Справа № К/9991/80640/11-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 року м. Київ К/9991/80640/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної судової адміністрації України, третя особа Апеляційний суд Миколаївської області про визнання права на відставку та отримання щомісячного грошового утримання,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2010 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача. Просила визнати за нею право на відставку та отримання з 24 листопада 2010 року щомісячного грошового утримання у розмірі 100 відсотків у разі виходу у відставку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року № 865.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 9 лютого 2011 року позов задоволено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2011 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та залишення в силі судового рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з 1 вересня 1988 року по 26 червня 1993 року ОСОБА_4 навчалась в Українській юридичній академії на денній формі навчання. Під час навчання з 25 серпня 1992 року по 21 грудня 1992 року на період стажування позивачку призначено виконуючою обов'язки слідчого слідчого відділу Центрального РВВС. З 30 липня 1993 року по 19 травня 1997 року позивачка працювала слідчим у цьому ж слідчому відділі.

Указом Президента України від 19 травня 1997 року ОСОБА_4 призначено на посаду судді Ленінського районного суду м. Миколаєва строком на 5 років, постановою Верховної Ради України від 4 червня 2002 року обрано суддею цього ж суду безстроково, а з 22 травня 2008 року постановою Верховної Ради України позивачку обрано на посаду судді Апеляційного суду Миколаївської області.

Згідно листа Державної судової адміністрації України від 30 липня 2010 року № 12-5086/10 стаж роботи позивачки на посаді виконуючої обов'язки слідчого слідчого відділу Центрального РВВС не повинен враховуватись при обчисленні спеціального стажу, який надає право на відставку судді.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» до стажу роботи, який дає ОСОБА_4 право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці підлягає зарахуванню період роботи позивачки на посаді виконуючою обов'язки слідчого слідчого відділу Центрального РВВС.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що Закон України «Про статус суддів» не передбачає одночасного зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку судді, періоду навчання на денному відділенні у вищому навчальному закладі та періоду виконання обов'язків слідчого під час цього навчання.

Відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, зараховується також час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно п. 5.1 Положення про призначення і виплату щомісячного грошового утримання працюючим суддям, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України № 81 від 24 липня 2009 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), до стажу роботи, що дає право судді на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше як десять років, зараховується стаж роботи, передбачений частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» та абзацом 2 п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Абзацом 2 п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до стажу роботи, який дає право на відставку судді, позивачці зараховано половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі.

За таких обставин, коли до стажу роботи позивачки, який дає право на відставку судді, зараховано половину строку навчання за денною формою у вищому учбовому закладі, то суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що зарахування часу виконання під час цього навчання обов'язків слідчого законодавством не передбачено, а відтак обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, скасувавши постанову суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами ст. 224 цього Кодексу, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та не ґрунтуються на законі.

Оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2011 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В. Тракало Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк