Справа № 2а-238/09/1205
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2015 року м. Київ К/800/30522/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів Тракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до управління праці та соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області про стягнення допомоги по догляду за дитиною,

в с т а н о в и л а :

У березні 2009 року позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача. Просила зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити їй щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст. 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням", починаючи з 9 липня 2007 року.

Постановою Білокуракинського районного суду Луганської області від 23 квітня 2009 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області та зобов'язано відповідача виплатити ОСОБА_4 недоотриману допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року в сумі 2018 грн. 02 коп.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2013 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову про часткове задоволення позову. Визнано протиправними дії управління праці та соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області та

зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_4 допомогу по догляду за дитиною відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» за період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та ст. 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» за період з 22 травня 2008 року по 2 липня 2009 року.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду апеляційної інстанції з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 є матір'ю ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідно до ст. 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" має право на отримання щомісячної грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з ухваленням Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 позивачка з 9 вересня 2007 року по 31 грудня 2007 року мала право на отримання державної допомоги в розмірі, передбаченому 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням".

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги частково, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції обґрунтовано зобов'язавши відповідача виплачувати позивачці допомогу з дня ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007, не встановив, що з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення № 10-рп/2008 відновили свою дію положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням", а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми".

Відповідно до вимог частини першої статті 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Згідно ст. 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менш розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 62 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становив: з 1 січня - 434 грн., з 1 квітня - 463 грн., з 1 жовтня - 470 грн.

Пунктом 14 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" дію частини 1 статті 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" зупинено на 2007 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року (справа про соціальні гарантії громадян) положення абзацу третього частини другої статті 56 та пункту 14 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" визнані неконституційними.

Отже, з 9 липня 2007 року вихідним критерієм обрахунку допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виступав встановлений законом прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років.

До 1 січня 2008 року відносини щодо виплати допомоги по догляду за дитиною регулювалися Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» № 2811-ХІІ, дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (ст. 13), та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» від 18 січня 2001 року № 2240-III, який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб.

Розмір допомоги також визначався цими законами. Зокрема, ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» від 18 січня 2001 року № 2240-III передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 25 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» від 28 грудня 2007 року № 107-VI та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» низку положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» № 2240-III, у тому числі й ст. 43, було виключено. Водночас пунктом 23 зазначеного розділу Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» № 107-VI положення ст. 13 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» № 2811-ХІІ щодо поширення його дії лише на осіб, не застрахованих у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, виключено, статтю ж 15 цього Закону викладено у редакції, відповідно до якої допомога по догляду за дитиною надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 грн.

Конституційний Суд України Рішенням №10-рп/2008 у зв'язку з порушенням порядку прийняття змін та внесення доповнень до чинних законів визнав неконституційним пункт 25 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» № 107-VI щодо зміни визначеного Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» № 2240-III правового регулювання відносин, пов'язаних із правом осіб, застрахованих у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, на матеріальне забезпечення у разі народження дитини та необхідності догляду за нею. У зазначеному Рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що застосований законодавцем у вказаному випадку порядок прийняття змін та внесення доповнень до чинних законів створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина.

Отже, з часу проголошення Конституційним Судом України Рішення № 10-рп/2008 відновили свою дію вищезазначені положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» № 2240-III, зокрема й ст.ст. 42- 44, щодо виплати допомоги по догляду за дитиною особі, яка застрахована у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. При цьому пункт 23 - щодо внесення змін до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» № 2811-ХІІ - неконституційним не визнавався.

Таким чином, у період із 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року існувало дві законодавчі норми щодо виплати допомоги по догляду за дитиною, а саме: ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» № 2240-III, яка врегульовувала питання щодо виплати допомоги особам, які застраховані в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, і ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» № 2811-ХІІ у редакції Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» № 107-VI, яка поширювала свою дію на осіб (один з батьків дитини, усиновлювач, опікун, баба, дід або інший родич), які фактично здійснюють догляд за дитиною, незалежно від того, чи застраховані вони у зазначеній системі страхування (ст. 13 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» № 2811-ХІІ).

Отже, на відносини, пов'язані з виплатою допомоги особам, які застраховані у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування у період із 22 травня по 31 грудня 2008 року, поширюються норми спеціального Закону, яким є Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» № 2240-III № 2240-III, відповідно до ст. 43 якого допомога по догляду за дитиною надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 4 листопада 2014 року (справа № 21-485а14).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що на підставі рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 про визнання неконституційними та такими, що втратили чинність положеннь абз. 3 ч. 2 ст. 56 та п. 14 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» відповідач мав провести перерахунок та виплату спірної допомоги позивачці за 2007 рік відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» і в такому розмірі виплачувати до 31 грудня 2007 року. До того ж, позивачка є застрахованою особою у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, тому позовні вимоги за 2008 - 2009 роки підлягають задоволенню з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення № 10-рп/2008, тобто з 22 травня 2008 року по 2 липня 2009 року.

Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки суди не є органами, на які законодавством покладено функції обрахунку та визначення розміру грошової допомоги, то визначення судом першої інстанції суми недоотриманої допомоги у розмірі 2018 грн. 02 коп. є протиправним.

Мотиви та доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами ст. 224 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про незаконність судового рішення, порушення норм матеріального та процесуального права безпідставні, не ґрунтуються на доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В. Тракало Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк