Справа № 2а/1270/6182/12
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2015 року м. Київ К/800/28426/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Луганську Державної податкової служби

на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2013 року

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2013 року

у справі № 2а/1270/6182/2012

за позовом Публічного акціонерного товариства «Рубіжанський картонно-тарний комбінат»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Луганську Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» (далі - ПАТ «Рубіжанський картонно-тарний комбінат»; позивач) звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Луганську Державної податкової служби (далі - СДПІ по роботі з ВПП у м. Луганську ДПС; відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 000028011 від 11 липня 2012 року.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2013 року, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 000028011 від 11 липня 2012 року в частині зменшення суми бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) податку на додану вартість у розмірі 276 640,00 грн. та визначення суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 70 475,25 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ПАТ «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» судові витрати в розмірі 1 073,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування постановлених у справі судових рішень та прийняття нового - про відмову в задоволенні позовних вимог.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить відмовити в її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи в межах доводів касаційної скарги відповідно до статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено планову виїзну перевірку ПАТ «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 липня 2010 року по 31 березня 2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2010 року по 31 березня 2012 року, за результатами якої складено акт № 57/22-0/01882551 від 04 липня 2012 року.

Перевіркою, зокрема, встановлено порушення товариством підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР), пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв'язку з неправомірним віднесенням до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у ціні придбаних у Товариства з обмеженою відповідальністю «Наукове виробничо-впроваджувальне підприємство», Приватного підприємства «Котло-Сервіс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Електропроектпроммонтаж», Товариства з обмеженою відповідальністю «Едікт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Бергер-Санд», Товариства з обмеженою відповідальністю «Бренд-Строй» транспортних послуг, будівельно-монтажних та електромонтажних робіт, товарно-матеріальних цінностей за нікчемними правочинами.

Такий висновок податковим органом зроблено з урахуванням актів перевірок (про неможливість проведення зустрічних звірок) постачальників позивача, в яких зазначено про відсутність у них необхідних умов для ведення господарської діяльності, неперебування названих юридичних осіб за вказаним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням, а також викладено думки про те, що укладені ТОВ «Наукове виробничо-впроваджувальне підприємство», ПП «Котло-Сервіс», ТОВ «Електропроектпроммонтаж», ТОВ «Едікт», ТОВ «Бергер-Санд», ТОВ «Бренд-Строй» з контрагентами правочини порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, вчинені удавано з метою ухилення від сплати податків третіх осіб.

На підставі зазначеного акту перевірки та з огляду на вказане порушення, контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № 000028011 від 11 липня 2012 року, яким ПАТ «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) податку на додану вартість у розмірі 276 640,00 грн. та визначено суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 70 475,25 грн.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР передбачено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Подібні за правовим регулюванням норми закріплено і в пунктах 198.3, 198.6 статті 198 ПК України.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість, який у подальшому приймає участь у формуванні сум бюджетного відшкодування, є факт реального здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення відповідних операцій первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Як з'ясовано судами, фактичне виконання господарських операцій з придбання позивачем транспортних послуг, будівельно-монтажних та електромонтажних робіт, товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «Наукове виробничо-впроваджувальне підприємство», ПП «Котло-Сервіс», ТОВ «Електропроектпроммонтаж», ТОВ «Едікт», ТОВ «Бергер-Санд», ТОВ «Бренд-Строй» підтверджується належним чином оформленими первинними, розрахунковими та платіжними документами. Податковим органом, крім того, не заперечується, що понесені товариством витрати безпосередньо пов'язані з його господарською діяльністю, а розглядувані операції здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект.

За наведених обставин, а також з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника податку, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність у контролюючого органу в даній ситуації правових підстав для зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) податку на додану вартість у розмірі 276 640,00 грн. та визначення йому суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 70 475,25 грн. оскаржуваним актом індивідуальної дії слід визнати правильним.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Луганського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2013 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Луганську Державної податкової служби відхилити, а постанову Луганського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.