Справа № 2а-17571/11/2070
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" жовтня 2015 р. м. Київ К/9991/55594/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

за участю секретаря судового засідання: Міщенко Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Вовчанської міжрайонної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2012 року

у справі № 2а-17571/11/2070

за позовом Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут»

до Вовчанської міжрайонної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Національний аерокосмічний університет ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» (далі - НАУ ім. М.Є. Жуковського «ХАІ»; позивач) звернувся до суду з позовом до Вовчанської міжрайонної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби (далі - Вовчанська МДПІ Харківської області ДПС; відповідач) про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 31 серпня 2011 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 06 березня 2012 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2012 року апеляційну скаргу НАУ ім. М.Є. Жуковського «ХАІ» задоволено. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06 березня 2012 року скасовано та прийнято нову - про задоволення позову. Скасовано податкове повідомлення-рішення № від 31 серпня 2011 року.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням у справі, відповідач оскаржив його в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, ставиться питання про скасування постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2012 року та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Крім того, Вовчанською МДПІ Харківської області ДПС заявлено клопотання про заміну відповідача у справі - Вовчанської МДПІ Харківської області ДПС на Вовчанську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Харківській області у зв'язку з реорганізацією, яке згідно із статтею 55 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає задоволенню.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, зважаючи на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено невиїзну документальну перевірку НАУ ім. М.Є. Жуковського «ХАІ» з питань своєчасності подання розрахунків збору за спеціальне використання лісових ресурсів та користування земельними ділянками лісового фонду за період з першого півріччя 2007 року по перше півріччя 2011 року, а також своєчасності нарахування та сплати в установлений термін збору за спеціальне використання лісових ресурсів та користування земельними ділянками лісового фонду за період з 08 червня 2007 року по 30 червня 2011 року, за результатами якої складено акт № 500/15-02066769 від 19 серпня 2011 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 31 серпня 2011 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання із збору за спеціальне використання лісових ресурсів та користування земельними ділянками лісового фонду в розмірі 178 921,55 грн. (141 256,54 грн. - основний платіж, 37 665,01 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

За наслідками адміністративного оскарження, названий акт індивідуальної дії залишено без змін.

Перевіркою встановлено порушення університетом пункту 7-1 Порядку справляння збору за спеціальне використання лісових ресурсів та користування земельними ділянками лісового фонду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 липня 1998 року № 1012 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Постанова), підпункту «б» підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону України від 21 грудня 2000 року № 2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), пункту 6.1 Інструкції про механізм справляння збору за спеціальне використання лісових ресурсів та користування земельними ділянками лісового фонду, затвердженої спільним наказом Державного комітету лісового господарства України, Міністерства фінансів України, Міністерства економіки України, Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України, Державної податкової адміністрації України від 15 жовтня 1999 року № 91/241/129/236/565 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Інструкція), пунктів 334.1, 334.2 статті 334 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв'язку з неподанням розрахунків збору за спеціальне використання лісових ресурсів та користування земельними ділянками лісового фонду за період з першого півріччя 2007 року по перше півріччя 2011 року, а також несплату відповідного збору за цей період у загальному розмірі 141 256,54 грн.

Зокрема, з'ясовано, що позивачу на підставі договору № 12 від 08 червня 2007 року, укладеного з Державним підприємством «Вовчанське лісове господарство», та акту приймання-передачі від 16 червня 2007 року, передано в користування для рекреаційних цілей терміном на 49 років лісову ділянку площею 7,0100 га на території Рубіжанського лісництва Вовчанського району Харківської області. Пунктом 3 названого договору передбачено, що користування лісовою ділянкою є платним, розмір плати за користування лісовою ділянкою встановлюється виходячи з ліміту її використання і не може бути меншим розміру, встановленого нормативними документами. Плата перераховується користувачем до відповідного бюджету самостійно.

Втім, університетом плата за користування зазначеною лісовою ділянкою не вносилась.

Скасовуючи рішення Харківського окружного адміністративного суду та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з невстановлення Харківською обласною державною адміністрацією (до 01 січня 2011 року) та Харківською обласною радою (після 01 січня 2011 року) ставок збору за спеціальне використання лісових ресурсів та користування земельними ділянками лісового фонду, що, на його думку, звільняє позивача від сплати останнього.

Колегія суддів із вказаними доводами погодитись не може, виходячи з таких підстав.

Відповідно до статті 65 Лісового кодексу України (далі - ЛК України) використання лісових ресурсів може здійснюватися в порядку загального і спеціального використання.

Статтею 67 ЛК України передбачено здійснення у порядку спеціального використання такого виду використання лісових ресурсів, як використання корисних властивостей лісів для рекреаційних цілей.

Згідно з частиною 2 статті 20, статтею 77 ЛК України спеціальне використання лісових ресурсів, крім розміщення пасік, є платним. При цьому тимчасові лісокористувачі на умовах довгострокового користування зобов'язані своєчасно вносити плату за використання лісових ресурсів.

Пунктом 13 частини 1 статті 14 Закону України від 25 червня 1991 року № 1251-XII «Про систему оподаткування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових) платежів віднесено збір за спеціальне використання природних ресурсів, складовою частиною якого є плата за спеціальне використання лісових ресурсів та користування земельними ділянками лісового фонду.

Положеннями підпункту 9.1.13 пункту 9.1 статті 9 ПК України збір за спеціальне використання лісових ресурсів визначено, як загальнодержавний збір.

Статтею 77 ЛК України в редакції, чинній до 01 січня 2011 року, передбачено, що порядок справляння збору за спеціальне використання лісових ресурсів установлюється Кабінетом Міністрів України, а в редакції, чинній після 01 січня 2011 року, - ПК України.

Відповідно до пункту 5 Порядку спеціальне використання лісових ресурсів та користування земельними ділянками лісового фонду є платним. Плата (збір) справляється за встановленими таксами або у вигляді орендної плати чи доходу, одержаного від реалізації лісових ресурсів на конкурсних умовах.

Згідно з пунктом 3.1 Інструкції об'єктом обчислення збору за спеціальне використання лісових ресурсів та користування земельними ділянками лісового фонду є, зокрема, окремі земельні ділянки лісового фонду.

Пунктами 6, 7-1, 8 Порядку передбачено, що розмір збору за спеціальне використання лісових ресурсів та користування земельними ділянками лісового фонду для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та для проведення науково-дослідних робіт встановлюється виходячи з лімітів їх використання і такс на лісову продукцію та послуги з урахуванням їх якості й доступності.

Такси на лісові ресурси державного значення затверджуються Кабінетом Міністрів України, а такси (нормативи збору) на лісові ресурси місцевого значення - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.

Розмір орендної плати визначається за узгодженням сторін у договорі оренди, але не нижче встановлених такс.

Розрахунки збору, базовий податковий (звітний) період для якого дорівнює календарному кварталу, подаються платниками органам державної податкової служби протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу, за місцем розташування земельних ділянок лісового фонду.

Збір за спеціальне використання лісових ресурсів вноситься на рахунки органів (організацій), що видали ці дозволи. Інші підприємства, установи та організації перераховують збір до бюджетів самостійно.

Подібні за правовим регулюванням норми закріплено і в ПК України.

Так, відповідно до пункту 329.1 статті 329 ПК України платниками збору є лісокористувачі-юридичні особи, їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи, що не мають статусу юридичної особи, постійні представництва нерезидентів, які отримують доходи з джерел їх походження з України або виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, фізичні особи (крім фізичних осіб, які мають право безоплатно без видачі спеціального дозволу використовувати лісові ресурси відповідно до лісового законодавства), а також фізичні особи-підприємці, які здійснюють спеціальне використання лісових ресурсів, зокрема, відповідно до умов договору довгострокового тимчасового користування лісами.

Об'єктом оподаткування збором є використання корисних властивостей лісів для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей та проведення науково-дослідних робіт (підпункт 330.1.5 пункту 330.1 статті 330 ПК України).

Згідно з пунктом 331.11 статті 331 ПК України за заготівлю другорядних лісових матеріалів, здійснення побічних лісових користувань та використання корисних властивостей лісів ставки збору встановлюються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами.

В контексті наведених норм лісокористувачами є, зокрема, особи, які здійснюють спеціальне використання лісових ресурсів. При віднесенні особи до числа лісокористувачів та встановленні кола її обов'язків визначальним є саме діяльність з використання лісових ресурсів, яка здійснюється такою особою, в тому числі діяльність з використання корисних властивостей лісів у рекреаційних цілях, а не наявність у цієї особи необхідних дозволів тощо.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано судом апеляційної інстанції, позивач не оспорює платний характер здійсненого ним спеціального використання лісових ресурсів та факт неподання відповідної звітності до органу державної податкової служби, а лише зазначає про неврегульованість питання щодо розміру збору за спеціальне використання лісових ресурсів та користування земельними ділянками лісового фонду у випадку спеціального використання корисних властивостей лісу в рекреаційних цілях.

В той же час, листом № 02-04/33 від 24 липня 2007 року Харківським обласним управлінням лісового та мисливського господарства повідомлено, що до встановлення порядку та умов використання корисних властивостей лісів для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних, освітньо-виховних цілей і потреб мисливського господарства та нормативів плати, за відсутності методики розрахунку розміру плати за використання земель лісового фонду для цих цілей, плата за довгострокове тимчасове користування лісовими ділянками встановлюється відповідно до Порядку нормативної грошової оцінки земель несільськогосподарського призначення (крім земель у межах населених пунктів), затвердженого спільним наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства аграрної політики України, Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, Державного комітету лісового господарства України, Державного комітету України по водному господарству, Української академії аграрних наук від 27 січня 2006 року № 19/16/22/11/17/12 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який, зокрема, регламентує механізм нормативної грошової оцінки земель лісового фонду.

Пунктом 1.4 названого Порядку визначено, що об'єктами нормативної грошової оцінки земель несільськогосподарського призначення є земельні ділянки, що використовуються за функціональним призначенням незалежно від того, до якої категорії вони віднесені.

Враховуючи те, що розглядувану земельну ділянку за договором № 12 від 08 червня 2007 року надано позивачу для рекреаційних цілей податковий орган, позицію якого підтримано судом першої інстанції, цілком обґрунтовано величину плати до 01 січня 2011 року розраховував згідно із статтею 9 Закону України від 03 липня 1992 року № 2535-XII «Про плату за землю» (50 відсотків від грошової оцінки одиниці площі ріллі по області), а за 2011 рік - відповідно до пункту 279.1 статті 279 ПК України (5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по області).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції помилково скасував постанову суду першої інстанції, яка є законною та обґрунтованою.

Згідно із статтею 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Замінити в даній справі відповідача - Вовчанську міжрайонну державну податкову інспекцію Харківської області Державної податкової служби її правонаступником - Вовчанською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Харківській області.

Касаційну скаргу Вовчанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області задовольнити частково.

Скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2012 року, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06 березня 2012 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.