Справа № 810/3225/15
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2015-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2015 року 810/3225/15

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Щавінського В.Р., суддів: Лапія С.М., Балаклицького А.І., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» до Головного управління Державної казначейської служби в АР Крим (Відповідач 1), Державної казначейської служби України (Відповідач -2) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

Державне підприємство "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, Державної казначейської служби України щодо невиконання платіжних доручень від 24.12.2013 р. №209 та №210 від 24.12.2013 р. Сімферопольської районної державної адміністрації в Автономній Республіці Крим про перерахування на користь Державного підприємства "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування" боргу в сумі 235000,00 грн. та про зобовязання Головного управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, Державної казначейської служби України перерахувати на користь Державного підприємства "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування" кошти в сумі 235000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головним управлінням Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим прийнято до виконання платіжні доручення від від 24.12.2013 р. №209 та №210 від 24.12.2013 р. Сімферопольської районної державної адміністрації в Автономній Республіці Крим на загальну суму 235000,00 грн. Однак, такі кошти не перераховані, що в свою чергу позбавило можливості ДП "НДПІ містобудування" розпоряджатися належними йому коштами.

Представник позивача до початку розгляду справи по суті подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідач - 1 у судове засідання не зявився, хоча були повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Відповідач 2 у судове засідання не зявився, хоча були повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином. Направив на адресу суду письмові заперечення на позовні вимоги та просив відмовити в задоволенні позовних вимог. У обґрунтування своїх заперечень вказав, що платіжні доручення Виконкому міської ради до Казначейства не подавалися та не могли бути поданими до чинного законодавства, оскільки місцеві органи влади та місцеві бюджети не обслуговуються Казначейством. Вказав, що у Казначействі не відкрито рахунку Виконкому, Казначейство не одержувало платіжні доручення №209, 210, відповідно жодних коштів, призначених до перерахування ДП "НДПІ містобудування" до Казначейства не надходило.

Згідно ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Крім того, частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як встановлено судом, 08.11.2013 р. між Сімферопольською районною державною адміністрацією в Автономній Республіці Крим в особі голови адміністрації ОСОБА_1 та Державним підприємством «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» укладено Договір на виконання проектних робіт № 2013-57/1.

Відповідно до п. 1.1 замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобовязання в строк, обумовлений в даному Договорі згідно календарного плану (Додаток 3), виготовити в установленому порядку - «Схему планування території Сімферопольського району Автономної Республіки Крим», а замовник зобовязується прийняти роботи та оплатити їх.

Між позивачем та замовником підписано Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 24.12.2013 № ГС-000435 за І етап на загальну суму - 100 000,00 грн. та Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 24.12.2013 № ГС-0000491 за II етап на загальну суму - 135 000,00 грн.

На виконання своїх зобовязань за Договором, Сімферопольською районною державною адміністрацією в Автономній Республіці Крим 24 грудня 2013 року подано до Головного управління Державної казначейської служби України в АР Крим (надалі - відповідач 1) платіжні доручення № 209 на суму 100 000,00 грн. та № 210 на суму 135 000,00 грн.

ДП "НДПІ містобудування" звернулось до відповідачів з листом від 20.11.2014 №1041/7/1/7-07, в якому просило здійснити перерахунок коштів на підставі платіжних доручень від 12.03.2014 №3 та № від 24.12.2013 р. №209 та №210 від 24.12.2013 р.

Листом від 08.12.2014 №14-08/3822-27263 Державна казначейська служба України повідомила позивача, що Постановою Правління Національного банку України від 06.05.2014 № 260 "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя" Національний банк України зобовязав банки України з дня набрання чинності цієї постанови припинити кореспондентські відносини з банками України та/або іноземними банками, іншими кредитними або фінансовими установами, що розташовані та/або здійснюють свою діяльність на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя. У звязку з чим, Казначейство України не має можливості отримати від територіальних органів Казначейства, інформацію про взяті на облік бюджетні зобовязання та заборгованість розпорядників бюджетних коштів, які за місцем розташування перебували на казначейському виконанні в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі.

При цьому, судом встановлено, що Сімферопольською районною державною адміністрацією в Автономній Республіці Крим виконав усі дії щодо перерахування коштів ДП "НДПІ містобудування". Проте, станом на час розгляду справи в суді кошти на рахунки позивача не перераховані.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Пунктом 1 Положення "Про Державну казначейську службу України", затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 за №460/2011, (надалі - Положення №460/2011) визначено, що Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України (далі - Міністр). Казначейство України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України є учасником системи електронних платежів Національного банку України.

Згідно п. 4 Положення №460/2011 Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює, зокрема, через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, спільних із міжнародними фінансовими організаціями проектів.

Пунктом 7 Положення №460/2011 встановлено, що Казначейство України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (у разі їх утворення).

Казначейство України є юридичною особою публічного права, входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Хоча Казначейська служба України не є банком в розумінні приписів статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", однак вона є учасником системи електронних платежів Національного банку України відповідно до приписів пункту 1 Положення.

Згідно наказу Державного казначейства України від 28.11.2000 №119 Казначейство України для роботи в єдиній системі електронних платежів Національного банку України лише використовує ті ж самі бланки розрахункових документів, що і банки.

Відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за №377/8976, платіжне доручення - розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.

Спільною постановою Кабінету Міністрів України і Національного банку України від 15.09.1999 №1721 "Про створення внутрішньої платіжної системи Державного казначейства" органам Казначейства України надано статус учасників системи електронних платежів Національного банку на загальних засадах та право здійснювати через цю систему тільки платежі та міжбанківські розрахунки.

Пунктом 1 ст. 43 Бюджетного кодексу України встановлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Казначейське обслуговування бюджетних коштів передбачає: розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів відповідно до законодавства; контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень бюджету, взятті бюджетних зобов'язань розпорядниками бюджетних коштів та здійсненні платежів за цими зобов'язаннями; ведення бухгалтерського обліку і складання звітності про виконання бюджетів з дотриманням національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку; здійснення інших операцій з бюджетними коштами.

В органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, бюджетним установам відкриваються рахунки у встановленому законодавством порядку.

Казначейство України є учасником системи електронних платежів Національного банку України.

З урахуванням викладеного, оскільки Держказначейство є учасником системи електронних платежів, суд вважає відповідачів суб'єктами регулювання Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Отже, Законом передбачений обов'язок казначейської служби здійснити перерахунок коштів, а також встановлений триденний строк для перерахування таких коштів.

Загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків встановлюються Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22.

Відповідно до пункту 2.19 Інструкції розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня.

Згідно пункту 3.5. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті банк платника приймає платіжне доручення до виконання протягом 30 календарних днів з дати його виписки. День оформлення платіжного доручення не враховується.

Відповідно до п. 1 Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 12.10.2011 №1280, головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі є територіальними органами Державної казначейської служби України.

Як вбачається з матеріалів справи, платіжні доручення від 24.12.2013 р. №209 та №210 від 24.12.2013 р. залишились відповідачем 1 без виконання, кошти не перераховані на рахунок позивача.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Головне управління Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, повинні діяти у спосіб, визначений законом та в межах, наданих повноважень відповідно до Указу Президента України від 13.04.2011 №460/2011.

Станом на день розгляду справи кошти на рахунок Державного підприємства "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування" по вказаним платіжним дорученням перераховані не були, що позбавляє останнього права отримати кошти за надані послуги на підставі Договору від 08.11.2013 №2013-57/1 та порушує його права та інтереси у розумінні статті 2 КАС України, а тому для відновлення прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії відповідача -1 та зобов'язати його виконати дані платіжні доручення шляхом перерахування на користь позивача кошти у розмірі 235000,00 грн.

Згідно з пунктом четвертим частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про стягнення з відповідача - 1 коштів.

Що стосується позовних вимог заявлених до Державної казначейської служби України (Відповідач -2) суд вважає, що вони задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України (далі - Міністр).

Казначейство України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Казначейство України є учасником системи електронних платежів Національного банку України.

Казначейство України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (у разі їх утворення).

При цьому, територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах утворені та мають статус окремих юридичних осіб (постанова Кабінету Міністрів України від 15 червня 2011 р. N 651 Про утворення територіальних органів Державної казначейської служби).

Отже, Казначейство України та його територіальні органи є самостійними юридичними особами, виступають від власного імені, є окремими учасниками цивільних відносин відповідно до ч.1 ст.2 ЦК України в частині власних зобовязань та зобовязань, визначених законом.

Згідно пункту 3.1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Пунктом 3.5 Інструкції встановлено, що Банк платника приймає платіжне доручення до виконання протягом 30 календарних днів з дати його виписки. День оформлення платіжного доручення не враховується.

Отже, з наведених норм слідує, що обов'язок органу казначейської служби, як учасника системи електронних платежів Національного банку України, на виконання платіжних доручень та перерахування коштів на рахунок отримувача виникає після отримання платіжного доручення від платника.

У даному випадку, спірні правовідносини виникли між позивачем та Головним Управлінням Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим з приводу перерахування коштів за договором про закупівлю послуг за державні кошти №2013-57/1 від 08.11.2013 р., укладеним між позивачем та Сімферопольською РДА в Автономній Республіці Крим. Позивач стверджує, що районна державна адміністрація має рахунки в Головному управлінні Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, куди і подав до виконання платіжні доручення, які не виконані.

Відповідно до ст.ст.32,36 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні від 5 квітня 2001 року № 2346-III, відповідальність перед платником та отримувачем, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів несе Банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача.

Матеріали справи не містять жодних доказів з приводу невиконання платіжних доручень органом Казначейства України; договірні відносини між вказаним органом самоврядування та Казначейством України відсутні, а відтак і відсутні правові підстави для висновку про неправомірні дії з його боку.

Окрім того, суд у спірних правовідносинах враховує і положення законодавства, що визначає правовий режим на тимчасово окупованій території України.

Так, Законом України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII передбачено, що тимчасово окупованою територією визначається, зокрема, сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій (п. 1 ч. 1 ст. 3 цього Закону).

Відповідно до цього Закону, передбачений цим Законом правовий режим діє до повного відновлення конституційного ладу України на тимчасово окупованій території.

Відповідно до п.12.1 ст.12 Закону України Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України від 12 серпня 2014 року № 1636-VII, початком тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя вважається дата набрання чинності Резолюцією N 68/262 Сесії Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй від 27 березня 2014 року про підтримку територіальної цілісності України.

Окупація території призвела до припинення діяльності органів влади АР Крим.

У звязку з цим, Казначейство України не має можливості отримати від територіальних органів Казначейства інформацію про взяті на облік бюджетні зобовязання та заборгованість розпорядників бюджетних коштів, які за місцем розташування перебували на казначейському виконанні в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі.

Статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В силу частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 69, 70, 71, 86, 94, 122, 158-163, 167, 256, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим щодо невиконання платіжних доручень від 24.12.2013 р. №209 та №210 від 24.12.2013 р. Сімферопольської районної державної адміністрації в Автономній Республіці Крим про перерахування на користь Державного підприємства "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування" боргу в сумі 235000,00 грн.

3. Зобовязати Головне управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим перерахувати на користь Державного підприємства "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування" кошти в сумі 235000 (двісті тридцять пять тисяч) грн. 00 коп.

3. У решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий - суддя Щавінський В.Р.

Судді: Балаклицький А.І.

ОСОБА_2