Справа № 2а-5838/11/1370
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2011-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2011 р. № 2а-5838/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд, в складі:

Головуючого судді: Мричко Н.І.,

за участю секретаря судового засідання: Якимець О.І.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом управління Пенсійного фонду України у Яворівському районі Львівської області до відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області в особі підрозділу примусового виконання рішень, за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та скасування постанови від 05.05.2011 року про накладення штрафу ВП № 25396704, -

в с т а н о в и в :

управління Пенсійного фонду України у Яворівському районі і Львівської області (далі УПФУ у Яворівському районі Львівської області) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області в особі підрозділу примусового виконання рішень, за участю третьої особи ОСОБА_3, в якому просить визнати від відповідача неправомірними та скасувати постанову про накладення штрафу від 05.05.2011 року ВП № 25396704.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що постанова від 05.05.2011 року ВП №25396704 підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, винесена з приводу виконання рішення суду, яке не набрало законної сили та оскаржене до апеляційного суду. З а таких обставин, вважає дії державного виконавця вчиненими всупереч Закону, в звязку з чим, просить позовні вимоги задовольнити та скасувати оскаржувану постанову.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, пояснення надала аналогічні до викладеного у позовній заяві. Просить позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив у повному обсязі, пояснивши, що постанова про накладення штрафу від 05.05.2011 року у ВП 25396704 прийнята за невиконання рішення суду. Просить у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки дії державного виконавця з приводу примусового виконання рішення суду вчинені на підставі вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Однак, 07.07.2011 року на адресу суду надійшла заява (вх. №30830) згідно якої, проти позову заперечує повністю, вважає що в діях державного виконавця відсутні порушення норм права, просить у задоволенні позову відмовити. Одночасно, просить розглядати справу без його участі.

Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши їх у судовому засіданні, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити, мотивуючи це наступним.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом даного позову є визнання дій ВДВС ГУЮ у Львівській області в особі ППВР неправомірними та скасування постанови про накладення штрафу від 05.05.2011 року ВП № 25396704.

Як на підставу даного позову позивач зсилається на те, що оскаржувана постанова винесена з примусового виконання рішення суду, яке не набрало законної сили, до негайного виконання не допускалась, а також судове рішення оскаржене в апеляційному порядку.

При вирішенні спору по суті суд виходить з наступного.

Нормою ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»встановлено, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи: 1) виконавчі листи, що видаються судами, та накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду, Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України та Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті України; 2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних та кримінальних справах у випадках, передбачених законом; 3) судові накази; 4) виконавчі написи нотаріусів; 5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень цих комісій; 6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішення органів державної влади, прийняті з питань володіння і користування культовими будівлями та майном; 8) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу; 9) рішення інших органів державної влади у випадках, якщо за законом їх виконання покладено на державну виконавчу службу; 10) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Згідно положень ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення. Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч.2 ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно із ч.1 ст. 89 вказаного вище Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

24.03.2011 року державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження з приводу примусового виконання виконавчого листа № 2а-227 виданого 01.03.2011 року Яворівським районним судом Львівської області про зобовязання управління Пенсійного фонду України у Яворівському районі Львівської області нарахувати та виплатити позивачу ОСОБА_3 підвищення до пенсії як дитині війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком передбаченої ст.6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни»(30% мінімальної пенсії за віком) за період 22 травня 2008 року по 31 грудня 2010 року, з урахуванням ст.28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»та виплачених сум.

05.05.2011 року згідно з постановою державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4 (ВП № 25396704) за невиконання рішення суду накладено на УПФУ в Яворівському районі штраф у розмірі 680,00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, підставою для накладення на позивача штрафу в розмірі 680 грн., стало невиконання рішення суду без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк.

Згідно до вимог п.11 ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження»виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому ч.3 ст. 75 цього Закону.

Відповідно до припису норми ст.75 вищевикладеного Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

05.08.2011 року згідно з постановою державного виконавця Кеди М.В. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2а-227 від 01.03.2011 року з закінчене (ВП № 25396704). Одночасно направлено клопотання про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб боржника за невиконання рішення суду.

Позивач, як на підставу даного позову посилається на те, що на момент видачі виконавчого листа, рішення на підставі якого воно видане не набрало законної. Однак, такі доводи позивача судом до уваги не беруться, оскільки жодним належним доказом не підтверджуються.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної виконавчої влади. З урахуванням вимог ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України факт порушення своїх прав повинен доводити позивач.

Відповідно до ст. 129 Конституції України обовязковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, а відповідно до ст. 7 КАС України принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах. Відповідно до ст. 14 КАС України постанови суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Постанова суду, на виконання якої видано виконавчий лист, набрала законної сили і повинна бути виконана боржником (позивачем у справі). Натомість, відмова у відкритті виконавчого провадження з підстав, які зазначає позивач, призвела б до фактичної неможливості примусового виконання судового рішення, що набрало законної сили, що б позбавило судове рішення ефективності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржувана позивачем постанова винесена державним виконавцем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надане, обґрунтовано та своєчасно. Підстави для скасування даної постанови відсутні, а тому позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати з позивача у даній справі не підлягають стягненню.

Керуючись ст.ст. 17-19, 86, 94, 160-163, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч. 3 ст. 160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 25 листопада 2011 року.

Суддя Мричко Н.І.