Справа № 826/20308/14
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року м. Київ К/800/32157/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року

у справі № 826/20308/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Транссервіс»

до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс Транссервіс» (далі - ТОВ «Альянс Транссервіс»; позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві; відповідач) про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення № 09 від 06 серпня 2014 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 квітня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. Стягнуто з ТОВ «Альянс Транссервіс» решту суми судового збору в розмірі 4 384,80 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю товариством реального характеру розглядуваних господарських операцій.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року апеляційну скаргу ТОВ «Альянс Транссервіс» задоволено. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 квітня 2015 року скасовано та прийнято нову - про задоволення позовних вимог. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 09 від 06 серпня 2014 року. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ «Альянс Транссервіс» судові витрати із сплати судового збору в розмірі 2 923,20 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням у справі, відповідач оскаржив його в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року та залишення в силі постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 квітня 2015 року.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, дійшла висновку, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено невиїзну позапланову документальну перевірку ТОВ «Альянс Транссервіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «БЕЛАКТРІС» за липень 2013 року та жовтень 2013 року, за результатами якої складено акт № 649/26-55-22-09/38238804 від 22 липня 2014 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № 09 від 06 серпня 2014 року, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 1 069 549,00 грн.

За наслідками адміністративного оскарження, названий акт індивідуальної дії залишено без змін.

Перевіркою встановлено порушення товариством статті 185, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв'язку з неправомірним віднесенням до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у ціні придбаних у ТОВ «БЕЛАКТРІС» робіт з будівництва бази технічного обслуговування за нікчемним правочином (договором генерального підряду № 1508 від 15 серпня 2012 року).

Такий висновок податковим органом зроблено з огляду на акти № 20/10-06-22-04/35612272 від 21 лютого 2014 року та № 21/10-06-22-01/35612272 від 24 березня 2014 року про неможливість проведення зустрічних звірок контрагента позивача, в яких зазначено про неперебування ТОВ «БЕЛАКТРІС» за вказаним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням, а також викладено думку про те, що укладені ним з контрагентами правочини порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, вчинені удавано з метою ухилення від сплати податків третіх осіб.

Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Як з'ясовано судом апеляційної інстанції, на підтвердження реального характеру проведених операцій з придбання будівельних робіт у ТОВ «БЕЛАКТРІС» позивачем подано відповідні акти надання послуг; довідки про вартість виконаних будівельних робіт форми № КБ-3; акти приймання виконаних будівельних робіт форми № КБ-2в; підсумкові відомості ресурсів; податкові накладні; видаткові накладні; банківські виписки; державний акт на право власності на земельну ділянку, на якій здійснювалось будівництво бази технічного обслуговування; декларацію про початок виконання будівельних робіт; ліцензію серії AB № 596682 на право здійснення TOB «БЕЛАКТРІС» господарської діяльності у будівництві, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, з додатком, яка підтверджує технічну можливість контрагента виконати будівельні роботи, зокрема, будівництво бази технічного обслуговування за замовленням позивача; свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 03 лютого 2014 року з витягом, що засвідчує введення в експлуатацію новозбудованого об'єкту нерухомого майна; договір оренди № 01/08/14-ТЛ від 01 серпня 2014 року з додатками, який підтверджує отримання доходу від експлуатації бази технічного обслуговування.

При цьому слід враховувати, що певні недоліки, зокрема, підсумкових відомостей ресурсів та актів приймання виконаних будівельних робіт, складених за результатами проведених господарських операцій, на що на обґрунтування своєї позиції, яку підтримано судом першої інстанції, посилається податковий орган, не тягнуть за собою втрату ними статусу належних первинних документів.

Такі документи є належними та підтверджують право покупця на формування даних податкового обліку і в тому разі, якщо вони заповнені з окремими недоліками, проте дають змогу, як у наведеній ситуації, ідентифікувати постачальника, містять достатні дані про зміст господарських операцій, підтверджують фактичність здійснення таких операцій та інші обставини, що підлягають відображенню в бухгалтерському та податковому обліку.

З урахуванням викладеного та з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника податку, висновок суду апеляційної інстанції про протиправність прийнятого відповідачем оскаржуваного акту індивідуальної дії слід визнати правильним.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року такою, що прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до її зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві відхилити, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.