Справа № П/811/1513/15
Суддя: В.С. Мирошниченко
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2015 року Справа № П/811/1513/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мирошниченка В.С.,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_1,

позивача не зявився,

представника відповідача не зявився,

представника третьої особи не зявився

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до УМВС України в Кіровоградській області, третя особа ГУ ДКС України в Кіровоградській області, в якому просив:

-зобовязати відповідача здійснити нарахування та виплату на його користь утриманої грошової премії за грудень 2014 р. у розмірі 10% від суми грошового забезпечення;

-визнати бездіяльність відповідача протиправною, яка полягає в ненарахуванні та невиплаті грошового забезпечення більше ніж за 1 місяць;

-стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 10000 (десять тисяч) грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що його було протиправно обмежено у грошовому забезпеченні за грудень місяць 2014 р. Також була невиплачена заробітна платня з 26.12.2014 по 19.02.2015 р., що змусило його у період з 25.12.2014 по 10.01.2015 р. перебувати на лікарняному у звязку з погіршенням свого стану здоровя та через відвертий тиск начальника управління він вимушений був знаходитись на лікарняному.

Зазначені протиправні дії відповідача завдали шкоди його моральному здоровю.

Представник відповідача подав письмові заперечення, згідно яких позовні вимоги він не визнає в повному обсязі, оскільки вимога щодо невиплати позивачу грошового зобовязання понад місяць є безпідставною, так як позивач є атестованим працівником ОВС та йому грошове забезпечення виплачується в 20 25 числах місяця. Таким чином позивачу до винесення наказу від 24.12.2014 № 1330, яким його позбавлено премії у розмірі 10 % вже були виплачені надмірну заробітну плату, яку і було утримано в січні місяці 2015 р.

Зазначив, що ВФЗБО УМВС України в області зверталось з листом до УКЗ УМВС в області щодо розяснення змісту дисциплінарного наказу та періоду ненарахування грошового забезпечення. 11.02.2015 р. від УКЗ УМВС в області надійшла відповідь, після чого проведено всі нарахування грошового забезпечення з врахуванням переплачених коштів.

Крім того, представник відповідача зазначив, що з відповідачем проведені всі необхідні розрахунки, а тому його позовні вимоги є безпідставними (а.с. 40-43).

Представник третьої особи надав письмові пояснення відповідно яких ГУ Державної казначейської служби України у Кіровоградській області не перебувало і не перебуває з позивачем в будь-яких відносинах, в тому числі трудових та адміністративних, не вчиняло щодо нього жодних дій та бездіяльності, а його залучення в якості третьої особи зумовлено лише особливостями бюджетного законодавства (а.с. 28).

Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 93).

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 96).

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 88).

У відповідності до ч.1 ст.41 КАСУ фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд дослідив подані сторонами та третьою особою документи і матеріали, зясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та дійшов наступних висновків.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.02.2015 р. по справі № П/811/4600/14 за позовом ОСОБА_2 до УМВС України в Кіровоградській області про часткове скасування наказу, позовні вимоги задоволені частково. Так, суд постановив:

2.Визнати неправомірним та скасувати абз.3 п.1 наказу начальника УМВС України в Кіровоградській області №428 від 18.12.2014 р. Про відрядження співробітників УМВС для надання практичної допомоги в частині відрядження для надання практичної та методичної допомоги з 12.12.2014 р. до особливого розпорядження, майора міліції ОСОБА_2, оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з етнічними організованими групами та екстремізмом управління по боротьбі з організованою злочинністю УМВС України в області - до сектору карного розшуку Устинівського районного відділу УМВС України в області.

3.Визнати неправомірним та скасувати п.2 наказу начальника УМВС в Кіровоградській області №1182 від 19.11.2014 р. Про порушення службової дисципліни працівниками УБОЗ УМВС в області та покарання винних в частині, яким підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності оперуповноважений в особливо важливих справах відділу УБОЗ УМВС в області майор міліції ОСОБА_2, але враховуючи те, що ним поданий рапорт про переведення до іншого територіального органу внутрішніх справ, обмежитись цим.

4.Визнати неправомірним та скасувати:

- п.1 наказу начальника УМВС України в Кіровоградській області №1330 від 24.12.2014 р. в частині попередження про неповну посадову відповідність та зменшення розміру грошової премії за грудень 2014 р. на 10% від суми, яка буде нарахована, оперуповноваженому в особливо важливих справах відділу УБОЗ УМВС в області майору міліції ОСОБА_2;

-п.2 наказу начальника УМВС України в Кіровоградській області №1330 від 24.12.2014 р. в частині зобовязання начальника ВФЗБО УМВС в області не нараховувати грошове утримання у період з 12.12.2014 р. до теперішнього часу ОСОБА_2 у звязку з невиходом на службу без поважних причин, а вказаний період вважати прогулом.

5.В задоволенні решти позовних вимог відмовити (а.с .63-70).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.06.2015 р. у справі № П/811/4600/14 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.02.2015 р. по справі № П/811/4600/14 залишено без змін (а.с. 71-74).

Таким чином рішення суду першої інстанції набрало законної сили (а.с .63-74).

Статтею 72 КАС України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Таким чином, рішенням суду встановлена неправомірність та скасовані п.1 наказу начальника УМВС України в Кіровоградській області №1330 від 24.12.2014 р. в частині попередження про неповну посадову відповідність та зменшення розміру грошової премії за грудень 2014 р. на 10% від суми, яка буде нарахована, оперуповноваженому в особливо важливих справах відділу УБОЗ УМВС в області майору міліції ОСОБА_2, а також п.2 наказу начальника УМВС України в Кіровоградській області №1330 від 24.12.2014 р. в частині зобовязання начальника ВФЗБО УМВС в області не нараховувати грошове утримання у період з 12.12.2014 р. до теперішнього часу ОСОБА_2 у звязку з невиходом на службу без поважних причин, а вказаний період вважати прогулом.

З огляду на викладене, неправомірні дії відповідача щодо невчасної виплати заробітної плати позивачу у звязку з винесенням наказу начальника УМВС України в Кіровоградській області №1330 від 24.12.2014 р., встановлені рішенням суду по справі № П/811/4600/14.

Проте відповідачем надані докази, що станом на 01.08.2015 р. з позивачем проведений повний розрахунок по нарахуванню та виплаті грошового забезпечення. В тому числі було нараховано грошове забезпечення за період з 12.12.2014 по 24.12.2014 включно (за 13 календарних днів) та грошової премії за грудень місяць 2014 р. у розмірі 10% від нарахованої суми (а.с. 102).

З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог щодо зобовязання відповідача здійснити нарахування та виплату на його користь утримання грошової премії за грудень 2014 р. у розмірі 10% від суми грошового забезпечення не підлягає задоволенню у звязку з фактичною виплатою.

Щодо позовної вимоги про визнання бездіяльності відповідача протиправною, яка полягає в не нарахуванні та не виплаті грошового забезпечення більше ніж за 1 місяць, то суд виходить з наступного.

Частиною 7 ст.43 Конституції України встановлено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ч.1 ст.19 Закону України Про міліцію від 20.12.1990 р. №565-ХІІ форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 р. №1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначені Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 р. №499 (далі за текстом Інструкція).

У відповідності до пп.3.2.1 п.3.2 Інструкції особам рядового і начальницького складу, що звільнені від служби через хворобу на підставі листків непрацездатності або перебувають у відпустці через хворобу, зберігається виплата грошового забезпечення в розмірі, одержуваному на день хвороби, але не більш ніж за чотири місяці, крім випадків, коли законодавством України передбачені більш тривалі строки перебування на лікуванні.

Відповідно до п.1.15 Інструкції виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється щомісяця з 20 до 25 числа за поточний місяць.

Згідно з п.1.16 Інструкції у разі коли день виплати грошового забезпечення збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, грошове забезпечення виплачується напередодні.

Суд зауважує, що своєчасність одержання винагороди за працю є конституційним правом працівника, порушення якого не може обґрунтовуватися незрозумілістю наказів керівництва, які впливають на розмір такої винагороди (грошового забезпечення).

Незрозумілість наказу №1330 від 24.12.2014 р. не перешкоджала своєчасному нарахуванню позивачу інших складових грошового забезпечення за січень 2015 р., зокрема, посадового окладу, окладу за спеціальне звання, надбавки за вислугу років, надбавки за таємність, надбавки за оперативно-розшукову, розвідувальну діяльність та інформаційно-аналітичне забезпечення.

Також відповідачем не доведено обовязку проведення утримання із працівника надмірно виплачених коштів за грудень 2014 р. саме у січні 2015 р. та неможливості проведення такого утримання у наступних періодах.

Більш того, суд враховує, що з приводу розяснення змісту наказу №1330 від 24.12.2014 р. посадова особа ВФЗБО УМВС України в Кіровоградській області звернулася лише 03.02.2015 р., тобто після спливу строку встановленого Інструкцією для проведення нарахування та виплати грошового забезпечення.

Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання бездіяльності відповідача протиправною, яка полягає в ненарахуванні та невиплаті грошового забезпечення більше ніж за 1 місяць підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10000 грн. суд зазначає наступне.

З огляду на зміст ч.1 ст.12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 р. №2011-ХІІ, норми якого з огляду на п.1 ч.1 ст.3 поширюються, зокрема, на військовослужбовців правоохоронних органів, встановлено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

При цьому частиною другою зазначеного Закону передбачено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Таким чином, із аналізу зазначених норм суд дійшов висновку, що права та гарантії встановлені Конституцією та законами України поширюються на військовослужбовців із врахуванням законодавчо встановлених особливостей, а не за умови, якщо вони безпосередньо визначені спеціальним законодавством, яке врегульовує питання, повязані з прийняттям, проходженням та звільненням зі служби в органах внутрішніх справ України.

За таких умов, суд вважає необґрунтованим твердження представника відповідача щодо відсутності у позивача права на відшкодування завданої моральної шкоди, з огляду на не встановлення такого права спеціальними нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності до ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

На підставі п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зясуванню в даному випадку підлягає те, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд враховує, що бездіяльність відповідача щодо своєчасного ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення за січень 2015 р., яке є основним засобом для існування сімї позивача, обумовила необхідність вжиття позивачем додаткових заходів для пошуку коштів з метою забезпечення родини, зокрема, здійснювати позички у знайомих, близьких та колег. При цьому судом встановлено, що на утриманні у позивача перебуває неповнолітня дитина (а.с.11). Відтак суд дійшов висновку, що відповідачем спричинено позивачу моральну шкоду.

Разом з тим, оцінюючи розмір завданої позивачу моральної шкоди суд вважає, що справедливою сатисфакцією такої шкоди буде сума коштів у розмірі частини своєчасно не виплаченого позивачу грошового забезпечення за січень 2015 р., а саме 2000 грн., оскільки не своєчасне отримання зазначених коштів і спричинило позивачу моральну шкоду.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню частково, в сумі 2000 грн.

Судових витрат, які підлягають стягненню на користь сторін, судом не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

2. Визнати бездіяльність відповідача протиправною, яка полягає в не нарахуванні та не виплаті грошового забезпечення більше ніж за 1 місяць.

3. Стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_2 АДРЕСА_1 моральну шкоду в розмірі 2000 грн. (дві тисячі грн.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградській окружний адміністративний суд на протязі 10 днів з моменту отримання копії постанови, викладеної в повному обсязі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_3