Справа № 265/4570/15-а
Суддя: Міхєєва І. М.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 265/4570/15-а
Провадження № 2-а/265/122/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Міхєєвої І.М.

при секретарі Федоровій А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом прокурора міста Маріуполя в інтересах ОСОБА_1 до Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради, Департаменту освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації, третя особа: Соледарський професійний ліцей, про визнання неправомірною бездіяльність та зобовязання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор міста Маріуполя звернувся до суду із адміністративним позовом до Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради, про визнання неправомірною бездіяльність та зобовязання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1, посилаючись на те, що при перевірці Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради щодо додержання вимог Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», виявлено порушення права особи з числа дітей, позбавлених батьківського піклування ОСОБА_1, на отримання ним у встановленому законом розмірі одноразової грошової допомоги при випуску з навчального закладу. Згідно наказу директора Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради ОСОБА_1 після закінчення навчання виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 42,50 грн. При цьому, при вказаній виплаті відповідач керувався п. п. 1 п. 13 Постанови Кабінету Міністрів України № 226 від 5 квітня 1994 року «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування». Однак, відповідно до ч. 7 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» встановлено, що випускники навчального закладу із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. За п. 2 Прикінцевих положень вказаного Закону передбачено, що інші нормативно-правові акти, прийняті до набуття чинності цим Законом, діють лише в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, оскільки норми Постанови КМУ № 226 від 5 квітня 1994 року прийняті до набрання чинності Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», та досі не приведені у відповідність до цього Закону, при вирішенні питання про виплату одноразової грошової допомоги випускникам підлягають застосуванню саме норми ч. 7 ст. 8 вказаного Закону. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 1286 грн., тому випускники шкіл-інтернатів 2014 року з категорії дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у віці до 18 років повинні були отримати одноразову грошову допомогу у розмірі 7716 грн. Таким чином відповідачем не виплачено ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 7673,50 грн. Оскільки при порушенні законних прав ОСОБА_1 останній був неповнолітнім, то прокурором міста Маріуполя на захист інтересів дитини, позбавленої батьківського піклування, був поданий вказаний позов, за яким прокурор просив суд поновити строк для звернення прокурора в інтересах ОСОБА_1 із позовом до суду на підставі ст. 100 КАС України, бо про порушення прав дитини стало відомо лише у травні 2015 року та просив суд визнати неправомірною бездіяльність Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради щодо невиплати випускнику ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та зобовязати відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 згідно вимог ч. 7 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» у розмірі шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, передбачених Законом України «Про державний бюджет» України на 2014 рік» в сумі 7673, 50 гривень.

Ухвалою суду під час розгляду даного позову в якості співвідповідача був залучений Департамент освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації.

Представник прокуратури міста Маріуполя, ОСОБА_2., яка діє на підставі посвідчення, у судовому засіданні на задоволені позову наполягала, надавши суду пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві прокурора міста Маріуполя.

Представник відповідача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності, заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог, вказуючи, що у ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» закріплено, що до осіб із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, відносяться особи віком від 18 до 23 років, яким відповідно до ст. 8 вказаного Закону повинна бути виплачена одноразова грошова допомога у розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку при працевлаштуванні, а оскільки дитина продовжила навчання на повному державному забезпеченні, то їй повинна бути виплачена грошова допомога за постановою КМУ № 226. Інакше за позицією прокурора дитині повинна виплачуватись така грошова допомога двічі кожного разу після закінчення нею навчання. Вказувала також, що усі витрати на виплату допомоги та державне утримання дітей заноситься до статей кошторису, який самостійно не складається школою-інтернатом, а узгоджується з департаментом освіти в Донецькій області на підставі нормативних актів КМУ та законів України. Таким чином представник відповідача вважає, що жодним чином не було порушено права неповнолітньої дитини, тому позов прокурора як необґрунтований не підлягає задоволенню, бо школа-інтернат діяла у межах законодавства України, просила у задоволенні позову прокурора відмовити, бо прокурором не було враховано, що ОСОБА_1 не було 18 років, а також, що воін не був працевлаштований після закінченні закладу відповідача.

В подальшому подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності проти задоволення позову заперечувала.

Представник Департаменту освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації, ОСОБА_4, діюча на підставі довіреності, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявилась надала суду заяву про розгляд справи без її участі.

Представники Соледарського професійного ліцею, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявились за невідомих суду причин.

За ч. 2 ст. 128 КАС України неприбуття в судове засідання без поважних причин представників третьої особи, або неповідомлення ними про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного вмотивування.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, під час вивчення стану додержання прав і свобод дітей, передусім дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, прокуратурою міста Маріуполя виявлено порушення права особи з числа дітей, позбавлених батьківського піклування ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на отримання ним у встановленому законом розмірі одноразової грошової допомоги при випуску з навчального закладу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно - правових умов соціального захисту дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» є особою із числа дітей, позбавлених батьківського піклування, оскільки до виповнення йому 18 років він мав статус дитини, позбавленої батьківського піклування, що підтверджено рішенням виконавчого комітету Добропільської міської ради від 20.12.2006 року за № 560/3.

На підставі наказу за № 136 від 29.08.2008 року ОСОБА_1, був влаштований до Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради, де до 28.08.2014 навчався та виховувався, перебуваючи на повному державному утриманні навчального закладу.

Наказом директора даного навчального закладу від 28.08.2014 за № 121 ОСОБА_1, у зв'язку із закінченням ним навчання, відраховано. Таким чином, ОСОБА_1, відповідно до ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно - правових умов соціального захисту дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», як випускник навчального закладу, будучі особою із числа дітей, позбавлених батьківського піклування, набув право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку.

Відповідно до наказу керівника Маріупольської загальноосвітньої школи - інтернату І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради за № 244/к від 07.08.2014 року, випускникам 2013-2014 року даного навчального закладу виплачена випускна допомога в сумі 42 гривні 50 копійок, у тому числі і ОСОБА_1.

На даний час ОСОБА_1 навчається в Соледарському професійного ліцею де перебуває на повному державному утриманні, є особою з числа дітей, позбавлених батьківського піклування та відповідно до ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства», як дитина яка залишилася без батьківського піклування, має право на особливий захист і допомогу з боку держави.

Відповідно до ст. 22 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, у тому числі право на забезпечення у випадках, передбачених законом.

Статтями 3 та 4 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» визначено, що основними засадами державної політики щодо соціального захисту осіб з числа дітей, позбавлених батьківського піклування є, зокрема захист їх майнових, житлових та інших прав та інтересів, належне матеріально-технічне забезпечення незалежно від форми влаштування та утримання такої категорії дітей на рівні, не меншому за встановлений прожитковий мінімум для осіб відповідного віку. Заходи соціального захисту осіб з числа дітей, позбавлених батьківського піклування, гарантуються, забезпечуються та охороняються державою. Державні соціальні стандарти і нормативи встановлюються, зокрема, до мінімального стандарту разової державної фінансової допомоги при закінченні такими дітьми виховного, навчального закладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13.01.2005 року № 2342-IV держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа.

Витрати на фінансування заходів щодо соціального забезпечення дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб із їх числа передбачаються в Державному бюджеті України окремим рядком (ч.2 ст.9 цього Закону).

Частиною 7 статті ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» визначено, що випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Нормативи забезпечення одягом і взуттям затверджуються Кабінетом Міністрів України. За бажанням випускників навчальних закладів їм може бути видана грошова компенсація в розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття.

Таким чином, держава здійснює повне забезпечення, зокрема, дітей, позбавлених батьківського піклування. Випускники загальноосвітніх навчальних закладів із числа цих дітей та за рахунок навчального закладу забезпечуються одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку.

При цьому, ч.7 ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування» встановлює обов'язок з виплати грошової допомоги усім випускникам навчальних закладів, не розмежовуючи їх на окремі категорії - тих, хто продовжив навчання в іншому навчальному закладі, та тих, хто працевлаштувався.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2014 рік», прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 01.01.2014 становив 1286,00 грн. Отже, виходячи з аналізу вищенаведених норм, ОСОБА_1 при випуску із вказаного вище навчального закладу повинен був отримати одноразову грошову допомогу не менше чим 7 716 ,00 грн.

Поряд з цим, відповідно до п.п. 1 п. 13 Постанови Кабінету Міністрів України «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування» від 05.04.1994 № 226 дітям-сиротам і дітям, позбавленим батьківського піклування, особам з їх числа, а також учням та студентам, які в період навчання у віці від 18 до 23 років залишилися без батьків і перебували на повному державному утриманні в загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах, при вступі на навчання до професійно-технічних та вищих навчальних закладів видається безоплатно за рахунок коштів тих закладів, які вони закінчили, комплект нового одягу і взуття на суму не менш як 12 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також грошова допомога в розмірі не менш як 2,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Учні та студенти зазначеної категорії зараховуються на повне державне утримання в навчальних закладах, до яких вони вступили, і в період навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів забезпечуються безоплатно продуктами харчування, одягом.

Таким чином, розмір одноразової грошової допомоги, який підлягає виплаті при випуску з навчального закладу, на забезпеченні якого перебували, зокрема, діти, позбавлені батьківського піклування, та визначений Законом, не узгоджується з розміром такої одноразової грошової допомоги за Постановою КМУ.

Проте, відповідно до ч.2 Прикінцевих положень Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» Закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до положень ч. 4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над іншими підзаконними нормативними актами, та оскільки норми Постанови КМУ прийняті до набрання чинності Законом та не приведені у його відповідність, при вирішенні спірного питання підлягають застосуванню норми Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», а саме одноразова грошова допомога підлягає виплаті ОСОБА_1 у розмірі, визначеному цим Законом.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про забезпечення організаційно правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» порядок відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб з їх числа, у тому числі на харчування, одяг, взуття, м'який інвентар на одну фізичну особу, здійснення грошових виплат при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу, а також інших виплат, передбачених цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до державних соціальних стандартів.

Статтею 39-9 вказаного вище Закону встановлено, що порядок відшкодування витрат на виплату допомоги випускникам закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, повне державне забезпечення відповідно до статті 8 цього Закону при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу відповідно до норм забезпечення випускників закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Норми ст.ст. 25, 39-9 Закону України «Про забезпечення організаційно правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» регулюють правовідносини щодо відшкодування навчальним закладам або відповідним установам, в яких виховуються та навчаються діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, понесених ними витрат на харчування, одяг, взуття, м'який інвентар, здійснення грошових виплат при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу, та не розповсюджуються на правовідносини навчальних закладів з їх випускниками, що є предметом спору у даній справі.

Отже суд дійшов висновку, що одноразова грошова допомога ОСОБА_1 була виплачена у заниженому розмірі та не відповідала вимогам Закону, чим порушено його права.

Доводи представників відповідачів з посиланням на те, що одноразова грошова допомога виплачується при працевлаштуванні після закінчення навчального закладу, суперечать вимогам ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування».

За ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

На підставі ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Враховуючи, що судом було встановлено порушення законних прав ОСОБА_1 який є особою позбавленою батьківського піклування, у неповнолітньому віці останнього, що було виявлено лише після проведення відповідної перевірки законності дій відповідача органами прокуратури, то у сукупності наведені обставини свідчать, що причини пропуску строку, передбаченого ст. 99 КАС України, звернення до адміністративного суду є поважними.

На підставі переліченого позовні вимоги прокурора міста Маріуполя в інтересах ОСОБА_1 до Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради, про визнання неправомірної бездіяльності та зобовязання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу підлягають задоволенню шляхом визнання дій відповідача неправомірними із зобовязанням його провести нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку з відрахуванням проведених раніше виплат.

При цьому вимоги прокурора в частині зобовязання відповідача нарахувати та виплатити конкретно визначену прокурором суму грошей не відповідає положенням, закріпленим у ч. 7 ст. 8 Закону, а також виходить за межі повноважень прокурора та суду при вирішенні наявного спору, оскільки такими функціями наділений лише відповідачі, як субєкти владних повноважень.

Керуючись ст. ст. 8-11, 17, 18, 71, 86, 94, 159-167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати причини пропуску строку звернення прокурора міста Маріуполя в інтересах ОСОБА_1 до адміністративного суду поважними.

Позов прокурора міста Маріуполя в інтересах ОСОБА_1 до Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради, Департаменту освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації, третя особа: Соледарський професійний ліцей, про визнання неправомірною бездіяльність та зобовязання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу задовольнити частково.

Визнати дії Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги згідно вимог ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» неправомірними.

Зобовязати Маріупольську загальноосвітню школу-інтернат І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, одноразову грошову допомогу в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для дітей віком від 6 до 18 років відповідно до ч. 7 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» та ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» з відрахуванням проведених ОСОБА_1 виплат.

В задоволенні решти заявлених вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення, а особами що не були присутні при проголошенні - протягом 10 днів з дня отримання копії постанови, до Донецького Апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: І.М. Міхєєва