Справа № 816/4355/15
Суддя: Ф.Ф. Соколенко
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

22 жовтня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/4355/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Соколенка Ф.Ф.,

за участю:

секретаря судового засідання Шулик Н.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління держземагентства України у Полтавській області про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

06 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління держземагентства України у Полтавській області про зобов'язання затвердити проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 для ведення фермерського господарства земельної ділянки площею 25,4000 га, з кадастровим номером :00:023:0098, що розташована на території Мокиївської сільської ради Полтавської області та надати її в користування (оренду).

20 жовтня 2015 року представником відповідача подано через канцелярію суду клопотання про закриття провадження у справі.

В обґрунтування клопотання представник відповідача посилався на те, що вказана справа підлягає вирішенню в порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки Головне управління держземагентства України у Полтавській області у спірних правовідносинах не здійснює владні управлінські функції, натомість виступає в якості власника землі, вільного у виборі суб'єкта щодо надання йому права на отримання земельної ділянки. Зазначав, що аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.02.2015 у справі №21-34а15.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав заявлене клопотання, просив його задовольнити.

Представник позивача проти задоволення клопотання заперечував.

Суд, вирішуючи клопотання представника відповідача, виходить з наступного.

Згідно із частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно із пунктом 7 частини першої статті 3 КАС України суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що відповідач, приймаючи рішення щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення ведення фермерського господарства земельної ділянки ОСОБА_3, діяв як суб'єкт владних повноважень, а відтак справа щодо зобов'язання затвердити проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 для ведення фермерського господарства земельної ділянки належить до компетенції адміністративного суду.

Суд відхиляє посилання представника відповідача на постанову Верховного Суду України від 24.02.2015 у справі №21-34а15, виходячи з наступного.

У наведеному рішенні Верховного Суду України викладено правовий висновок відносно того, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Предметом даного спору не є рішення про передачу земельної ділянки у власність або оренду та правомірність набуття фізичною або юридичною особою земельної ділянки, тобто відсутній спір про право цивільне.

Відповідно до частини 2 статті 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З огляду на викладене, зазначені рішення Верховного суду України не можуть бути враховані при вирішенні даної справи.

Отже, клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись статтями 133, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її постановлення.

Суддя Ф.Ф. Соколенко