Справа № 2а-16433/12/2670
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року м. Київ К/800/62381/14

К/800/62704/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Лосєва А.М.,

Бившевої Л.І.,

Приходько І.В.,

за участю секретаря Титенко М.П.

представників сторін:

позивача Трута Д.В.

відповідача 1 не з'явився

відповідача 2 Шаранданов О.П.

третьої особи не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційні скаргиКиївської митниці Державної фіскальної служби України Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів і зборів України
на постановуОкружного адміністративного суду міста Києва від 01 вересня 2014 року
та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року
у справі№2а-16433/12/2670
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Порше Україна»
до третя особа за участюКиївської міжрегіональної митниці Міністерства доходів і зборів України Київської митниці Державної фіскальної служби України Департамент боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Державної митної служби України Прокуратури міста Києва
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Україна» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Порше Україна») звернулось до суду з позовом до суду, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Київської регіональної митниці, правонаступником якої є Київська міжрегіональна митниця Міністерства доходів і зборів України (далі по тексту - відповідач 1, Київська міжрегіональна митниця) №256, №257, №258 від 19 листопада 2012 року та Київської обласної митниці, правонаступником якої є Київська митниця Державної фіскальної служби України (далі по тексту - відповідач 2, Київська митниця) №80, №81, №82 від 20 листопада 2012 року, №77, №78, №79 від 19 листопада 2012 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2013 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

За результатами перегляду зазначених судових рішень ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02 квітня 2014 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2013 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

На виконання ухвали суду касаційної інстанції за результатами розгляду справи Окружним адміністративним судом міста Києва 01 вересня 2014 року винесено постанову, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року, про задоволення позову.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідачі звернулись до Вищого адміністративного суду України із касаційними скаргами, у яких просять скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 вересня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року і постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Департамент боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Державної митної служби України надав заяву про приєднання до касаційних скарг відповідачів, в якій просив касаційні скарги задовольнити.

Позивач в письмових запереченнях на касаційні скарги просив у їх задоволенні відмовити.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, на підставі наказу Департаменту боротьби з контрабандою, аналізу ризиків та протидії корупції Державної митної служби України № 100 від 11 вересня 2012 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку стану дотримання ТОВ «Порше Україна» законодавства України з питань митної справи за період з 02 червня 2011 року по 11 вересня 2012 року.

За результатами перевірки 15 листопада 2012 року складено акт №0011/12/143000000/, в якому встановлено невідповідність між зазначеними у митних деклараціях та первинних документах даними, що спростовує правильність декларування позивачем митної вартості товарів, які ввозяться на територію України, та нарахування митних платежів.

Позиція митного органу полягала в тому, що позивач безпідставно не включив до митної вартості імпортованих товарів витрати на їх транспортування після ввезення на митну територію України, не зважаючи на відсутність документального підтвердження здійснення таких витрат та можливості їх обчислення окремо від витрат на перевезення, понесених до перетину кордону.

На підставі акта перевірки відповідачем 1 та відповідачем 2 прийнято податкові повідомлення - рішення від 19 листопада 2012 року: №256, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: мито на нафтопродукти, транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України суб'єктами господарювання, в розмірі 60967,34 грн., у тому числі: основний платіж - 40644,89 грн., штрафні санкції - 20322,45 грн.; №257, яким визначено суму податкового зобов'язання з ПДВ у розмірі 168237,87 грн., у тому числі: основний платіж - 112158,58 грн., штрафні санкції - 56079,29 грн.; №258, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем: мито на товари, що ввозяться на територію України суб'єктами господарювання, у розмірі 11973,30 грн., у тому числі: основний платіж - 7982,20 грн., штрафні санкції - 3991,10 грн.; №79, яким, внаслідок порушення повноти визначення митної вартості імпортованих товарів, як бази оподаткування, що спричинило несплату до бюджету України належних митних платежів, позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: мито на нафтопродукти, транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України суб'єктами господарювання, у розмірі 4197784,75 грн., у тому числі: основний платіж - 3389656,72 грн., штрафні санкції - 808128,03 грн.; №77, яким визначено суму податкового зобов'язання з ПДВ у розмірі 11032994,97 грн., у тому числі: основний платіж - 8903434,12 грн., штрафні санкції - 2129560,85 грн.; №78, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем: мито на товари, що ввозяться на територію України суб'єктами підприємницької діяльності, у розмірі 490213,73 грн., у тому числі: основний платіж - 395551,85 грн., штрафні санкції - 94661,88 грн.; №82, яким визначено суму штрафних санкцій в розмірі 2129458,85 грн.; №81, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем: мито на нафтопродукти, транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України суб'єктами господарювання, у розмірі 808044,03 грн., у тому числі: штрафні санкції - 808044,03 грн.; №80, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем: мито на товари, що ввозяться на територію України, у розмірі 94642,88 грн., у тому числі: штрафні санкції - 94 642,88 грн.

Позивач в рамках виконання зовнішньоекономічних угод імпортував автомобілі марок «Volkswagen» та «Audi», запасні частини та деталі концерну «Фольксваген» до них тощо, а також отримував необхідні для його господарської діяльності маркетингові, інформаційні, консультаційні послуги, послуги з дослідження українського ринку, організації та проведення тестувань автомобілів, розробки та впровадження програмного забезпечення тощо. Крім того, позивач експортував в Угорщину дефектні нові та/або такі, що були у використанні, запасні частини та деталі, що зняті з автомобілів кінцевих споживачів при задоволенні їх гарантійних вимог.

Задовольняючи позовні вимоги суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що документи надані позивачем підтверджують правомірність визначення ним розміру транспортних витрат до митної території України при визначенні митної вартості товарів, і спростовують висновки митного органу про порушення позивачем вимог статті 267 Митного кодексу України в частині повноти визначення митної вартості в результаті заниження сум витрат на транспортування до митної території України, внаслідок чого податкові повідомлення-рішення є протиправними і такими, що підлягають скасуванню.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, у період з 02 червня 2011 року по 11 вересня 2012 року позивачем, на виконання укладених з іноземними контрагентами зовнішньоекономічних договорів, ввезено на митну територію України в режимі ІM 40 товар загальною фактурною вартістю 454691793,55 дол. США ,42 грн.), 111358843,64 євро ,79 грн.). Загальна митна вартість склала ,83 грн.

Основну частину перевезень імпортованих позивачем вантажів було проведено на умовах поставки EXW та FCA.

Відповідно до договору перевезення вантажу № 502/0561 від 04 січня 2010 року, укладеного позивачем з ТОВ «Алекс-Транс Груп» (Україна), останнє надавало послуги з організації і виконання перевезень вантажних та легкових автомобілів у міжнародному сполученні, а позивач оплачував отримані послуги. ТОВ «Алекс-Транс Груп» забезпечувало перевезення вантажів власним спеціалізованим рухомим складом, та на власний ризик та за власний рахунок, із правом залучення до перевезення вантажів третіх осіб, при цьому, із повною відповідальністю за дії підрядників (третіх осіб), залучених до перевезення вантажів позивача.

Після виконання перевезення ТОВ «Алекс-Транс Груп» передало позивачу оригінали товарно-транспортної накладної (CMR), рахунку-фактури, акта приймання-передачі послуг, замовлення з підписами та печатками сторін, податкову накладну, інші документи.

У рахунках-фактурах, актах приймання-передачі послуг ТОВ «Алекс-Транс Груп» вказало вартість послуг перевезення за межами державного кордону України, в межах України до пунктів митного оформлення та, окремо, від пунктів митного оформлення до пунктів розвантаження, ПДВ на вартість послуг в межах України від пунктів митного оформлення до пунктів розвантаження, номер даного договору, номер замовлення та номер CMR, що підтверджує виконання перевезення вантажу. Позивач компенсував ТОВ «Алекс-Транс Груп» всі погоджені сторонами додаткові документально підтверджені витрати на перевезення вантажу, що виникли внаслідок неточної інструкції позивача, наданої у замовленні.

З матеріалів справи вбачається, що аналогічні умови містить договір перевезення вантажу № 25/11/2010-К від 24 листопада 2010 року, укладений позивачем з компанією «Vakert Eu s.r.o.» (Словаччина), яка організовувала транспортування вантажів позивача із залученням третіх осіб на умовах поставки EXW RU Калуга.

Крім того, додатковою угодою № 1 від 01 квітня 2011 року внесено зміни до укладеного договору перевезення в частині оплати послуг та визначено, що плата за послуги по договору становить 1800,00 дол. США за фрахт одного автовозу за маршрутом м. Калуга (Російська Федерація) - м. Київ. До плати за послуги включено всі витрати «Vakert Eu s.r.o.» на перевезення вантажу за вказаним маршрутом (крім тих, що прямо передбачені як витрати позивача), в тому числі, витрати на страхування вантажу.

01 вересня 2012 року позивачем укладено договір про надання транспортних послуг №010912К з компанією «Vakert Eu s.r.o.», яка зобов'язалась надавати послуги з організації і виконання перевезень легкових автомобілів у міжнародному сполученні з м. Калуга до м. Вишневе (Україна, Київська обл.), а позивач - оплатити надані нею послуги. Після завантаження вантажу та закінчення митного оформлення у пунктах навантаження, але не пізніше ніж у день, наступний за днем завантаження і митного оформлення вантажу у пунктах навантаження, «Vakert Eu s.r.o.» надсилала позивачу належним чином оформлені довідки про транспортні витрати на перевезення вантажу від пунктів навантаження до пунктів призначення. Після виконання перевезення «Vakert Eu s.r.o.», передало позивачу оригінали CMR, рахунку-фактури, акта приймання-передачі послуг, замовлення з підписами та печатками сторін, VLDR з підписами та печатками вантажовідправника, вантажоодержувача та перевізника, інші документи. У рахунках-фактурах, актах приймання-передачі послуг «Vakert Eu s.r.o.» вказала номер і дату даного договору, номер і дату замовлення та номер і дату CMR. За організацію і виконання доставки вантажу зі складу позивача в м. Калуга до м. Вишневе, позивач сплатив «Vakert Eu s.r.o.» 180,00 дол. США за кожну одиницю вантажу.

Відповідно до положень статті 1 Митного Кодексу України (що був чинний на день виникнення правовідносин) митною декларацією є письмова заява встановленої форми, яка подається митному органу і містить відомості щодо товарів і транспортних засобів, які переміщуються через митний кордон України, необхідні для їх митного оформлення або переоформлення.

Згідно з частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів тощо.

Статтею 88 Митного кодексу України встановлено, що декларант зобов'язаний надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних процедур.

Відповідно до статті 259 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу. Митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу (частина 1статті 260 Митного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 262 Митного кодексу України митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості.

Статтею 266 Митного кодексу України передбачено, що основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлюються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення декларацій митної вартості - спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи (частина 2 статті 262 Митного кодексу України

Відповідно до частини 4 статті 267 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), використовується в разі, якщо: немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів; стосовно продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, що унеможливлюють визначення вартості цих товарів; жодна частина виручки від будь-якого подальшого продажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не може бути зроблено відповідне коригування відповідно до положень частини другої цієї статті; покупець і продавець не є пов'язаними між собою особами або хоч і є пов'язаними між собою особами, але ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 267 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Частиною 3 статті 267 Митного кодексу України встановлено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижченаведені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, які документально підтверджено та які піддаються обчисленню, зокрема, передбачені п. «б» цієї частини витрати на транспортування після ввезення.

Отже, системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 року № 1766, яка була чинна до 01 червня 2012 року, затверджений Порядок декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України та подання відомостей для її підтвердження, яким встановлено, що визначення митної вартості - сукупність дій, які вчиняються декларантом та/або митним органом з метою визначення вартості товарів відповідно до положень Митного кодексу України та інших нормативно-правових актів (чинний на моменту виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 5 Порядку встановлено, що для заявлення митної вартості товарів, визначеної за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), відповідно до статті 267 Митного кодексу України подається декларація митної вартості за формою згідно з додатком 1. Для заявлення митної вартості товарів, визначеної із застосуванням одного з передбачених статтями 268 - 273 Митного кодексу України методів визначення такої вартості: за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, на основі додавання вартості (обчислена вартість) та резервного подається декларація митної вартості за формою згідно з додатком 2.

Згідно із пунктом 7 Порядку, для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобов'язаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

Відповідно до пункту 11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України та подання відомостей для її підтвердження, для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи. Посадова особа митного органу у графі «Для відміток митниці» декларації митної вартості робить запис про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, із складенням переліку, зазначає дату і прізвище та ставить свій підпис. Декларант ознайомлюється з таким записом, зазначає під ним дату, прізвище та ставить свій підпис. Посадова особа митного органу не має права вимагати від декларанта документи, не зазначені у графі «Для відміток митного органу».

Для підтвердження заявленої декларантом митної вартості оцінюваних товарів можуть подаватися: договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; рахунки про сплату комісійних, брокерських (посередницьких) послуг, пов'язаних з виконанням умов договору (контракту); відповідна бухгалтерська документація; ліцензійний чи авторський договір (контракт); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) фірми - виробника товару; калькуляція фірми - виробника товару; копія вантажної митної декларації країни відправлення, а в разі, коли в такій країні товар розміщувався в митному режимі, яким не передбачено сплату податків і відповідно до якого товар перебував під митним контролем, - копія вантажної митної декларації, оформленої в попередній експорту митний режим; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; сертифікат про походження товару; відомості про якісні характеристики товару; інформація зовнішньоторговельних та біржових організацій про вартість товару та/або сировини. Декларант за власним бажанням подає інші документи для підтвердження заявленої у декларації митної вартості товарів.

Позивачем на спростування висновків митних органів надано копії первинних документів: рахунки-фактури, акти, які виставлялися перевізником за перевезення, які передбачають вартість транспортних послуг, довідки про транспортні витрати та про вартість послуг з транспортування.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що при перевірці достовірності задекларованих витрат, понесених позивачем на транспортування імпортованих товарів до митного кордону України, відповідачем не взято до уваги всі існуючі документи, а саме: довідки про транспортні витрати, копії яких містяться в матеріалах справи, відповідно до яких зазначено окремо від ціни, що підлягає сплаті, витрати на транспортування товару до та після його ввезення на митну територію України, місце доставки товару, та в тексті яких вказані реквізити: назва документа (довідка), дата складання, назва підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції із зазначенням вартості, посада посадової особи та її особистий підпис, печатка.

Довідки про транспортні витрати, надані позивачем, відповідають ознакам первинного документа, мають відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення, тобто мають юридичну силу.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо протиправності податкових повідомлень - рішень, а доводи касаційних скарг не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень судами попередніх інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 210, 214, 215, 220, 221, 223, 224, 230, 231, частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційні скарги Київської митниці Державної фіскальної служби України, Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів і зборів України залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 вересня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року у справі №2а-16433/12/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: А.М. Лосєв

Судді: Л.І. Бившева

І.В. Приходько