Справа № 826/17293/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

21 жовтня 2015 року № 826/17293/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., за участю секретаря судового засідання Непомнящої А.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Національної гвардії України
про визнання нечинним рішення, зобов`язати вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Національної гвардії України (далі по тексту - відповідач) в якому просить:

визнати рішення Комісії Головного управління Національної гвардії України з розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій від 20 травня 2015 року (протокол № 37), яким було фактично відмовлено в наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій, протиправним;

зобов`язати Головне управління Національної гвардії України надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій та видати відповідне посвідчення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/17293/15, закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 29 вересня 2015 року.

У судовому засіданні 29 вересня 2015 року представник позивача підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його, представник відповідача заперечив проти позову.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 та частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об`єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Матеріали справи свідчать, що підполковник ОСОБА_1 начальник квартирно-експлуатаційної служби Північного територіального управління Національної гвардії України, на підставі розпорядження Командувача Національної гвардії України від 24 лютого 2015 року № 3/24/1-517ДСК в період з 25 лютого 2015 року по 27 лютого 2015 року перебував у службовому відрядженні у секторі «С» (місто Слов`янськ та місто Артемівськ Донецької області) для виконання завдань, визначених законом України «Про боротьбу з тероризмом».

Так, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної гвардії України з вимогою щодо визнання його учасником бойових дій.

Позивачем надано на розгляд Комісії відповідні документи, а саме: посвідчення про відрядження № 134, накази Начальника Північного територіального управління Національної гвардії України від 25 лютого 2015 року № 56ДСК та від 02 березня 2015 року № 60ДСК, довідку про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 03 квітня 2015 року № 22.

За наслідками розгляду наданих ОСОБА_1 документів, Комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Головного управління Національної гвардії України визначено, що надані позивачем документи не підтверджують безпосередню участь особи в АТО, документи повернуті на доопрацювання.

Позивач не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним позов для захисту свої прав та законних інтересів.

Відповідно до пункту 19 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, а також працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення у порядку, встановленому законодавством.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, а також райони антитерористичної операції визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідний Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року N 413 (далі по тексту - Порядок).

Згідно із пунктом 2 Порядку статус учасника бойових дій надається: військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, особам рядового і начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції.

Пунктом 4 Порядку визначено, що підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є: для осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, - документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень).

Так, пунктом 5 Порядку рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (далі - міжвідомча комісія), яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції із включенням до її складу фахівців Міноборони, МВС, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Управління державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, військових формувань. До складу міжвідомчої комісії можуть включатися фахівці інших державних органів та представники громадських організацій.

Відповідно з абзацу 1 та 2 пункту 6 Порядку для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники установ, закладів у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу чи працювали особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи із зазначених у пункті 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій.

Комісії вивчають документи, у разі потреби заслуховують пояснення осіб, стосовно яких вони подані, свідків та у місячний строк з дня надходження документів приймають рішення щодо надання статусу учасника бойових дій. За відсутності підстав повертають їх до військових частин (органів, підрозділів), установ, закладів з метою подальшого доопрацювання.

Згідно з пунктом 8 Порядку у разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником установи, закладу до комісії чи керівником підприємства, установи, організації до міжвідомчої комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, особа може самостійно звернутися до таких комісій.

У разі відмови в наданні статусу учасника бойових дій питання про надання особі зазначеного статусу може повторно виноситися на розгляд комісії за рішенням керівника відповідного міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади чи іншого державного органу, зазначеного у пункті 5 цього Порядку, міжвідомчої комісії - за рішенням Міністра соціальної політики.

Відтак, Порядком передбачено обов`язок командирів (начальників) військових частин (органів, підрозділів) або інших керівників установ, закладів у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення подати на розгляд комісії довідки за формою згідно з додатком 1 та документи із зазначених у пункті 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій.

При цьому, Порядком передбачено можливість повернення поданих документів на доопрацювання до військових частин (органів, підрозділів), установ, закладів з метою подальшого доопрацювання у зв`язку з відсутністю підстав для надання статусу учасника бойових дій.

Як вбачається з матеріалів справи, документи командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником установи, закладу до комісії чи керівником підприємства, установи, організації до міжвідомчої комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій не подавалися, а тому позивач скористався своїм правом на звернення до відповідної комісії самостійно, що передбачено пунктом 8 Порядку.

У свою чергу, суд зазначає, що Порядком не передбачена можливість повернення документів для доопрацювання за зверненням особи самостійно.

Положенням про комісію Головного управління Національної гвардії України з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій, затвердженого наказом командувача Національної гвардії України від 20 березня 2015 року № 153 (далі по тексту - Положення), визначено, що відповідно до пункту 4 Положення, на комісію покладається вирішення питання про визнання учасниками бойових дій відповідно до пунктів 2, 11 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; розгляд матеріалів та прийняття рішення щодо надання статусу учасника бойових дій військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Національної гвардії України відповідно до пункту 19 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно пункту 5 Положення Комісія зобов`язана:

приймати до розгляду документи, які надійшли від територіальних управлінь, з`єднань, військових частин, закладів та установ Національної гвардії України, від військовослужбовців Національної гвардії України, щодо надання їм статусу учасника бойових дій відповідно до пункту 19 частини 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

приймати до розгляду заяви громадян про надання їм статусу учасника бойових дій відповідно до пунктів 2, 11, 19 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

робити запити до відповідних архівних установ, про що повідомляти заявника;

розглядати документи, що надійшли до Комісії у місячний строк;

заслуховувати пояснення громадян, які подали заяви, свідків, представників організацій, установ та громадських організацій ветеранів, досліджувати інші докази;

вивчати документи та приймати інші рішення щодо надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведенні, а в разі відсутності підстав, які підтверджуються документами, повертати їх до військових частин (органів, підрозділів) , установ, закладів з метою подальшого доопрацювання;

у разі відмови в задоволенні вимог, викладених у рапорті (заяві), рішення доводити до відома військовослужбовця (громадянина) в письмовій формі, а також роз`яснювати порядок оскарження прийнятого рішення.

Таким чином, Положенням також передбачено, що у разі відсутності підстав, які підтверджуються документами, повертати їх до військових частин (органів, підрозділів), установ, закладів з метою подальшого доопрацювання, однак, вказаним Положенням жодним чином не передбачено можливість повернення документів на доопрацювання за результатами особистого звернення громадян.

Водночас, суд зазначає, що Положенням передбачена можливість Комісії робити запити, тобто у разі необхідності та при наявності обставин, що унеможливлюють особу самостійно подати необхідні документи з підстав, які є незалежними від волі особи, Комісія може самостійно звертатися з запитами до структурних підрозділів для отримання необхідної інформації.

Відтак, судом не беруться до уваги посилання відповідача на те, що рішення Комісії, оформлене протоколом від 20 травня 2015 року № 7 не є остаточним і не є відмовою про визнання позивача учасником бойових дій, оскільки Комісією направлено матеріали позивача на доопрацювання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року № 826/20594/14.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання рішення Комісії Головного управління Національної гвардії України з розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій від 20 травня 2015 року (протокол № 37), яким було фактично відмовлено в наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій, протиправним є обґрунтованою, доведеною та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Національної гвардії України надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій та видати відповідне посвідчення, суд зазначає наступне.

Підсумовуючи викладене в частині вищезазначених вимог, суд зазначає, що за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо надання статусу учасника бойових дій є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Головного управління Національної гвардії України.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду -тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Таким чином, позовна вимога про зобов`язання Головного управління Національної гвардії України надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій та видати відповідне посвідчення розцінюється Окружним адміністративним судом м. Києва саме втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому, на думку суду, задоволена не підлягає.

Разом з тим, враховуючи встановлену протиправність рішення відповідача, суд вважає за необхідним вийти за межі позовних вимог, з метою повного захисту порушеного права позивача, та зобов`язати відповідача повторно розглянути надані ОСОБА_1 документи для надання статусу учасника бойових дій, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2.Визнати рішення Комісії Головного управління Національної гвардії України з розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій від 20 травня 2015 року (протокол № 37) протиправним.

3. Зобов`язати Головне управління Національної гвардії України повторно розглянути надані ОСОБА_1 документи для надання статусу учасника бойових дій, з урахуванням висновків суду.

4.В решті позовних вимог відмовити

5. Судові витрати в сумі 36,54 грн. присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник