Справа № 816/2911/15
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

22 жовтня 2015 рокум. ПолтаваСправа № 816/2911/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ясиновського І.Г.,

за участю секретаря судового засідання Петренко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в Семенівському районі Полтавської області до Спільного підприємства "Полтавське проектно-промислове будівельне об'єднання "Полтавкооппроектбуд" про відшкодування за регресною вимогою витрат на виплату пенсії по інвалідності, -

В С Т А Н О В И В:

30 липня 2015 року позивач ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в Семенівському районі Полтавської області звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Спільного підприємства "Полтавське проектно-промислове будівельне об'єднання "Полтавкооппроектбуд" про відшкодування за регресною вимогою витрат на виплату пенсії по інвалідності.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2015 року позовну заяву залишено без розгляду.

Не погодившись з вказаної ухвалою, позивач оскаржив її.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2015 року ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2015 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Вказана ухвала апеляційної інстанції вмотивована тим, що залишаючи без розгляду вищевказану позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений строк звернення до суду з адміністративним позовом, встановлений статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України. Доказів поважності пропуску строку позивачем разом із позовною заявою надано до суду не було, а тому згідно частини 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду.

Колегія суддів вважаючи вказаний висновок суду першої інстанції передчасним, виходила з наступного.

Підставою для звернення до суду з даним позовом є виплата пенсії особі, що отримала трудове каліцтво на підприємстві відповідача, у звязку з чим вказана сума, на думку позивача, підлягає відшкодуванню у порядку регресної вимоги з підстав, передбачених ст. 450 ЦК України від 18.07.1963 року.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску строку на звернення до суду, не встановив фактичні обставини у справі та не зясував, чи є даний спір публічно-правовим.

Так, вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, слід враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії.

В ході судового розгляду судом поставлено на обговорення питання закриття провадження у справі, оскільки даний спір не підсудний адміністративному суду.

Сторони явку уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, хоча повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином.

Вирішуючи питання про закриття провадження у даній справі, суд виходив з наступного.

Адміністративне судочинство відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України спрямоване на захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

При цьому, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Згідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Вжитий у цій процесуальній нормі термін субєкт владних повноважень позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Матеріалами справи встановлено, що на обліку в ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в Семенівському районі Полтавської області перебував пенсіонер ОСОБА_2, який отримав виробничу травму при виконанні своїх трудових обов'язків в Будівельно-монтажному управлінні №3 об'єднання "Полтавкооппроектбуд", що є підрозділом Спільного підприємства "Полтавське проектно-промислове об'єднання "Полтавкооппроектбуд". У зв'язку з трудовим каліцтвом ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності та призначено пенсію.

За період з 01 січня 1999 року по 01 квітень 2001 року ОСОБА_2 виплачено 1607,01 грн пенсії з коштів Пенсійного фонду України.

У 2003 році управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Полтавської області звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом до Будівельно-монтажного управління №3 об'єднання "Полтавкооппроектбуд" про стягнення в порядку регресної вимоги, сплаченої громадянину ОСОБА_2 в період з 01 січня 1999 року по 01 квітень 2001 року пенсії по ІІ групі інвалідності від трудового каліцтва, що сталося на виробництві в сумі 1607,01 грн. (справа №5/35).

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 25 лютого 2003 року провадження у справі №5/35 припинено у зв'язку з тим, що Будівельно-монтажне управлінні №3 об'єднання "Полтавкооппроектбуд" не є юридичною особою, а є підрозділом Спільного підприємства "Полтавське проектно-промислове об'єднання "Полтавкооппроектбуд".

17 березня 2003 року за вих. №03/328 управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Полтавської області направило на адресу Спільного підприємства "Полтавське проектно-промислове об'єднання "Полтавкооппроектбуд" претензію №57, в якій повідомило про необхідність відшкодувати за регресною вимогою управління суму пенсії у розмірі 1607,01 грн.

Як наслідок, на думку позивача, підлягає відшкодуванню у порядку регресної вимоги з підстав, передбачених статті 450 Цивільного кодексу України від 18 липня 1963 року.

Вказаною статтею Цивільного кодексу України від 18 липня 1963 року (діючого станом на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що організації і громадяни, діяльність яких пов'язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Питання регресивної вимоги врегульовано нормами статті 460 того ж кодексу, відповідно до яких організація або громадянин, відповідальні за заподіяну шкоду, зобов'язані за регресною вимогою органу державного соціального страхування чи Пенсійного фонду України відшкодувати суми допомоги або пенсій, що виплачені особам, зазначеним у статтях 456 і 457 цього Кодексу.

Порядок подання органами Пенсійного фонду України регресних вимог підприємствам, установам, організаціям та громадянам на підставі статті 460 Цивільного кодексу України регулювала Інструкція про порядок подання регресних вимог підприємствам, установам, організаціям і громадянам органами Пенсійного фонду України, затверджена постановою Правління Пенсійного фонду України від 16 липня 1996 року № 9-2 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 14 серпня 1996 року за № 444/1469 (надалі - Інструкція № 9-2).

У відповідності із пунктом 1.3 Інструкції № 9-2 подання регресних вимог, у тому числі оформлення та ведення справ, участь у цивільному та арбітражному судочинстві, здійснюється управлінням Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, обласними, Київським та Севастопольським міськими управліннями Пенсійного фонду України, відділами Пенсійного фонду України у районах, містах та в районах міст.

Згідно із частиною 2 статті 1 Господарського процесуального кодексу України у випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами державних та інших органів, які звертаються до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України.

В даному випадку, з урахуванням суб'єктного складу, між сторонами по справі виник спір, що має розглядатись судом в порядку господарського судочинства, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі.

Відповідно до частини другої статті 15 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також справи про визнання недійсними актів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 157, статтями 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в Семенівському районі Полтавської області до Спільного підприємства "Полтавське проектно-промислове будівельне об'єднання "Полтавкооппроектбуд" про відшкодування за регресною вимогою витрат на виплату пенсії по інвалідності - закрити.

Роз'яснити позивачеві, що повторне звернення до суду з цією самою позовною заявою не допускається.

Роз'яснити позивачеві право звернутися із вказаним позовом до господарського суду за місцезнаходженням відповідача в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд.

Повний текст ухвали буде виготовлено 23 жовтня 2015 року.

Суддя І.Г. Ясиновський