Справа № 22-а-17257/11
Суддя: Воробйова Н. С.
Дата ухвалення: 2011-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного

суду Київської області у складі:

головуючого: судді Воробйової Н.С.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Рудніченко О.М.,

розглянула в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу за

апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в місті Біла Церква

Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 24 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до

управління Пенсійного фонду України в місті Біла Церква Київської області про

визнання дій відповідача неправомірними та зобовязання проведення перерахунку

доплати та виплати за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2009 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до

управління Пенсійного фонду у місті Білій Церкві Київської області в якому просила

визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в місті Біла Церква

Київської області відносно відмови в проведенні перерахунку доплати до пенсії та

просила суд зобовязати відповідача провести перерахунок доплати та виплату пенсії

згідно до ст.. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка повинна бути встановлена в

розмірі однієї мінімальної заробітної плати з встановленої Законом України «Про

Державний бюджет України на 2008 рік, 2009 рік» за 2008-2009 роки.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2009

року позовні вимоги задоволено частково. Визнано дії управління Пенсійного фонду у місті

Білій Церкві Київської області щодо встановлення та виплати до пенсійного забезпечення

ОСОБА_1 згідно ст.. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,

які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - неправомірними. Зобовязано

відповідача провести перерахунок доплати до пенсії та виплатити ОСОБА_1 згідно

ст.. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи» за проживання на території радіоактивного

забруднення, яка повинна бути всиновлена в розмірі однієї мінімальної заробітної плати

за період з 23 листопада 2008 року по 31 грудня 2009 року.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, управління Пенсійного фонду у м. Білій

Церкві Київської області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконну, на їх

думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в позові в

повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність,

необґрунтованість та необєктивність рішення суду, неповне зясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального

та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши судцю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги,

колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрована та постійно проживає у

м. Біла Церква Київської області, територія якого постановою Кабінету Міністрів

України від 23 липня 1991 року № 106 віднесена до зони посиленого радіоекологічного

контролю.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", пенсії непрацюючим пенсіонерам, які

проживають на територіях радіоактивного забруднення, підвищуються у розмірах,

встановлених частиною першою цієї статті.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідачем виплачувалась доплата до пенсії

відповідно до вимог постанови КМ України № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 5,20 грн.

ОСОБА_1, оспорюючи дії відповідача вважала, що вона отримувала доплату значно

нищу, ніж це передбачено ч.2 ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян,

які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у звязку з чим звернулася до суду за

захистом своїх прав.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов

до висновку про порушення відповідачем норм ч. 2 ст. 39 Закону України "Про статус і

соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія судців вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та

обгрунтованим.

Статтею 19 ч.2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого

самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах

повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України

(ст. і 13 Конституції України).

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції правомірно прийшов до

висновку, що постанова КМ України № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суперечить вимогам ст. 39 Закону

України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської

катастрофи", з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" дію положень

ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи" на 2008 рік були призупинені в частині виплати компенсацій і

допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року за № 10 - рп

визнано неконституційними деякі положення Законів України "Про державний бюджет на 2008

рік", зокрема п. 28 розділу 2 зазначеного Закону, яким було призупинено дію ст. 39 Закону

України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської

катастрофи" в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної

заробітної плати.

Рішення Конституційного суду є обовязковим до виконання на всій території України.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996

року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно

виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти

Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету

Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи

рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування,

накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та

організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав

застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який

регулює ці правовідносини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 "Про

незалежність судової влади" зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не

підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються

конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст

та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз. 1 п. 19).

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є

людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а

їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.3), права і свободи людини є

невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або

внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг,

є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним

Законом України (лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк).

Окрім того, встановлений ч. 2 ст. 95 Конституції України, ч. 2 ст. 38 Бюджетного Кодексу

перелік правовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет України, є

вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг,

компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, зокрема Законом України

"Про, статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської

катастрофи" та не може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України

правове регулювання суспільних відносин.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи постанову про часткове

задоволення позову, обґрунтовано виходив з положень ст. 39 Закону України «Про статус

і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та

засад пріоритетності законів над підзаконними актами та прийшов до правильного

висновку про те, що при розрахунку доплати до пенсії, передбаченої ст. 39 Закону,

наведеного вище, застосуванню підлягають саме положення вказаного закону, а не

постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 «Про компенсаційні

виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у

постанові суду першої інстанції, висновки суду відповідають вимогам закону та

обставинам справи, постанова суду ухвалена з додержанням норм матеріального і

процесуального права, підстав до її скасування при апеляційному розгляді справи не

встановлено.

Постанова суду ухвалена з додержанням норм матеріального та цивільного права, підстав до її скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Доводи апеляційної скарги зроблених судом висновків не спростовують.

Керуючись ст. ст. 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Біла Церква Київської

області відхилити, постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від

24 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України та може бути

оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом

двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: