майна, а саме: АДРЕСА_1.

Відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві своїм листом від 24.07.2015 р. повідомив, що матеріали вищезазначеного виконавчого провадження на виконанні у відділі не перебувають та у зв'язку із закінченням терміну зберігання архівних виконавчих проваджень знищуються відповідно до Переліку типових документів, що утворюються в діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших установ, організуй і підприємств, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Головного архівного управління при Кабінеті Міністрів України від 20.07.1998 № 41. Зазначає, що у відповідача відсутні правові підстави для винесення постанови про зняття арешту з нерухомого майна.

Зважаючи на викладене вище, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N 606-XIV (надалі - Закон N 606-XIV).

З метою забезпечення гарантій прав громадян і юридичних осіб у виконавчому провадженні ст. 6 Закону № 606-ХІV зобов'язано державного виконавця використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону N 606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 5 п'ятого частини 3 статті 11 Закону N 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Право державного виконавця за заявою стягувача накласти арешт на майно (крім коштів) боржника з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення при відкритті виконавчого провадження також передбачено частиною 2 статті 25 Закону N 606-XIV.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону № 606-ХІV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до вимог наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби" від 25.12.2008 р. № 2274/5 зі змінами, строк зберігання завершених виконавчих проваджень з виконання виконавчих документів у справах про стягнення боргу, переданих на зберіганні, становить три роки.

Судом встановлено, що виконавче провадження боржником у якому виступає ОСОБА_1, ІДН НОМЕР_1 у відділі не перебуває, зняти арешт є неможливим у зв'язку із знищенням останнього.

Судом встановлено, що власником 1/3 частини приміщення: квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1.

Вказана 1/3 частина квартири належить йому на праві власності згідно рішенням від 18.04.2014 р. № 2-2131/13 (760/4348/13-ц) Солом'янського районного суду м. Києва, яке набрало законної сили.

Також право власності ОСОБА_1 на 1/3 частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.10.2014 р. номер НОМЕР_2.

Згідно довідки ЖБК "Трикотажник-2" (вих. № 243 від 25.10.2013 р.) заборгованість по сплаті комунальних послуг за позивачем відсутня.

Так, відповідно до Конвенції про захист прав людини та основних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин 4 та 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 статті 57 Закону N 606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна (ч. 4 цієї статті).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 50 Закону N 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 р. N 2274/5 визначено основні правила роботи з документами в органах державної виконавчої служби, в тому числі порядок загального документування у районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних відділах державної виконавчої служби, діловодство з виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - рішень) у всіх органах державної виконавчої служби, оформлення документів, технічного забезпечення їх підготовки, контролю за виконанням документів, а також здійснення діловодних процесів - організації документообігу, формування справ і зберігання документів (далі - діловодство) та поширюється на всю службову документацію.

Відповідно до п. 9.9 зазначеного Порядку строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Як вже зазначалось вище, матеріали виконавчого провадження, на підставі якого винесено оскаржувану постанову - знищено у зв'язку зі спливом три річного строку зберігання.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Закону N 606-XIV рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Враховуючи неможливість скасування відповідачем оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення в частині щодо майна, яке належить позивачеві, а тому вважає за необхідне зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві зняти арешт з 1/3 квартири АДРЕСА_1 та скасувати заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1, накладеного на підставі постанови серія АА № 890981 від 04.12.2003 р. відділом Державної виконавчої служби Солом'янського району м. Києва.

Відповідно до частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. На думку суду, в даному випадку, для повного захисту прав та інтересів позивача доцільним є вихід за межі позовних вимог та зобов'язання Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві вчинити дії щодо зняття арешту з квартири АДРЕСА_1, 1/3 частина якої належить ОСОБА_1.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши всі наявні у справі докази та заслухавши пояснення позивача, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві зняти арешт з належної ОСОБА_1 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, накладеного згідно постанови ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві серія АА № 890981 від 04.12.2003 р., зареєстрованого 04.10.2004 р. Дев'ятою Київською державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

3. Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві вчинити дії щодо припинення арешту майна: 1/3 квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Судові витрати в сумі 36,54 грн. присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок асигнувань Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук