Справа № 826/13908/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 жовтня 2015 року № 826/13908/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Гарника К.Ю., суддів: Кобилянського К.М., Федорчука А.Б. при секретарі судового засідання Непомнящій А.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Державної виконавчої служби України
про визнання протиправним дій, стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної виконавчої служби України (далі по тексту - відповідач) в якому просить:

- визнати дії Держаної виконавчої служби України щодо відмови у виплаті 10 посадових окладів зв'язку з виходом на пенсію протиправними;

- стягнути з Держаної виконавчої служби України на користь позивача 16 300 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 12 серпня 2015 року.

У судовому засіданні 12 серпня 2015 року представник позивача підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його. Представник відповідача не з'явився.

Керуючись приписами частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що Наказом № 529/к від 01 серпня 2013 року ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста відділу кадрової роботи та державної служби Держаної виконавчої служби України з 16 серпня 2013 року, за власним бажанням в зв'язку з виходом на пенсію, відповідно до частини 1 ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до частини 3 вказаного наказу, позивачу повинно бути виплачено грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів після надання оригіналу довідки відділення Пенсійного фонду України про розмір пенсії, відповідно до частини 12 статті 37 Закону України «Про державну службу».

Як зазначає позивач та не спростовується матеріалами справи, 20 серпня 2013 року останній звернувся до Управління пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області з заявою про здійснення перерахунку пенсії відповідно до ЗУ «Про державну службу».

Проте, згідно повідомлення Управління пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області від 05 вересня 2013 року № 259, у здійсненні перерахунку пенсії позивачу відмовлено, в зв'язку з тим, що він не має достатнього стажу державної служби.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Тетіївського районного суду Київської області із позовом про визнання дій управління пенсійного фонду протиправними та зобов'язати Управління пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області зарахувати до стажу державної служби навчання на факультеті внутрішніх військ Навчально-наукового інституту підготовки кадрів громадської безпеки та психологічної служби Київського національного університету внутрішніх справ в період з 15 серпня 2002 року по 24 червня 2006 року.

Постановою Тетіївського районного суд Київської області від 27 грудня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2014 року у справі № 380/2196/13-а, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, визнано дії Управління пенсійного фонду України у Тетіївському районі про відмову в перерахунку пенсії протиправними та зобов'язано Управління пенсійного фонду України У Тетіївському районі Київської області зарахувати до стажу державної служби навчання на факультеті внутрішніх військ Навчально-наукового інституту підготовки кадрів громадської безпеки та психологічної служби Київського національного університету внутрішніх справ в період з 15 серпня 2002 року по 24 червня 2006 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 квітня 2014 року у Відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області відмовлено.

На підставі вищезазначених судових рішень, ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії, та призначено пенсію державного службовця, про що видано довідку від 23 липня 2014 року № 519.

У подальшому, позивач неодноразово звертався до Державної виконавчої служби України із заявами про виплату 10 посадових окладів зв'язку з виходом на пенсію, проте отримував відмови, у зв'язку з відсутністю довідку про призначення пенсії державного службовця, відсутністю коштів у 2014 році, ліквідацією Державної виконавчої служби України, тощо (копії листів Державної виконавчої служби України містяться в матері дах справи).

Позивач, також звертався із аналогічною заявою до Міністерства юстиції України, у відповідь на яке листом від 21 травня 2015 року № С-8144/16 позивачу відмолено, оскільки ОСОБА_1 із Міністерством юстиції України у трудових відносинах не перебував.

Таким чином, не погоджуючись із діями Держаної виконавчої служби України щодо відмови у виплаті 10 посадових окладів зв'язку з виходом на пенсію позивач звернувся до суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши встановлені обставини справи, колегія суддів Окружного адміністративного суду міста Києва зазначає наступне.

Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, регулює та визначає Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-XII.

Порядок призначення та виплати пенсійного забезпечення і грошової допомоги державним службовцям врегульовано статтею 37 даного Закону.

Так, на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку (частина 2 статті 37 Закону № 3723-XII).

Статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (у редакції, чинній на момент звільнення позивача з державної служби) передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення, зокрема, чоловіками 60 років.

Положеннями ч. 13 ст. 37 Закон України "Про державну службу" (у редакції, чинній на момент звільнення позивача з державної служби) встановлено, що державним службовцям у разі виходу на пенсію за наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога у розмірі 10 місячних посадових окладів.

У справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення ч. 13 ст. 37 Закону України "Про державну службу" в системному зв'язку з положеннями п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України, ст. 21 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", вирішуючи поставлені питання, Конституційний суд України, зазначив, зокрема, що право на одержання пенсії держслужбовців мають чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - страховий стаж), у тому числі стажу держслужби не менше десяти років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах держслужбовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад держслужбовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку (ч. 1 ст. 37 Закону № 3723).

Держслужбовцям у разі виходу на пенсію за наявності стажу державної служби не менше десяти років виплачується грошова допомога в розмірі десяти місячних посадових окладів (ч. 13 ст. 37 Закону № 3723).

Таким чином, грошова допомога в розмірі десяти місячних посадових окладів виплачується держслужбовцю за умови виходу на пенсію з посади державного службовця та наявності страхового стажу, у тому числі стажу держслужби не менше десяти років. Жодних додаткових умов для виплати грошової допомоги держслужбовцю у разі виходу його на пенсію в ч. 13 ст. 37 Закону № 3723 не встановлено.

Аналогічна позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду від 19.07.2011 року у справі № К-20813/08, від 07.02.2012 року у справі № К/9991/27207/11,від 22.01.2014 року у справі № К/9991/18448/12.

Як свідчать матеріали справи, на момент звільнення за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію стаж державної служби становив 7 років 10 місяців 15 днів.

При цьому, з урахуванням постанови Тетіївського районного суд Київської області від 27 грудня 2013 року, залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2014 року у справі № 380/2196/13-а стаж державною служби позивача складає більше ніж 10 років.

Слід зазначити, що стаж державної служби позивача підтверджуються матеріалами справи, не спростовується сторонами і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин.

Таким чином, дії Держаної виконавчої служби України щодо відмови у виплаті 10 посадових окладів зв'язку з виходом на пенсію є протиправними.

Слід зазначити, що відповідачем на вимогу суду надані додаткові докази, проте заперечення матеріали справи не містять.

Щодо розміру грошової допомоги, суд зазначає, що згідно довідки Державної виконавчої служби України від 07 жовтня 2015 року № 15-0-26-1428/5.1 заробітна плата позивача при звільненні склала 4808,06 грн. (посадовий оклад 931,43 гри., ранг державного службовця 45,71 гри., надбавка за вислугу років 195,43 грн., надбавка за виконання особливо важливої роботи 586,29 грн., компенсація за невикористану частину щорічної основної відпустки 2323,20 грн. та компенсація за невикористану додаткову оплачувану відпустку за вислугу років 726,00 грн.).

Відтак, стягненню з Державної виконавчої служби України на користь позивача підлягає сума у розмірі 9314,30 грн. (931,43*10), а позов в цій частині - частковому задоволенню.

Позивачем також додано до матеріалів справи копію довідки Державної виконавчої служби України про складові заробітної плати, проте, при розрахунку суми грошового забезпечення судом використана довідка надана в оригіналі відповідачем у відповідь на судовий запит.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (стаття 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність своїх дій у відповідності до вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати дії Держаної виконавчої служби України щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті 10 посадових окладів зв'язку з виходом на пенсію протиправними.

3. Стягнути з Держаної виконавчої служби України () на користь ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі десяти місячних посадових окладів, 9314,30 грн. (дев'ять тисяч триста чотирнадцять гривень тридцять копійок).

4. В решті вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя К.Ю. Гарник

Судді: К.М. Кобилянський

А.Б. Федорчук