Справа № 2а-2021/11/2670
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2011-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

06 квітня 2011 року м. Київ№ 2а-2021/11/2670

Колегія суддів Окружного адміністративного суду міста Києва у складі: головуючого судді Васильченко І.П., суддів Вєкуа Н.Г., Смолія І.В., при секретарі Крушеніцькому В., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника Генеральної прокуратури України про закриття провадження у справі

за позовом ОСОБА_1

до Генеральної прокуратури України

про визнання нечинним рішення, зобовязання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2

від відповідача: Ґудзь О.М.

встановив:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Генеральної прокуратури України про визнання нечинним рішення та зобовязання вчинити дії.

Ухвалою суду від15.02.2001 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до попереднього розгляду на 17.03.2011 року.

Через канцелярію суду від позивача надійшла заява про зміну позовних вимог, якою останній змінив позовні вимоги та росив суд:

- визнати нечинним та незаконним рішення начальника Головного управління підтримання державного обвинувачення в судах Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 від 27.04.2010 року про те, що незгода позивача з прийнятими прокуратурою та судом рішеннями не є підставою для проведення перевірки у порядку ст. 97 КПК України а отже, про відмову розглядати заяву позивача про скоєння злочинів старшим помічником прокурора м. Києва ОСОБА_4 та заступником начальника відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_5 від 01.03.2010 року відповідно до ст. 97 КПК України;

- зобовязати Генеральну прокуратуру України провести перевірку заяви позивача про скоєння злочинів старшим помічником прокурора м. Києва ОСОБА_4 та заступником начальника відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_5 від 01.03.2010 року відповідно до вимог ст. 97 КПК України протягом 10 днів з дня вступу рішення адміністративного суду в силу;

- стягнути з Генеральної прокуратури України на користь позивача як часткову компенсацію за спричинені позивачу психоемоційні травми та моральні страждання моральну шкоду в розмірі 1690,00 грн.

У звязку із поданою заявою позивача про зміну предмету позову попередній розгляд справи 17.03.2011 року судом відкладений до 06.024.2011 року для надання можливості представнику відповідача ознайомитись з новою редакцією позовних вимог та підготування письмових заперечень на адміністративний позов з урахуванням змінених позовних вимог.

В судовому засіданні 06.04.2011 року представником Генеральної прокурора тури України подане клопотання про закриття провадження у справі в порядку п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Клопотання обґрунтоване тим, що заявлені позивачем вимоги не можуть бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства України з огляду на те, що дії прокурора під час здійснення повноважень, які врегульовані нормами кримінально-процесуального законодавства, можуть бути оскаржені в порядку глави 22 Кримінально-процесуального кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні 06.04.2011 року проти задоволення клопотання відповідача заперечила, зазначила, що даний спір є справою адміністративної юрисдикції з огляду на те, що відповідачем зазначена Генеральна прокуратура України і саме на суд покладений обовязок приймати рішення щодо заяв, поданих в порядку ст. 97 КПК України.

Дослідивши обставини, викладені представником Генеральної прокуратури України в клопотанні про закриття провадження у справі, всебічно і повно зясувавши всі обставини, на яких ґрунтується клопотання, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку, що клопотання про закриття провадження у справі підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Пунктом 2 частини 3 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Кримінальне судочинство це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів (Рішення Конституційного Суду України від 23.05.2001р. № 6-рп/2001).

Як вбачається з позовної заяви та заяви про зміну предмету позову, позивачем оскаржуються дії посадових осіб прокуратури щодо заяви про злочин, поданої позивачем в порядку ст. 97 Кримінально-процесуального кодексу України, а також дії посадових осіб прокуратури щодо непорушення кримінальної справи за заявою позивача.

Скарги на акти та дії службових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури в частині провадження у кримінальній справі розглядаються судом в порядку, визначеному нормами Кримінально-0процесуального кодексу України.

Захист прав і свобод не може бути надійним без надання їй можливості оскаржити до суду процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Проте, таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України, оскільки діяльність посадових осіб прокуратури має свої особливості.

Отже, повноваження прокурора при отриманні заяви про злочин регламентовані нормами Кримінально-процесуального кодексу України, що виключає можливість розгляду поданого позивачем позову в порядку адміністративного судочинства.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна позиція викладена і в ухвалі Вищого адміністративного суду України № К-23672/08 від 11.05.2010 року, ухвалі Вищого адміністративного суду України № К-21294/10 від 20.07.2010 року, ухвалі Вищого адміністративного суду України № К-22439/09 від 30.06.2010 року, ухвалі Вищого адміністративного суду України № К-26105/09.

Варто зазначити, що при визначенні судової юрисдикції щодо вирішення справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, субєктного складу сторін, предмета спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення субєктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Органи дізнання, слідства, прокуратури пі час перевірки заяви про злочин та її вирішення, виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції.

Тому, враховуючи приписи Кодексу адміністративного судочинства України, такі спори не випливають із здійснення субєктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій, а тому не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Зазначене вище є, крім всього, позицією Вищого адміністративного суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка викладена у спільному листі № 334/8/13-11 від 12.03.2011 року та № 259/0/4-11 від 11.03.2011 року.

Що стосується посилань позивача на практику Верховного Суду України 2007 року, що викладена в постанові Верховного Суду України № 21-1165во06 від 21.02.2007 року, то суд звертає увагу, що станом на день розгляду даної адміністративної справи існує однозначна практика Вищого адміністративного суду України та Верховного суду України, викладена в зазначених вище судових рішеннях за період 2009 2010 роки. У 2011 році практика вищих судів щодо визначення судової юрисдикції при вирішенні таких спорів є незмінною.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що даний спір не є справою адміністративної юрисдикції, а тому клопотання представника Генеральної прокуратури України про закриття провадження у справі підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 157, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

Ухвалив:

Клопотання Генеральної прокуратури України про закриття провадження у справі задовольнити.

Закрити провадження у справі № 2а-2021/11/2670.

Ухвала може бути оскаржена за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.П. Васильченко

Судді Н.Г. Вєкуа

ОСОБА_6