Справа № 22-а-10559/11
Суддя: Данілов О. М.
Дата ухвалення: 2011-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 22-а/9155/11 Доповідач у 2 інстанції Данілов
Категорія 63 30.06.2011
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 червня 2011 року колегія судців судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Суханової Є.М.,

суддів: Данілова О.М., Мельника С.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні Апеляційного суду Київської області справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районні Київської області на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 05 жовтня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дитині війни,-

встановила:

У липні 2009 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати відмову відповідача щодо виплати йому щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, як дитині війни, протиправною, зобовязати відповідача здійснити нарахування та виплату йому, як дитині війни, щомісячної державної соціальної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 01 січня 2006 року до 31 грудня 2007 року в сумі 2733 грн. ЗО коп.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 05 жовтня 2009 року позов задоволено.

Зобовязано відповідача виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу дітям війни за 2006-2007 роки згідно вимог ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

В апеляційній скарзі УПФУ у Вишгородському районі просить скасувати постанову суду та застосувати ч.2 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши законність і обгрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно ч до п.2.1. Постанови правління Пенсійного Фонду України «Про затвердження Положення про управління Пенсійного фонду України в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі», «Положення про управління Пенсійного фонду України в районах і міста» від 30 квітня 2002 року № 8-2, основним завданням органів Пенсійного фонду України є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів фонду та інших джерел, визначених законодавством.

Згідно ч.З ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ч.І ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно преамбули Закону України "Про соціальний захист дітей війни" цей Закон установлює правовий статус дітей війни і визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею 6 зазначеного Закону передбачена державна соціальна підтримка дітей війни, за змістом якої дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст.7 цього Закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

По справі встановлено, що позивач перебуває на обліку в УПФУ у Вишгородському районі Київської області, отримує пенсію за віком та має статус дитини війни і відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на державну соціальну підтримку у вигляді підвищення пенсії на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком.

Проте, така надбавка йому виплачувалась у значно меншому розмірі, оскільки Законом України "Про державний бюджет на 2007 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким текст статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" був викладений в новій редакції, були звужені гарантовані Конституцією України та Законом України "Про соціальний захист дітей війни" права позивачки на державну соціальну підтримку дітей війни у вигляді підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно Рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення Закону України "Про державний бюджет на 2007 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Згідно пункту 5 зазначеного Рішення положення Закону України "Про державний бюджет на 2007 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. х

Ухвалюючи постанову про часткове задоволення позову, суд обгрунтовано виходив із засад пріоритетності законів над підзаконними актами та прийшов до правильного висновку про те, що відповідач, як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинен був діяти у відповідності з вимогами ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і здійснити позивачу відповідні нарахування, але у порушення вимог указаної статті таких нарахувань не проводив, чим і допустив протиправну бездіяльність.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни обґрунтовано не взяті судом до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не виступає предметом даного спору. Проблеми надання бюджетних коштів відповідачу для виконання покладених на нього обовязків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом не розглядались.

Проте, не можна погодитись з висновком суду в частині задоволення позову за період з 2006-2007 роки, оскільки відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.100 КАС пропущення строку звернення до суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Однак, погодитися з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може тому постанова підлягає скасуванню з постановлениям нової постанови про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку про скасування постанови суду та прийняття нової постанови.

Керуючись ст. ст. 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районні Київської області задовольнити.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 05 жовтня 2009 року скасувати та ухвалити по даній справі нову постанову.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дитині війни.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом 20 днів до ВАСУ після набрання законої сили.

Головуючий

Судді