Справа № 804/6938/15
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

21 жовтня 2015 рокусправа № 804/6938/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Кругового О.О. Юхименка О.В.

за участю секретаря судового засідання: Лащенка Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Реєстраційної служби України Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 липня 2015 року у справі № 804/6938/15 за позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби України Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про визнання рішення протиправним та його скасування, -

встановив:

У червні 2015 року ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся з позовом до Реєстраційної служби України Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (далі - Відповідач), у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 21464551 від 20.05.2015 року та зобов'язати Реєстраційну службу зареєструвати за ним право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, яке складається із житлового будинку літ. А-1 житловою площею 22,6 кв.метрів, загальною площею 47,8 кв.м., вбиральні літ. Г, душ літ. Д, навіс літ. Ж, споруди 1-5, І, земельні ділянки площею 0,1008 га на праві приватної власності на землю, з яких 0,1000 га передано для обслуговування житлового будинку (0,0504 га - кадастровий номер НОМЕР_1 та 0,0496 га - кадастровий номер НОМЕР_2), 0,0008 га ведення особистого підсобного господарства (кадастровий номер НОМЕР_3) та зареєструвати право постійного користування земельною ділянкою площею 0,0807 га згідно державного акту, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на підставі рішення від 19.04.1999 р. № 719, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування вимог адміністративного позову зазначав, що з огляду на наявність рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02.02.2015 р. у державного реєстратора не було законодавчо визначених підстав для відмови у здійсненні державної реєстрації права власності на отримане ним у спадок майно - земельні ділянки, оскільки тлумачення рішення суду, що набрало законної сили, більш того, його описової частини, виходить поза межі повноважень державного реєстратора. (а.с.5-7)

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 липня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

Постанова суду мотивована тим, що у відповідача були відсутні законодавчо визначені підстави для прийняття оскаржуваного рішення. Більш того, рішення є необґрунтованим та таким, що не відповідає приписам ч.3 ст.2 КАС України(а.с.84-87).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Реєстраційна служба України Дніпропетровського міського управління юстиції подала апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 липня 2015 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні вимог адміністративного позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказували на те, що судом першої інстанції не було враховано приписи п.15 Порядку реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відповідно до яких державний реєстратор під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що до неї додаються, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів. В той же час, судовим рішенням за Позивачем визнано право власності на земельну ділянку, передану для обслуговування житлового будинку, розміром 0.1000 га, а згідно даних Державного земельного кадастру це дві окремі ділянки - 0.0496 га та 0.0504 га ( хоча і загальна площе і цільове призначення одні і ті ж) Крім того, у рішенні суду вказано, що земельна ділянка належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на підставі рішення від 19.04.1999 року № 719, а згідно з витягом з ДЗК вказана ділянка належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.01.2008 року. Також в описовій частині рішення суду зазначено кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4, а відповідно до витягу ДЗК - НОМЕР_1, НОМЕР_2 та НОМЕР_3.Вказане свідчить про правомірність дій держреєстратора. Також заявник апеляційної скарги зазначив, що зобов'язання Реєстраційної служби вчинити певні дії є прямим втручанням суду у компетенцію органів, які реалізують державну політику сфері державної реєстрації прав та їх обтяжень. (а.с.93-95)

ОСОБА_1 заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Зазначав, що Відповідач при перевірці наданих до заяви документів, вийшов за межі своїх повноважень та на свій розсуд проаналізував судове рішення, яким за ним, як за сином спадкодавця, визнано право власності на спірні об'єкти нерухомості, які йому належали на законних підставах. (а.с.110-112).

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02.02.2015 року , яке набрало законної сили 13.02.2015 року, за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 визнано право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, яке складається із житлового будинку літ. А-1 житловою площею 22,6 кв.метрів, загальною площею 47,8 кв.м., вбиральні літ. Г, душ літ. Д, навіс літ. Ж, споруди 1-5, І, на земельну ділянку площею 0,1008 га згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на підставі рішення від 19.04.1999 р. № 719, з яких 0,1000 га передано для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, 0,0008 га - ведення особистого підсобного господарства; право постійного користування земельною ділянкою площею 0,0807 га згідно державного акту, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на підставі рішення від 19.04.1999 р. № 719. (а.с.11-16)

З метою реєстрації права власності на вказане майно 16 квітня 2015 року Позивач звернувся до Реєстраційної служби України Дніпропетровського міського управління юстиції. ( а.с.17)

Рішенням від 23 квітня 2015 року № 220891212 державний реєстратор прав на нерухоме майно Озерова А.І. зупинила розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки судовим рішенням визнано право власності на земельну ділянку, однак не зазначено її кадастровий номер, тому заявнику необхідно надати витяг з Державного земельного кадастру (далі - ДЗК) ( а.с.8)

На вимогу Відповідача Позивачем було надано:

- витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-015 від 15.05.2015 року відносно земельної ділянки розташованої за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, площа 0,0504 га, виданий Центром надання адміністративних послуг Дніпропетровської міської ради;

- витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-015 від 15.05.2015 року відносно земельної ділянки розташованої за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2, площа 0,0496 га.;

- витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-015 від 15.05.2015 року відносно земельної ділянки розташованої за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_5, площа 0,0008 га. ( а.с.18-32)

Рішенням від 20 травня 2015 року № 21464551 державний реєстратор, з посиланням на ст.. 24 Закону України № 1952 від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон № 1952) та пункти 20,28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 (далі - Порядок № 868) відмовив Позивачу у реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку, що розташована за адресою АДРЕСА_1. (а.с.9,10)

В обґрунтування свого рішення державний реєстратор зазначив, що судовим рішенням за ОСОБА_1 визнано право власності на земельну ділянку, передану для обслуговування житлового будинку, розміром 0.1000 га, в той час, як згідно даних Державного земельного кадастру це дві окремі ділянки - 0.0496 га та 0.0504 га. Також у рішенні суду вказано, що земельна ділянка належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на підставі рішення від 19.04.1999 року № 719, а згідно з витягом з ДЗК, документом, який є підставною для виникнення права, зазначено, що вказана ділянка належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.01.2008 року. Також в описовій частині рішення суду зазначено кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4, а відповідно до витягу ДЗК - НОМЕР_1, НОМЕР_6. Більш детальних підстав для відмови зазначене рішення не містить.( а.с.9,10)

Незгода Позивача із вказаним рішенням та зобов'язання здійснити державну реєстрацію права власності на об'єкти нерухомості і є предметом даного спору.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що додані Позивачем витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 15.05.2015 року щодо земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 0,1008 га (0,1000 га - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд + 0,0008 га - ведення особистого підсобного господарства) відповідають резолютивній частині рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02.02.2015 року по справі № 206/6816/14-ц. При цьому посилання державного реєстратора в оскаржуваному рішенні на те, що оскільки в описовій частині рішення суду зазначено кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4, а відповідно до витягу з ДЗК - це три кадастрових номери - НОМЕР_1, НОМЕР_2 та НОМЕР_3, що є невідповідністю заявлених прав наданим документам, суд оцінив критично, адже мова у судовому рішенні фактично іде про одні і ті ж земельні ділянки, за однією і тією адресою, загальною площею 0,1008 га, тобто, щодо одного і того ж спадкового майна, а тому вказані висновки державного реєстратора є необґрунтованими, тим більше, вони випливають із зробленого ним аналізу та співставлення описової та резолютивної частини судового рішення, що набрало законної сили, повноваженнями щодо тлумачення якого Відповідач не наділений...

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, та вважає за необхідне зазначити наступне.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1952 обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав.

Згідно з пунктом 15 Порядку № 868 під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;

5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Зазначене кореспондується і з пунктом 1 частини другої статті 9 Закону № 1952.

Статтею 19 Закону № 1952 визначено, що.державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили;

Згідно зі статтею 17 Закону № 1952 до документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, є, зокрема, такі вимоги: текст документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, повинен бути написаний розбірливо; прізвище, ім'я, по батькові фізичних осіб та їх місце проживання, а також найменування юридичних осіб та їх місцезнаходження повинні бути написані повністю; не приймаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст. Документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частина перша статті 24 Закону № 1952 встановлює вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень. При цьому, відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена ( частина 4 вказаної статті)

Дійсно, відповідно до пункту 4 частини першої статті 24 Закону № 1952 у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, тобто, дана правова норма передбачає дві самостійні підстави для відмови: або подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Отже, у рішенні про відмову у реєстрації прав та їх обтяжень має бути чітко зазначено, з яких саме підстав державний реєстратор прийняв рішення про відмову у реєстрації прав та їх обтяження.

В той же час, оскаржуване рішення містить посилання як на ч.4 ст.15 Закону № 1952, де передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам та п.6 Порядку, згідно з яким документи, що подаються для проведення державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, що встановлені законом Порядком та іншими нормативно-правовими актами ( а.с.9)

Як слідує зі змісту заперечень представника реєстраційної служби на адміністративний позов ( а.с.52) та про що зазначено і у апеляційній скарзі (а.с..с.94, передостанній абзац) , підставою для відмови у реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку, що розташована за тією ж адресою стало саме те, що державний реєстратор встановив невідповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

Вказана невідповідність, за позицією Відповідача, полягає у тому, що судовим рішенням за Позивачем визнано право власності на земельну ділянку, передану для обслуговування житлового будинку, розміром 0.1000га по АДРЕСА_1, в той час, як згідно з витягами з ДЗК - це дві ділянки розміром 0,0496 га та 0,0504 га.

Однак такий висновок не можна визнати обґрунтованим, оскільки, згідно з матеріалами справи ( судовим рішенням та даними з Витягу держземкадастру), слідує, що це одна і та ж земельна ділянка, одного і того ж загального розміру - 0.1000га, розташована за однією і тією адресою - по АДРЕСА_1, з одним і тим же цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, який ,до того ж , знаходиться на цій же ділянці, за цією адресою, право власності на який також визнано за Позивачем цим же судовим рішенням, що Відповідачем не спростовано. Як не спростовано і те, що вказана земельна ділянка належала спадкодавцям на законодавчо визначених підставах та з огляду на послідовність прийняття спадку: ОСОБА_5 (державний акт, виданий виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради від 19.04.1999р. за № 719) - ОСОБА_2 ( державний акт на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від ОСОБА_5 від 30.01.2008р) - ОСОБА_1, за яким судовим рішенням визнано право власності на спірну земельну ділянку після смерті його батька ОСОБА_2, що слідує зі змісту вищевказаного судового рішення.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність будь яких невідповідностей заявленим правам та поданим документам вимогам законодавства, що в свою чергу свідчить про те, що рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень є необґрунтованим та таким, що не узгоджується з приписами частини 3 статті 2 КАС України, а тому підлягає скасуванню.

Щодо посилання заявника апеляційної скарги на те, що рішення суду в частині зобов'язання Реєстраційної служби вчинити певні дії є прямим втручанням суду у компетенцію органів, які реалізують державну політику сфері державної реєстрації прав та їх обтяжень, колегія суддів за вказаних обставин визнає їх помилковими, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про:

1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення;

2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії;

Щодо підстав для визнання протиправим та скасування рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 21464551 від 20.05.2015 року зазначено вище.

При цьому достеменно встановлено, що всі подані документи належним чином оформлені, а всі етапи їх перевірки - завершені, адже Відповідачем приймалось рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( а.с.8), а Позивачем надано усі необхідні документи, визначені реєстраційним органом і заперечень щодо оформлення наданих документів у Відповідача не виникало.

За таких обставин та з метою захисту порушеного права Позивача суд першої інстанції обґрунтовано зобов'язав Реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області вчинити певні дії - зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на вказані у заяві про державну реєстрацію прав та їх обтяжень об'єкти нерухомості, оскільки рішення про відмову у реєстрації, прийняте за результатами розгляду цієї заяви, визнано протиправним та скасовано.

З огляду на зазначене та у межах доводів апеляційної скарги підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, ст.. 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Реєстраційної служби України Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 липня 2015 року у справі № 804/6938/15 - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України у порядку та строки, визначені статтею 212 КАС України.

Повний текст ухвали складено 21 жовтня 2015 року.

Головуючий: Л.М. Нагорна

Суддя: О.О. Круговий

Суддя: О.В. Юхименко