Справа № 817/2050/15
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2050/15

08 жовтня 2015 року 14год. 45хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковська Л.А. за участю секретаря судового засідання Вавелюк А.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не з'явився,

відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Дубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
про стягнення податкового боргу , -
ВСТАНОВИВ :

Дубенська обєднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області (далі - Дубенська ОДПІ) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1А.) про стягнення податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 12 650,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.04.2015 року відповідачем було подано до контролюючого органу звітну податкову декларацію про майновий стан і доходи та розрахунок податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб. Відповідно до вищевказаного розрахунку відповідачем визначено суму податку, що підлягає сплаті до бюджету в розмірі 12650 грн. Враховуючи, що відповідач не сплатив у встановленому законом порядку суму узгодженого податкового зобовязання, то за ФОП ОСОБА_1 рахується заборгованість в розмірі 12650 грн. Просить позов задовольнити.

Позивач в судове засідання не зявився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.56).

Відповідач позовні вимоги не визнав про що подав письмові заперечення. В обґрунтування заперечень проти позову вказує, що 18.09.2015 року ФОП ОСОБА_1 було подано до Дубенської ОДПІ уточнюючу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік, якою було уточнено показники декларації за 2014 рік, та визначено суму податкових зобовязань у розмірі 0 грн.

Відповідно до ст.50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Зазначений уточнюючий розрахунок без зауважень прийнятий податковим органом. Будь-яких відомостей та відмови податкового органу у прийнятті даного розрахунку відповідач не отримував.

Таким чином, податковий орган провів по обліку даний розрахунок та відкорегував суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 12 650 грн. Отже, у ФОП ОСОБА_1 станом на день вирішення спору відсутній податковий борг з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 12 650 грн. Просить у позові відмовити.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та час судового розгляду справи був повідомлений належним чином. Судом не визнавалася обовязковою участь відповідача в судовому засіданні.

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін на підставі наявних доказів.

Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.6 ст.12, ч.1 ст.41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з таких підстав.

Як встановлено судом, 06.04.2015 року відповідачем було подано до Дубенської ОДПІ податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік та розрахунок податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб.

Відповідно до рядка 13.01 Декларації, сума податку, що підлягає сплаті до бюджету становить 12 650 грн. (а.с.7).

Відповідно до пп. 49.18.4 ст.49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до п. 179.7 фізична особа зобовязана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобовязання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Відповідно до п. 173.1 ст. 173 Податкового кодексу України дохід платника податку від продажу обєкта рухомого майна протягом звітного податкового року оподатковується за ставкою, визначеною в пункті 167.2 ст. 167 цього Кодексу.

Відповідно до п.173.2 ст. 173 Податкового кодексу України як виняток із положень пункту 173.1 цієї статті, дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) протягом звітного податкового) року одного з об'єктів рухомого майна у вигляді легкового автомобіля та/або мотоцикла, та/або мопеда, не підлягає оподаткуванню.

Дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) протягом звітного податкового) року двох та більше об'єктів рухомого майна у вигляді легкового автомобіля та/або мотоцикла, та/або мопеда, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Статтею 36 Податкового кодексу України, встановлено, що податковим обовязком визнається обовязок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обовязок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обовязку несе платник податків.

Згідно з п. 1 ст. 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

При вирішенні даного спору судом враховано наступне.

Як свідчать матеріали справи, 18.09.2015 року ФОП ОСОБА_1 було подано уточнюючу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік де в рядку 13.01 уточнюючої декларації суму податку, яка підлягає сплаті до бюджету відповідачем зазначено 0.

Відповідно до п.49.1 та п.49.2 ст.49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Відповідно до ст.50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Наведені норми податкового законодавства свідчать, що платник податку має право у разі виявлення помилок в оформленні податкових декларацій подати до неї уточнюючий розрахунок.

При цьому, лише виявлення факту заниження податкового зобовязання призводить до виникнення у позивача підстав для сплати штрафних санкцій за подання такого уточнюючого розрахунку та за несвоєчасну сплату податкового зобовязання.

З системного аналізу зазначених норм вбачається, у разі виявлення помилок в оформленні податкових декларацій подати до неї уточнюючий розрахунок.

Отже, судом встановлено, що відповідачем було подано до податкової про майновий стан і доходи за 2014 рік уточнюючий розрахунок у звязку із допущенням помилок у її оформленні, що призвело до невірного визначення податку, що підлягає сплаті до бюджету за звітній податковий період.

Відповідно до п.49.8 ст.49 Податкового кодексу України, прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

У відповідності до п.49.9 ст.49 Податкового кодексу України, за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

За умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою:

за наявності на всіх аркушах, з яких складається податкова декларація та, за бажанням платника податків, на її копії, відмітки (штампу) контролюючого органу, яким отримана податкова декларація, із зазначенням дати її отримання, або квитанції про отримання податкової декларації у разі її подання засобами електронного зв'язку, або поштового повідомлення з відміткою про вручення контролюючому органу, у разі надсилання податкової декларації поштою;

у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк.

Згідно п.49.10 ст.49 Податкового кодексу України, відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.

Як вбачається з п.49.11 ст.49 Податкового кодексу України, у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови:

у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з дня її отримання;

у разі отримання такої податкової декларації особисто від платника податку або його представника - протягом трьох робочих днів з дня її отримання.

Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні письмові докази щодо надсилання на адресу відповідача офіційної письмової відмови у прийнятті уточнюючої податкової декларації від 18.09.2015 року. Не було надано таких доказів і позивачем.

Отже, оскільки контролюючим органом відповідачу мотивованої відмови у прийнятті уточнюючої податкової декларації не надавалося, то вказана уточнююча декларація є поданою і повинна бути врахована контролюючим органом по своєму обліку, а отже приймається судом як доказ.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем було уточнено показники податкової декларації про майновий стан та доходи, та визначено суму податку, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 0 грн., то у відповідача відсутній податковий борг з податку на доходи фізичних осіб в сумі 12 650 грн.

Суд, також не бере до уваги доводи позивач стосовно того, що подання уточнюючої декларації з нульовими даними, без зазначення зменшення грошового зобовязання не дає підстав для Дубенської ОДПІ проводити по обліку розрахунок та відкореговувати суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 12 650 грн., оскільки як вже наголошувалося судом, якщо відповідачем було подано уточнюючу податкову декларацію із порушенням вимог Податкового кодексу України, то контролюючий орган зобовязаний надати платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови. Оскільки, така відмова відсутня у матеріалах справи та не надана сторонами, підстав для неврахування даної уточнюючої декларації у податкового органу і в суду не має.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що податковим органом не доведено належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості по податку на доходи фізичних осіб в розмірі 12 650 грн., тому в позові слід відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат у справі відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Дубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.