Справа № 810/2482/15
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 жовтня 2015 року 810/2482/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Волкова А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги про сплату боргу (недоїмки),

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування:

податкового повідомлення-рішення від 30.12.2014 № /359, згідно з яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 2000474,67 грн., з яких: 1600379,74 грн. - за основним платежем, 400094,93 грн. штрафні (фінансові) санкції (штраф);

податкового повідомлення-рішення від 30.12.2014 № /360, згідно з яким позивачу збільшено грошове зобов'язання (застосовано штрафні санкції) з податку на доходи фізичних осіб на суму 510,00 грн.;

вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 30.12.2014 № /362, згідно з якою податковий орган вимагає від позивача сплати суми недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 83431,68 грн.

В основу визначення грошових зобовязань згідно із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями та вимогою контролюючим органом покладено твердження про заниження позивачем податку з доходів фізичних осіб та єдиного соціального внеску у зв'язку з недекларуванням доходів від продажу нерухомого майна, завищенням витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, а також незабезпеченням ведення книги обліку доходів та витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що правильно визначив податкові зобовязання з податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску, а висновки податкового органу вважає безпідставними, оскільки грошові зобов'язання задекларовані ним належним чином й у повному обсязі, витрати, які враховуються при визначення об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, підтверджуються документально і є пов'язаними з господарською діяльністю.

Відповідач позову не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що податкові повідомлення-рішення та вимога про сплату боргу прийняті правомірно і підстави для їх скасування відсутні. У судовому засіданні представники відповідача підтримали заперечення проти позову, просили суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені сторонами документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем (запис про державну реєстрацію в ЄДР № 0006345), як платник податків перебуває на обліку у Державній податковій інспекції в Обухівському районі Головного управління ДФС у Київській області. Позивач перебуває на загальній системі оподаткування, є платником податку на додану вартість.

Видами діяльності позивача за КВЕД є: оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; неспеціалізована оптова торгівля; купівля та продаж власного нерухомого майна; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; агентства нерухомості; дослідження кон'юнктури ринку та виявлення громадської думки.

У грудні 2014 року посадовою особою ДПІ в Обухівському районі ГУ Міндоходів у Київській області проведено документальну планову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013 (акт перевірки від 10.12.2014 № 132/17-03/НОМЕР_1).

За результатами перевірки посадовою особою контролюючого органу зроблено висновки про порушення позивачем вимог чинного законодавства, а саме:

пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 1600379,74 грн., у тому числі по періодам: за 2011 рік на суму 3465,74 грн.; за 2013 рік на суму 1596914,00 грн.;

пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, що виявилось у незабезпеченні ведення Книги обліку доходів та витрат;

статті 7 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування", що призвело до заниження податкових зобовязань зі сплати єдиного соціального внеску з доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності самозайнятою особою, у загальній сумі 83431,68 грн., у тому числі по періодам: за 2011 рік на суму 8017,140 грн.; за 2012 рік на суму 41007,39 грн.; за 2013 рік на суму 34406,84 грн.

Висновки посадової особи контролюючого органу ґрунтуються на твердженнях про заниження позивачем податку з доходів фізичних осіб у зв'язку з недекларуванням доходів від продажу нерухомого майна, завищенням витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, а також незабезпеченням ведення книги обліку доходів та витрат.

Висновки про заниження грошових зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є похідними від висновків про заниження об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, адже ґрунтуються на тих самих фактах.

За результатами перевірки Державна податкова інспекція в Обухівському районі Головного управління ДФС у Київській області прийняла два податкових повідомлення-рішення, а саме:

від 30.12.2014 № /359, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 2000474,67 грн., з яких: 1600379,74 грн. - за основним платежем, 400094,93 грн. - штрафні(фінансові) санкції (штраф);

від 30.12.2014 № /360, згідно з яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 510,00 грн. за незабезпечення зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів (книги обліку доходів та витрат).

Крім того, Державна податкова інспекція в Обухівському районі Головного управління ДФС у Київській області сформувала і надіслала на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 30.12.2014 № /362, згідно з якою вимагає від позивача сплати суми недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 83431,68 грн.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями та вимогою, позивач оскаржив їх до вищестоящих податкових органів у порядку адміністративного оскарження. Однак. За результатом розгляду скарг податкові повідомлення-рішення та вимога залишені без змін, а скарги без задоволення.

У подальшому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Під час судового розгляду представник позивача зробив усну заяву, що визнає правомірність податкового повідомлення-рішення від 30.12.2014 № /360, згідно з яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 510,00 грн., адже позивач не забезпечив ведення книги обліку доходів та витрат.

Щодо твердження податкового органу про заниження позивачем податку з доходів фізичних осіб у зв'язку з недекларуванням доходів від продажу нерухомого майна суд встановив наступне.

Як убачається з акта перевірки від 10.12.2014 № 132/17-03/НОМЕР_1 (а.с. 27), податковий орган стверджував, що позивач подав до податкового органу декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік, в якій задекларував доходи у сумі 708572,14 грн. Однак, за даними перевірки у 2013 році позивач одержав дохід у сумі 11305049,21 грн., таким чином, показник заниження загального оподатковуваного доходу становить суму 9412491,67 грн.

Податковий орган стверджував, що позивач не сплатив з цього доходу податок на доходи фізичних осіб, тому визначив позивачу податкове зобов'язання у сумі 1596914,00 грн. за ставкою оподаткування 17 відсотків від об'єкта оподаткування.

Представник позивача стверджував, що твердження податкового органу є помилковими як щодо застосування правових норм, так і щодо фактичних обстави, адже позивач задекларував одержаний дохід шляхом подання уточнюючого розрахунку у листопаді 2014 року, а податок з доходу від продажу нерухомого майна був утриманий і сплачений за нього банком як податковим агентом за ставкою 5 відсотків.

Як з'ясувалось, 08.11.2013 позивач в погашення своїх зобов'язань перед ПАТ "Банк Форум" за кредитним договором від 03.07.2007 № 0203/07/01 уклав Договір про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі банку права власності на належне позивачу нерухоме майно за ціною 11294990,00 грн., у тому числі ПДВ 1882498,33 грн. Таким чином, позивач здійснив відчуження належного нерухомого майна за вказаною ціною.

Податок на додану вартість у сумі 1882498,33 грн. позивач включив до складу власних податкових зобов'язань з податку на додану вартість за листопад 2013 року (податкова декларація з податку на додану вартість за листопад 2013 року від 18.12.2013 № НОМЕР_2).

Таким чином, кошти у сумі 9412491,67 грн. утворюють оподатковуваних доходом.

З дослідженої у судовому засіданні податкової декларації ОСОБА_1С про майновий стан і доходи за 2013 рік (від 06.02.2013, а с. 125) убачається, що доходи позивача від операцій з продажу (обміну) об'єктів нерухомого майна становлять "" грн.

Однак, у листопаді 2014 року позивач подав до податкового органу уточнюючий розрахунок до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік (від 04.11.2014, а.с. 118), в якому виправив самостійно виявлену помилку у раніше поданій податковій звітності, зокрема, задекларував дохід від операцій з продажу (обміну) об'єктів нерухомого майна у сумі 9412492,00 грн. та показник податку на доходи фізичних осіб, утриманого (сплаченого) податковим агентом (банком), у сумі 470624,60 грн. (за ставкою 5 відсотків).

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла станом на 08.11.2013) доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України передбачено, що ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті).

Отже, у пунктах 167.2 - 167.5 статті 167 ПК України наводяться виключення із загального правила оподаткування за ставкою 15 відсотків.

У свою чергу приписами пункту 167.2 статті 167 встановлено, що ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування щодо доходу, нарахованого як доходи в інших випадках, прямо визначених відповідними нормами цього розділу.

В силу положень пункту 172.2 статті 172 розділу IV "Податок на доходи фізичних осіб" Податкового кодексу України дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об'єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об'єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу (5 відсотків).

Це означає, що ставка оподаткування доходів фізичних осіб від продажу об'єктів нерухомості у листопаді 2013 року становила 5 відсотків від об'єкта оподаткування, а не 17 відсотків, як визначив податковий орган.

Крім того, суд встановив, що позивач задекларував дохід від відчуження нерухомого майна у сумі 9412491,67 грн., подавши до податкового органу уточнюючий розрахунок до декларації за 2013 рік, а податок з цього доходу за ставкою 5 відсотків у сумі 470624,60 грн. був сплачений банком як податковим агентом.

Таким чином, в частині визначення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 1596914,00 грн. за основним платежем податкове повідомлення-рішення від 30.12.2014 № /359 підлягає скасуванню як протиправне.

Щодо твердження податкового органу про завищення позивачем витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, суд встановив наступне.

Як убачається з акта перевірки від 10.12.2014 № 132/17-03/НОМЕР_1 (а.с. 29), посадові особи податкового органу стверджували, що у 2011 році позивач включив до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, документально підтверджені витрати на загальну суму 302151,93 грн. За результатами перевірки вони дійшли висновку, що документально підтверджуються витрати позивача лише на суму 279047,01 грн., таким чином, на їх думку, позивач при визначенні об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб за 2011 рік завищив витрати на суму 23104,92 грн. У зв'язку з цим податковий орган визначив позивачу податкове зобов'язання на суму такого завищення у розмірі 3465,74 грн.

З дослідженої у судовому засіданні податкової декларації ОСОБА_1 про майновий стан і доходи за 2011 рік (від 30.01.2011, а с. 105 108), а також декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік (уточнюючої) (від 04.11.2014, а.с. 103-103) суд встановив, що показник "302151,93 грн." є сумою загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження господарської діяльності (рядок 02), з якого визначено суму податкового зобов'язання, а не суму витрат, як це відображено в акті перевірки.

Жодних пояснень з приводу походження цифр витрат позивача, які відображені податковим органом в акті перевірки, представники податкового органу у судовому засіданні надати не змогли.

Суд, на підставі наданих позивачем первинних документів (договорів, рахунків фактур актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), платіжних доручень, банківських виписок), а також аналітичних таблиць, наданих позивачем, встановив, що у 2011 році витрати, пов'язані з господарською діяльністю, становили загальну суму 343182,94 грн. і складалися з таких складових: оплата експлуатаційно-технічних та комунальних послуг, що надавалися ТОВ "Експлуатаційно-технічна контора "Еліт сервіс" у зв'язку із забезпеченням експлуатації нерухомого майна позивача, що здавалось ним в оренду (основний вид діяльності позивача за КВЕД), на загальну суму 214778,68 грн.; відшкодування витрат за споживання активної електроенергії (рахунку виставлялись ТОВ "Експлуатаційно-технічна контора "Еліт сервіс" у зв'язку із забезпеченням експлуатації нерухомого майна позивача) у загальній сумі 72070,96 грн.; оплата послуг банку за розрахунково-касове обслуговування у загальній сумі 2063,48 грн.; сплата єдиного соціального внеску у сумі 54269,82 грн.

Наведене означає, що в частині визначення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 3465,74 грн. за основним платежем податкове повідомлення-рішення від 30.12.2014 № /359 підлягає скасуванню як протиправне.

Щодо твердження податкового органу про заниження позивачем грошових зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, суд встановив наступне.

Як убачається з акта перевірки від 10.12.2014 № 132/17-03/НОМЕР_1 (а.с. 37), посадові особи податкового органу стверджували, що позивач занизив показник чистого доходу, на який нараховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, на загальну суму 9435569,59 грн., з яких: за 2011 рік на суму 23104,92 грн.; за 2013 рік на суму 9412491,67 грн.

Висновки посадових осіб контролюючого органу ґрунтуються на тих самих фактах, що й висновки про заниження об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, а саме: про завищення витрат, що враховувались при визначенні об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб за 2011 рік, на суму 23104,92 грн., а також про заниження загального оподатковуваного доходу на суму 9412491,67 грн. у зв'язку з відчуженням нерухомого майна у листопаді 2013 року.

Так, з акта перевірки від 10.12.2014 № 132/17-03/НОМЕР_1 убачається наступне:

згідно з даними звіту позивача про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2011 рік сума чистого оподатковуваного доходу позивача, на який нараховується єдиний внесок за ставкою 34,7%, становить 0,00 грн., а за даними перевірки 23104,92 грн., різниця 23104,92 грн. Згідно з даними платника нарахована сума єдиного соціального внеску становить 0,00 грн., за даними перевірки 8017,40 грн., таким чином, недоїмка складає 8017,40 грн.;

згідно з даними звіту позивача про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2012 рік сума чистого оподатковуваного доходу позивача, на який нараховується єдиний внесок за ставкою 34,7%, збігається з даними перевірки і становить суму 507464,13 грн., різниця 0,00 грн. Згідно з даними платника нарахована сума єдиного соціального внеску становить 10868,39 грн., за даними перевірки 51875,78 грн., таким чином, недоїмка складає 41007,39 грн.;

згідно з даними Звіту позивача про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2013 рік сума чистого оподатковуваного доходу позивача, на який нараховується єдиний внесок за ставкою 34,7%, становить 8971,39 грн., за даними перевірки 43378,23 грн., різниця 34406,84 грн.

З дослідженого судом Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2011 рік убачається, що позивач задекларував показник чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний внесок, у сумі 27621,00 грн., у той час як в акті перевірки посадові особи контролюючого органу вказали, що такий показник становить 0,00 грн.

З даних Звіту позивача за 2012 рік убачається, що позивач задекларував показник чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний внесок, у сумі 31321,00 грн., у той час як в акті перевірки посадові особи контролюючого органу вказали, що такий показник становить 507464,00 грн.

З даних Звіту позивача за 2013 рік убачається, що позивач задекларував показник чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний внесок, у сумі 25854,11 грн., у той час як в акті перевірки посадові особи контролюючого органу вказали, що цей показник становить 422737,11 грн.

Джерела походження інформації,наведеної в акті перевірки, податковий орган не повідомив і належних доказів на підтвердження показників, зазначених в акті перевірки, не надав.

Суд також звертає увагу на те, що у листопаді 2014 року, до початку проведення перевірки, позивач подавав до податкового органу податкові декларації (уточнюючі) до декларацій про майновий стан і доходи за 2011, 2012,та 2013 роки, в яких коригував показник чистого оподатковуваного доходу у зв'язку з самостійно виявленими помилками у раніше поданій податковій звітності, проте, ці обставини в акті перевірки не відображено та не враховано при визначенні грошових зобов'язань.

Таким чином, до посадові особи ДПІ в Обухівському районі ГУ ДФС у Київській області внесли до акту перевірки недостовірні відомості про показник чистого оподатковуваного доходу позивача, на який нараховується єдиний внесок.

З акта перевірки від 10.12.2014 № 132/17-03/НОМЕР_1 (а.с. 37) убачається, що дані про показники задекларованих позивачем зобов'язань зі сплати єдиного внеску за 2011, 2012 та 2013 роки також не відповідають даним Звітів, поданих до податкового органу за ці звітні (податкові) періоди.

В акті перевірки міститься висновок про те, що позивач занизив грошові зобов'язання зі сплати єдиного внеску на загальну суму 83431,68 грн. (у тому числі: за 2011 рік на суму 8017,40 грн., за 2012 рік на суму 41007,39 грн., за 2013 рік на суму 34406,84 грн.), та також міститься запис про те, що розрахунок єдиного внеску з урахуванням максимальної величини доходів та розміру мінімальної заробітної сплати додається до першого примірника акта.

Однак, позивач під час судового розгляду стверджував, що податковий орган не надав йому розрахунку зобов'язань зі сплати єдиного внеску, що визначені податковим органом (про який згадується в акті перевірки).

ДПІ в Обухівському районі також не виконало вимоги суду, викладені в ухвалі від 12.06.2015, та не надала суду розрахунок нарахованих податковим органом сум єдиного внеску.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що твердження посадових осіб ДПІ в Обухівському районі про заниження позивачем грошових зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є безпідставними, адже не ґрунтуються на об'єктивних обставинах, не підтверджуються належними та допустимими доказами, тому є протиправними.

Таким чином, суд вважає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 30.12.2014 № /362 прийнята відповідачем протиправно і підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В силу частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо тощо.

Суд під час судового розгляду встановив, що податковий орган при визначенні позивачу грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску прийняв протиправні податкові повідомлення-рішення та вимогу, оскільки не врахував обставин виправлення позивачем помилок у раніше поданій податковій звітності, факту сплати грошових зобов'язань позивача з податку на доходи фізичних осіб податковим агентом (банком), невірно визначив ставку оподаткування податком на доходи фізичних осіб за операціями з продажу нерухомого майна, не навів жодних обґрунтувань і доказів з приводу висновків про завищення витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, визначив грошові зобов'язання зі сплати єдиного соціального внеску на підставі недостовірних даних невстановленого походження, без належного правового обґрунтування підстав та розміру визначеного грошового зобов'язання

Враховуючи заяву позивача про визнання факту незабезпечення ведення Книги обліку доходів і витрат та правомірності податкового повідомлення-рішення від 30.12.2014 № /360 про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 510,00 грн., суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Якщо ж адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (частина третя статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, що діяла на момент пред'явлення позову) передбачено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру розмір судового збору становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати (1827,00 грн.) та не більше 4 розмірів мінімальних заробітних плат (4872,00 грн.), що встановлені законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подана до суду (станом на 1 січня 2015 року розмір мінімальної заробітної плати становить 1218,00 грн. згідно із Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік"). Під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, що містила майнові вимоги про скасування рішень субєкта владних повноважень на загальну суму 2084416,35 грн. Виходячи з суми вимог, передбачений законом розмір судового збору для такого виду позову має становити максимальну суму - 4872,00 грн. Однак, під час подання позовної заяви позивач сплатив до Державного бюджету України лише 10 відсотків розміру ставки судового збору, а саме 487,20 грн.

Враховуючи те, що позов задоволено частково (рішення субєкта владних повноважень скасовано на загальну суму 2083906,35 грн.), виходячи з принципу пропорційності щодо розподілу судових витрат, частка судового збору по відношенню до позовних вимог, в задоволенні яких суд відмовив (510,00 грн.), становить суму 1,19 грн.

Таким чином, з урахуванням сплачених під час подання позовної заяви коштів у сумі 487,20 грн., судові витрати по сплаті судового збору у сумі 486,01 грн. підлягають стягненню з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління ДФС у Київській області на користь позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління ДФС у Київській області від 30.12.2014 № /359, згідно з яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 2000474,67 грн., з яких: 1600379,74 грн. - за основним платежем, 400094,93 грн. - штрафні(фінансові) санкції (штраф);

Визнати протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 30.12.2014 № /362, згідно з якою від ОСОБА_1 вимагається сплата недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 83431,68 грн.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління ДФС у Київській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 486 (чотириста вісімдесят шість) гривень 01 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Волков А.С.