Справа № 826/6150/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 жовтня 2015 року № 826/6150/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2
до Оболонська районна в м.Києві державна адміністрація
про визнання незаконним та скасування Розпорядження №117 від 13.03.2015

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання незаконним та скасування розпорядження від 13.03.2015 №117.

Позов обґрунтовано тим, що оскаржуване розпорядження є протиправним.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні за згодою сторін відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження та надано сторонам час для подачі додаткових доказів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.03.2015 №117 встановлено батьківську плату за харчування дітей на 2015 рік у розмірі 70 відсотків від вартості харчування дітей на день в межах фінансових ресурсів, виділених згідно з бюджетом міста Києва на 2015 рік, затвердженим рішенням Київської міської ради від 28.01.2015 №60/925 «Про бюджет міста Києва на 2015 рік».

Встановлено батьківську плату за харчування дітей на 2015 рік потерпілих від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на 2015 рік у розмірі 70 відсотків від вартості харчування дітей на день в межах фінансових ресурсів, виділених згідно з бюджетом міста Києва на 2015 рік, затвердженим рішенням Київської міської ради від 28.01.2015 №60/925 «Про бюджет міста Києва на 2015 рік».

Встановлено, що від сплати за харчування дітей звільняються батьки або особи, які їх замінюють: у сім'ях, в яких сукупний дохід на кожного члена за попередній квартал з урахуванням індексу зростання цін не перевищував рівня забезпечення прожиткового мінімуму (гарантованого мінімуму), який щороку установлюється законом про Державний бюджет України для визначення права на звільнення від плати за харчування; діти, яких перебувають у санаторних дошкільних навчальних закладах (групах) для дітей з малими й затухаючими формами туберкульозу; діти, яких перебувають у спеціальних дошкільних навчальних закладах (групах) для дітей, які потребують корекції фізичного та/або розумового розвитку; в інших випадках передбачених законодавством України (діти-сироти і діти, позбавлені батьківського піклування, які перебувають під опікою і виховуються в сім'ях, діти працівників органів внутрішніх справ, які загинули під час виконання службових обов'язків, тощо).

Зменшено розмір плати на 50% за харчування дітей для батьків у сім'ях яких троє та більше дітей.

У відповідності з частиною 2 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його й застосовано, а також особи, які є суб'єктами правовідносин, в яких буде застосовано цей акт.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 сплачує за харчування дитини в дитячому закладі Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, тобто є учасником правовідносин, до яких застосовано оскаржуване розпорядження.

Проте, ОСОБА_1 доказів, що він є учасником правовідносин, до яких застосовано оскаржуване розпорядження суду не надано.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Зі змісту зазначених вище норм вбачається принцип судового захисту порушених прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не є учасником правовідносин, до яких застосовано оскаржуване розпорядження, отже таке розпорядження безпосередньо не впливає на права свободи та не створює додаткових обов'язків останнього.

Спірні правовідносини врегульовано Законами України «Про освіту», «Про дошкільну освіту», «Про місцеві державні адміністрації», «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», Порядком встановлення плати для батьків за перебування дітей у державних і комунальних дошкільних навчальних закладах, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України від 21.11.2002 №667, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.12.2002 за №953/7241, рішенням Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2015 рік».

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про освіту» організація та відповідальність за харчування у навчальних закладах державної та комунальної форми власності покладається на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, центральні органи виконавчої влади, яким підпорядковані навчальні заклади, керівників навчальних закладів.

Відповідно до частини 2 статті 35 Закону України «Про дошкільну освіту» організація та відповідальність за харчування дітей у державних і комунальних дошкільних навчальних закладах покладаються на Раду міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київську та Севастопольську міські державні адміністрації, районні державні адміністрації, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері освіти, інші центральні органи виконавчої влади, яким підпорядковані дошкільні навчальні заклади, органи місцевого самоврядування, а також на керівників дошкільних навчальних закладів.

З огляду на викладене, оскаржуване розпорядження прийнято уповноваженою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (далі - Закон) правовий статус місцевих державних адміністрацій встановлюється Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Частиною 3 ст. 6 Закону акти місцевих державних адміністрацій, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» .

З 01 січня 2015 року вступив у силу Закон України від 28.12.2014 № 76-УШ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України».

Пунктом 4 вказаного Закону внесені зміни до статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», вилучено безкоштовне харчування дітей, постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС, у комунальних дошкільних навчальних закладах та його відшкодування державою.

Отже, встановлення оскаржуваним розпорядженням батьківської плати за харчування дітей на 2015 рік потерпілих від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на 2015 рік у розмірі 70 відсотків від вартості харчування дітей на день на думку суду є обґрунтованим.

Поряд з цим, пунктом 29 Закону внесені зміни до статті 35 Закону України «Про дошкільну освіту», а саме: батьки або особи, які їх замінюють, вносять плату за харчування дітей у державному та комунальному дошкільному навчальному закладі у розмірі, що становить не менше 60 відсотків (у міській місцевості) та не менше 40 відсотків (у сільській місцевості) від вартості харчування на день.

Від плати за харчування дитини звільняються батьки або особи, які їх замінюють, у сім'ях, у яких сукупний дохід на кожного члена сім'ї за попередній квартал не перевищував рівня забезпечення прожиткового мінімуму (гарантованого мінімуму), який щороку встановлюється законом про Державний бюджет України для визначення права на звільнення від плати за харчування дитини у державних і комунальних дошкільних навчальних закладах».

Відповідно до пункту 2.2 Порядку встановлення плати для батьків за перебування дітей у державних і комунальних дошкільних та інтернатних навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 21.11.2002 № 667 визначено, що розмір плати за поданням дошкільного навчального закладу встановлюють місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування або підприємства, організації та установи, які перебувають у державній (комунальній) формі власності і мають у своєму підпорядкуванні дошкільні навчальні заклади, один раз на рік з урахуванням матеріального стану сім'ї та режиму роботи закладу. Вони можуть установлювати додаткові пільги щодо батьківської плати за харчування дітей у дошкільних навчальних закладах за рахунок коштів відповідних місцевих бюджетів, підприємств, організацій, установ.

Вартість харчування однієї дитини на день розраховується в межах видатків, затверджених бюджетом міста Києва на відповідний рік, відповідно до норм харчування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22.11.2004 № 1591, постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.1992 № 258 «Про норми харчування та часткову компенсацію вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цін на продукти.

Відповідач вказує, що обчислюється даний показник шляхом множення вартості денної норми продуктів харчування в грамах (брутто) для однієї дитини (з урахуванням її віку та кратності харчування) на середню ціну, що діє у місті Києві на момент складання кошторису.

Позивачі не вказують на порушення відповідачем розрахунку вартості однієї дитини на день, отже вказана обставина не потребує додаткового доказування.

Відповідно до рішення Київської міської ради від 28 січня 2015 року № 60/925 «Про бюджет міста Києва на 2015 рік» управлінню освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, затверджені у кошторисі на 2015 рік видатки для організації харчування дітей у ДНЗ комунальної форми власності в межах 30 відсотків від вартості харчування дітей на день.

З огляду на викладене, встановлення відповідачем в оскаржуваному розпорядженні батьківську плату за харчування дітей на 2015 рік у розмірі 70 відсотків від вартості харчування дітей на день є обґрунтованим.

Згідно з п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 № 731 "Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" державна реєстрація нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, які виступають суб'єктами нормотворення, здійснюється відповідно до Указу Президента України від 3 жовтня 1992 р. "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" та цього Положення.

Державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та acquis communautaire, антикорупційної експертизи, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем отримано позитивний висновок Головного управління юстиції у м. Києві від 06.03.2015 № 4142/0/11-15 щодо відповідності положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини вищевказаного проекту розпорядження .

Отже, оскаржуване розпорядження прийнято уповноваженою особою відповідно до згадуваних норм законодавства, оскаржуване розпорядження безпосередньо не впливає на права, обов'язки ОСОБА_1, отже позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено суду правомірність прийнятої оскаржуваного наказу.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 122, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда