Справа № 2а-12645/11/2670
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2011-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 вересня 2011 року № 2а-12645/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С. при секретарі судового засідання Шмігелю Т.В., розглянувши адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Газтранс»
доДержавної податкової інспекції у Дарницькому районі міста Києва
проскасування рішень,
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить скасувати податкові повідомлення-рішення №/36370 та №/36371 від 25.08.2011, прийняті ДПІ у Дарницькому районі міста Києва.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 20.09.2011 проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено на 26.09.2011, про що повідомлено сторонам після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні з урахуванням вимог ч. 4 ст. 167 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

05.08.2011 за результатами планової виїзної перевірки ТОВ «Газтранс»ДПІ у Дарницькому районі міста Києва було складено ОСОБА_1 № 4535/2302/32589927 (далі ОСОБА_1 перевірки), яким, зокрема, встановлено порушення позивачем пп.пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 Закону України «Про податок на додану вартість», та, як наслідок, заниження податку на додану вартість на 1872735,45 грн., а також порушення пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3, п. 5.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», та, як наслідок, заниження податку на прибуток у розмірі 2357883,07грн.

25.08.2011 на підставі ОСОБА_1 перевірки відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення №/36371, яким у звязку з порушенням пп.пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 Закону України «Про податок на додану вартість»позивачу визначено суму податкового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 2340919,31 грн., в тому числі штрафні санкції 468183,86 грн., а також податкове повідомлення-рішення №/36370, яким у звязку з порушенням пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3, п. 5.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»позивачу визначено суму податкового зобовязання з податку на прибуток у розмірі 2947353,84 грн., в тому числі штрафні санкції 589470,77 грн.

Як встановлено судом, між позивачем та ТОВ «Транс Термінал 5»(свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість № 100257521) укладено договір купівлі-продажу №09/04 від 09.04.2010, на виконання якого ТОВ «Транс Термінал 5»поставило ТОВ «Газтранс»вугілля на загальну суму 2427864,00 грн. (в тому числі ПДВ у розмірі 404643,33 грн.), що підтверджується належним чином оформленими актами приймання-передачі, видатковими накладними, рахунками-фактурами та податковими накладними. З банківських виписок, копії яких залучені до матеріалів справи, видно, що останній зазначений товар оплатив повністю, в тому числі сплативши в його ціні податок на додану вартість.

Крім того, між позивачем та ПП «Фірма ОСОБА_2 Ді»(свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість № 100146878) було укладено договір поставки №16/02-1 від 16.02.2009, на виконання якого ПП «Фірма ОСОБА_2 Ді»поставило ТОВ «Газтранс»нафтопродукти на загальну суму 8889972,72 грн. (в тому числі ПДВ у розмірі 1481665,12 грн.), що підтверджується належним чином оформленими видатковими накладними, рахунками-фактурами та податковими накладними. З банківських виписок, копії яких залучені до матеріалів справи, видно, що останній зазначений товар оплатив на суму 1551700,00 грн., в тому числі сплативши в його ціні податок на додану вартість.

Водночас, з аналізу ОСОБА_1 перевірки видно, що підставою для висновку відповідача про заниження позивачем податкових зобовязань з податку на додану вартість у розмірі 1872735,45 грн. та з податку на прибуток у розмірі 2357883,07 грн. стала встановлена ним нікчемність вказаних Договорів у звязку з укладенням їх без волевиявлення уповноважених осіб ТОВ «Транс Термінал 5»та ПП «Фірма ОСОБА_2 Ді», що підтверджувалось, по-перше, вироком Ленінського районного суду м. Луганська від 10.03.2011 по справі №1-406/11, яким визнано засновника та директора ТОВ «Транс Термінал 5»ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України; по-друге, поясненнями директора ПП «Фірма ОСОБА_2 Ді»ОСОБА_1 від 25.07.2011; по-третє, висновками спеціаліста НДЕКЦ при управління МВС України на Південно-західній залізниці №249 та №250 від 29.07.2011, за якими підписи на первинних документах від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_1 виконані іншою особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність договорів поставки, а також видаткових накладних та податкових накладних, підписаних від імені однієї із сторін неналежною особою, прямо законом не встановлена, а тому зазначені правочини відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України є оспорюваними.

Водночас, відповідачем не надано суду доказів визнання недійсними у судовому порядку вищевказаних договорів, укладених між позивачем та ТОВ «Транс Термінал 5», ПП «Фірма ОСОБА_2 Ді», видаткових накладних, а також податкових накладних, підписаних посадовими особами ТОВ «Транс Термінал 5», ПП «Фірма ОСОБА_2 Ді».

Судом не приймається посилання відповідача на вирок Ленінського районного суду м. Луганська від 10.03.2011 по справі №1-406/11, яким визнано засновника та директора ТОВ «Транс Термінал 5»ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України, оскільки з вказаного судового рішення видно, що в межах даної справи не досліджувалась дійсність договорів між позивачем та ТОВ «Транс Термінал 5», ПП «Фірма ОСОБА_2 Ді», а відтак воно не може вважатися належною підставою для нікчемності відповідних договорів.

Суд також не бере до уваги посилання позивача на пояснення директора ПП «Фірма ОСОБА_2 Ді»ОСОБА_1 від 25.07.2011 та висновки спеціаліста НДЕКЦ при управлінні МВС України на Південно-західній залізниці №249 та №250 від 29.07.2011, за якими підписи на первинних документах від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_1 виконані іншою особою, оскільки вказані пояснення та висновок спеціаліста не містять попередження про кримінальну відповідальність, складені поза процесуальною формою та не підтверджуються іншими кримінально-процесуальними та адміністративно-процесуальними засобами доказування.

Інших доказів, які б підтверджували факт підписання реєстраційних, фінансових та іших документів від імені ТОВ «Транс Термінал 5»та ПП «Фірма ОСОБА_2 Ді» неналежними особами, відповідачем не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Як видно з матеріалів справи, на момент підписання відповідних Договорів, актів приймання-передачі, видаткових накладних та податкових накладних, юридичні особи ТОВ «Транс Термінал 5»та ПП «Фірма ОСОБА_2 Ді»не були припинені, доказів того, що позивач знав або міг знати про недостовірність відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо вказаних юридичних осіб суду не надано.

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Водночас, вчинення платником податків дій, що мають своїм результатом одержання податкової вигоди (звільнення від оподаткування, зменшення бази або ставки оподаткування, одержання права на залік або відшкодування податку на додану вартість тощо), саме по собі по собі не означає, що відповідні правочини були вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Тому, для встановлення факту вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, зокрема, з метою ухилення від сплати податків, необхідно встановити необґрунтованість отриманої платником податків податкової вигоди, наприклад, внаслідок її виникнення не у зв'язку із здійсненням реальної підприємницької або іншої економічної діяльності.

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто якщо контрагент не виконав свого зобовязання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Оскільки наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що повязані з рухом активів, зміною зобовязань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, то факт виконання поставки товару входить до предмету доказування у справі. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31.03.2011 у справі №К-12509/08.

Як встановлено судом, зобовязання за Договорами між ТОВ «Газтранс»та ТОВ«Транс Термінал 5», ПП «Фірма ОСОБА_2 Ді»виконані сторонами у повному обсязі, що підтверджується належним чином оформленими актами приймання-передачі, видатковими накладними, рахунками-фактурами, податковими накладними та банківськими виписками, копії яких залучені до матеріалів справи.

Реальність господарських операцій між ТОВ «Газтранс»та ТОВ «Транс Термінал 5»також підтверджується наявним в матеріалах справи договором постачання вугілля з Квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернігів Міністерства оборони України №30 від 05.02.2010, та видатковими накладними, квитанціями дорожніх відомостей щодо руху товару залізничними вагонами, відповідними посвідченнями якості та актом прийому-передачі від 23.12.2010, згідно з якими товар, придбаний позивачем за Договором з ТОВ «Транс Термінал 5»в подальшому був реалізований третій особі.

Реальність господарських операцій між ТОВ «Газтранс»та ПП «Фірма ОСОБА_2 Ді»підтверджується наявними в матеріалах справи договорами постачання мазуту топкового, придбаного позивачем у ПП «Фірма ОСОБА_2 Ді», до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Херсон, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровськ, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кіровоград, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя, Гвардійській квартирно-експлуатаційній частині району та Криворізькій квартирно-експлуатаційній частині району, а також відповідними видатковими накладними та іншими первинним документами.

Таким чином, судом встановлено, що Договори між ТОВ «Газтранс»та ТОВ «Транс Термінал 5», ПП «Фірма ОСОБА_2 Ді»були укладені з метою здійснення передбаченої законодавством підприємницької діяльності, наявність у ТОВ «Газтранс»та ТОВ «Транс Термінал 5», ПП «Фірма ОСОБА_2 Ді»умислу на укладення вказаних Договорів з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, відповідачем не доведено, а тому вказані правочини не можуть розглядатись як нікчемні з мотивів їх завідомої суперечності інтересам держави і суспільства.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту будь-які витрати зі сплати податку, які не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а у разі імпорту робіт (послуг) актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

При цьому в пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів із банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) в разі розрахунків із використанням кредитних дебетових карток чи комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок, що у Законі України «Про податок на додану вартість» передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку покупця належним чином оформленої податкової накладної або митної декларації.

При цьому, положення Закону України «Про податок на додану вартість»не ставлять в залежність виникнення права у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим субєктом господарювання, як і застережень щодо обовязку коригування податкового кредиту з податку на додану вартість платником податків в разі неможливості проведення податковим органом перевірки його контрагентів-постачальників товарів (робіт, послуг). Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31.03.2011 у справі №К-12509/08.

Відповідно до змісту пп. 7.2.3 та 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Згідно з п. 9.8 ст. 9 Закону України "Про податок на додану вартість" реєстрація платника податку на додану вартість діє до дати її анулювання.

Відповідно до п. 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 165 від 30.05.1997р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.06.1997р. за № 233/2037 податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Як видно з матеріалів справи та підтверджується даними офіційного веб-сайту Державної податкової адміністрації України, на момент здійснення відповідних господарських операцій ТОВ «Транс Термінал 5»діяло на підставі свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість № 100257521, яке було анульоване лише 01.12.2010, а ПП «Фірма ОСОБА_2 Ді»на підставі свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість № 100146878, яке було анульоване 19.11.2010. Таким чином, ТОВ «Транс Термінал 5»та ПП «Фірма ОСОБА_2 Ді»були зареєстровані платниками податку на додану вартість відповідно до чинного законодавства, суд приходить до висновку про наявність у них права на складання податкових накладних.

Отже, суми податку на додану вартість, віднесені ТОВ «Газтранс» до податкового кредиту, підтверджуються податковими накладними, оформленими відповідно до вимог ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" та Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 165 від 30.05.1997р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.06.1997р. за № 233/2037.

Враховуючи викладене, формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі виписаних ТОВ «Транс Термінал 5»та ПП «Фірма ОСОБА_2 Ді»податкових накладних, за висновком суду, є правомірним та повністю відповідає вимогам чинного законодавства. Відтак, викладений в ОСОБА_1 перевірки висновок ДПІ у Дарницькому районі м. Києва про порушення ТОВ «Газтранс»пп.пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 Закону України «Про податок на додану вартість»є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинами справи.

Крім того, відповідно до ст. 3 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

Згідно з п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»м валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно з пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Враховуючи, що витрати ТОВ «Газтранс»за Договорами з ТОВ «Транс Термінал 5», ПП «Фірма ОСОБА_2 Ді», а також факт їх подальшої реалізації третім особам підтверджуються належним чином оформленими первинними документами, суд вважає безпідставним та необґрунтованим висновок ОСОБА_1 перевірки про порушення позивачем пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3, п. 5.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а винесене на його підставі спірне податкове повідомлення-рішення №/36370 від 25.08.2011 безпідставним та неправомірним.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності винесення ним спірних податкових повідомлень-рішень.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню повністю.

За таких умов, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України на його користь з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 9, 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Газтранс»задовольнити повністю.

2. Скасувати податкове повідомлення-рішення №/36370 від 25.08.2011, прийняте Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі міста Києва.

3. Скасувати податкове повідомлення-рішення №/36371 від 25.08.2011, прийняте Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі міста Києва.

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газтранс»(02091, м. Київ, Харківське шосе, 160А, кв. 128) витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 грн. 40 коп. (три гривні 40 коп.).

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

СуддяОСОБА_4