Справа № 815/4094/15
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2015-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

815/4094/15

Справа № 815/4094/15

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2015 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

секретар судового засідання Кулішенко Є.С.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Одесагаз» до Балтської об’єднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС в Одеській області про скасування податкової вимоги № 650-23 від 02.06.2015 р., суд -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Одесагаз» (далі – ПАТ «Одесагаз») до Балтської об’єднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС в Одеській області (далі – Балтська ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області), в якому позивач просить суд скасувати податкову вимогу, прийняту Балтською ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області від 02.06.2015 р. № 650-23 про сплату боргу по земельному податку у сумі 2034,72 грн.

Проте, як вказує позивач, з липня 2014 р. Балтська ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області почала обліковувати за ПАТ Одесагаз» податковий борг, а також зараховувало платежі, які ПАТ «Одесагаз» здійснювало за наступні звітні періоди, в рахунок цього боргу.

Такі дії відповідача ПАТ «Одесагаз» вважає неправомірними та просить скасувати податкову вимогу про сплату боргу по земельному податку у сумі 2034,72 грн.

Відповідач надав до суду заперечення (а.с. 37-38), в яких зазначив, що відповідно до ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов’язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Так, станом на 30.05.2015 р. у позивача рахувався податковий борг по земельному податку з юридичних осіб у сумі 2034,72 грн., у зв’язку з чим податковим органом було сформовано оскаржувану податкову вимогу.

Враховуючи вищенаведене, позивач зазначає, що податкова вимога від 02.06.2015 р. № 650-23 про сплату податкового боргу по земельному податку з юридичних осіб у сумі 2034,72 грн. вважається відкликаною, а предмет спору – відсутній.

Суд, дослідивши доводи адміністративного позову, наявні матеріали справи та обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, встановив наступні факти та обставини.

АТ «Єврогазбанк» вказане платіжне доручення прийнято до виконання.

ПАТ «Одесагаз» заявою № 101 від 20.06.2014 року повідомило Балтську ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області про сплату грошових зобов'язань згідно платіжного доручення. Разом з цим у вказаній заяві повідомило про те, що з вини банку зарахування коштів до бюджету не відбулося у встановлені строки.

Балтська ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області в результаті порушення строків зарахування грошових коштів до бюджету винесла ПАТ «Одесагаз» податкову вимогу від 02.06.2015 р. № 650-23, якою повідомила керівника позивача про наявність податкового боргу за узгодженими грошовими зобов’язаннями на суму 2034,72 грн. (а.с. 7).

Позивач вважає, що в розумінні діючого законодавства ПАТ «Одесагаз» виконало всі зобов’язання щодо сплати податків до бюджету, в нього відсутній податковий борг, а отже винесення Балтською ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області податкової вимоги є незаконним, як і врахування сум сплачених за інші звітні періоди в рахунок цього боргу.

Вирішуючи справу, суд зазначає, що відповідно до п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Згідно з п. 285.1 ст.285 Податкового кодексу України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Відповідно до п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з пунктами 16.1.3 та 16.1.4 ст.16 означеного Кодексу платник податків зобов'язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Поряд з цим, Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" регламентовано процедуру, за якою відбувається здійснення платежу, відповідно до п.1.30 ст.1 якого платіжне доручення це розрахунковий документ, який містить доручення платника банку здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунку на рахунок отримувача. Відповідно до п.22.1 ст.22 означеного Закону за допомогою платіжного доручення, яке є розрахунковим документом, здійснюється ініціювання переказу.

Пунктом 8.1 ст.8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Згідно з п.22.4 ст.22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Згідно з ч.5 ст.45 Бюджетного кодексу України податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок, саме для платника податків, якій здійснив сплату податкового зобов'язання шляхом подання до банку платіжного доручення на перерахування суми податкового зобов'язання, обов'язок по сплаті податкового зобов'язання є виконаним.

Відповідно до п.129.6 ст.129 Податкового кодексу України за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Відповідно до п.п.60.1.1 п.60.1 ст.60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.

Згідно з п.60.2 ст.60 Податкового кодексу України у випадках, визначених підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 цієї статті, податкова вимога вважається відкликаною у день, протягом якого відбулося погашення суми податкового боргу в повному обсязі.

Із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що однією з підстав відкликання податкової вимоги є самостійне погашення платником податку суми податкового боргу. Тобто, вказана підстава відкликання податкової вимоги нерозривно пов'язана з наявністю самостійно сплаченого податкового боргу.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, вбачається, що оскаржувана позивачем – ПАТ «Одесагаз» податкова вимога Балтської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області № 650-23 від 02.06.2015 р., в силу приписів п.60.2 ст.60 Податкового кодексу України, вважається відкликаною у день, протягом якого відбулося погашення суми податкового боргу в повному обсязі, а тому позовні вимоги ПАТ «Одесагаз» є безпідставними, необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки спірна податкова вимога, у даному випадку, не порушує прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

При цьому, суд вважає за доцільне зазначити, що у даному випадку окреме рішення щодо скасування податкової вимоги податковим органом не приймається, оскільки таке рішення суб'єкта владних повноважень вважається відкликаним в силу приписів чинного податкового законодавства України.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.ч.1,4 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відтак, беручи до уваги наведене та оцінюючи надані сторонами по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «Одесагаз» до Балтської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області про скасування податкової вимоги № 650-23 від 02.06.2015 р. необґрунтовані, документально не підтверджені, не ґрунтуються на положеннях чинного податкового законодавства, отже задоволенню не підлягають.

Судові витрати розподілити відповідно до ст.94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Одесагаз» до Балтської об’єднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС в Одеській області про скасування податкової вимоги № 650-23 від 02.06.2015 р. – відмовити повністю.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя П.П. Марин