Справа № 810/2719/15
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2015-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2015 року 810/2719/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Виноградова О.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу від 8 червня 2015 р. № 151,

в с т а н о в и в:

26 червня 2015 р. до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу від 8 червня 2015 р. № 151.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказ від 8 червня 2015 р. № 151 про проведення планової перевірки підлягає скасуванню, оскільки відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28 грудня 2014 р. № 71-VІІІ (далі Закон № 71-VІІІ) у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Враховуючи, що обсяг доходу позивача за 2014 рік є меншим за 20 млн. грн., а інші передумови для призначення проведення перевірки відсутні.

Відповідач позов не визнав, подав до суду заперечення, в яких у задоволенні позову просив відмовити посилаючись на те, що наказ від 8 червня 2015 р. № 151 винесено для перевірки дотримання позивачем податкового, валютного та іншого законодавства, а отже, видання оскаржуваного наказу та подальше проведення планової документальної перевірки відбулося без порушення норм діючого законодавства, а саме, п. 3 Прикінцевих положень Закону № 71-VІІІ.

7 жовтня 2015 р. позивач подав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням викладеного суд ухвалив, розглянути справу в порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке.

1 березня 2007 р. позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 7-8), реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 (а.с. 11).

8 червня 2015 р. в.о. начальника відповідача винесено наказ «Про проведення планової перевірки» № 151 (далі наказ № 151) (а.с. 12).

Як убачається з п. 1 названого наказу, відповідачем було прийнято рішення про проведення з 22 червня по 6 липня 2015 р. планової виїзної документальної перевірки позивача з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2013 р. по 31 грудня 2014 р.

У звязку з тим, що позивач вважає наказ № 151 таким, що винесений протиправно, ним було подано даний позов до суду.

Спірні правовідносини врегульовані Податковим кодексом України (далі ПК України), в редакції, яка діяла на дату виникнення спірних правовідносин.

Згідно з вимогами п. 1.1 ст. 1 ПК України Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до вимог п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Як убачається з п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно з вимогами п. 77.1 ст. 77 ПК України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

Відповідно до вимог п. 77.2 ст. 77 ПК України до плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.

Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Як убачається з п. 77.4 ст. 77 ПК України, про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

З аналізу вищевказаних правових норм слідує, що на законодавчому рівні визначено право відповідача на законних підставах та з дотриманням встановленого порядку, проводити планові виїзні перевірки, призначення яких здійснюється за наявності затвердженого плану-графіку шляхом винесення відповідного наказу.

Крім того, п. 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону №71-VІІІ визначено наступне: установити, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:

з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;

з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

З викладеного слідує, що обмеження стосовно проведення перевірок (в частині їх проведення виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України) стосуються підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців, з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній рік. Підприємства, установи та організації, фізичні особи-підприємці, у яких обсяг доходів перевищує 20 мільйонів гривень за попередній рік, не підпадають під ці обмеження. Тобто, визначальним у даному випадку є обсяг доходів за попередній рік.

Наявні матеріали справи свідчать про таке.

Наказом № 151 передбачено проведення перевірки позивача з питань податкового, валютного та іншого законодавства (а.с. 12).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій податкових декларацій позивача про майновий стан і доходи за 2013 рік та за 2014 рік, сума загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження господарської діяльності, за 2013 рік становить 1 167 229 грн 82 коп., за 2014 рік 1 761 521 грн 61 коп., тобто менше 20 мільйонів (а.с. 14-22).

8 червня 20015 р. в.о. начальника відповідача було винесено повідомлення про проведення перевірки позивача з 22 червня 2015 р. (а.с. 13).

Назване повідомлення було направлено на адресу позивача поштою 9 червня 2015 р., та вручено15 червня 2015 р., що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 60).

Однак, суд зазначає, що після набрання чинності Законом №71-VІІІ винесення контролюючим органом наказу на проведення перевірки платників податків, доходи яких за попередній рік не перевищували 20 млн. грн., вимагає від керівника зазначати в наказі, з якого саме питання призначається перевірка «повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску чи відшкодування податку на додану вартість».

Зазначене правило встановлює пільговий режим для певної категорії субєктів господарювання. Тобто, захист платників податків від безпідставних та необґрунтованих перевірок, потребує конкретизації дій контролюючих органів, що унеможливлює видання наказів із загальними формулюваннями щодо проведення перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, оскільки, таке формулювання необґрунтовано розширює повноваження контролюючих органів.

Дане розяснення викладене в листі Державної фіскальної служби України від 28 січня 2015 р. № 2463/7/99-99-22-02-04-17 «Про окремі питання проведення перевірок у 2015-2016 роках».

Проте, відповідачем в наказі № 151 не було конкретизовано з якого саме питання було призначено перевірку позивача.

Крім того, при вирішенні справи судом враховано, що у відповідності до п. 8 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України від 28 грудня 2014 р. №76-VIII, перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України) здійснюються протягом січня - червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

Проте, судом встановлено, що позивач будь-яких заяв до відповідача щодо проведення перевірки не подавав.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що Кабінет Міністрів України надавав дозвіл відповідачу на проведення планової виїзної документальної перевірки позивача з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2013 р. по 31 грудня 2014 р.

До того ж суду не надано доказів того, що оскаржуваний наказ прийнятий згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Проте, приймаючи спірний наказ, відповідач діяв всупереч зазначеним вище вимогам.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що ініціювання відповідачем документальної планової виїзної перевірки позивача у тому вигляді, в якому воно відображено в наказі № 151 (з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2013 р. по 31 грудня 2014 р.), вчинено за відсутності визначених на це законом підстав.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім розгляду справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкту владних повноважень.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Субєкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Проте, відповідачем цього зроблено не було.

При вирішенні справи суд не приймає до уваги заперечення відповідача, оскільки вони спростовуються наявними у справі доказами.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а наказ № 151 відповідачем винесено протиправно та підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 9, 69 - 72, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Переяслав-Хмельницької об"єднаної державної податквоої інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області "Про проведення планової перевірки" від 8 червня 2015 р. № 151.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Виноградова О.І.