Справа № 826/7624/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01 вересня 2015 року 14 год. 45 хв. № 826/7624/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інлайн Груп Захід» до державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Інлайн Груп Захід» (далі - позивач) до державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 12 лютого 2015 року № (далі - оскаржуване рішення).

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийняте відповідачем із порушенням норм податкового законодавства.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

У ході судового розгляду справи представники позивача підтримали позов та просили задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому, на обґрунтування якого надано письмові докази, а представники відповідача не визнали позов та просили відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

На підставі наказу від 20 січня 2015 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки №77 відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку, за результатами якої складено акт від 28 січня 2015 року №243/26-58-22-02-17/34242534 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Інлайн Груп Захід», (податковий номер 34242534) з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «ІТ-Мереживо» (податковий номер 37605639) за період з 01 лютого 2014 року по 28 лютого 2014 року (далі - акт перевірки), згідно з висновками якого, позивачем порушено п.185.1 ст.185, ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України (далі - ПК України), у результаті чого:

- занижено податок на додану вартість (далі - ПДВ) за лютий 2012 року на загальну суму 273866,00 грн.;

- завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду на загальну суму 149654,00 грн., у тому числі за лютий 2012 року.

На підставі акту перевірки, 12 лютого 2015 року відповідачем прийнято оскаржуване рішення, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 273866,00 грн. за основним платежем та у розмірі 68467,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), а також податкове повідомлення рішення №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ у розмірі 149654,00 грн.

За результатами адміністративного (досудового) оскарження, податкове повідомлення-рішення № скасовано.

В контексті викладеного суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та Національним банком України укладено договір №К-5402 від 26 грудня 2013 року, за умовами якого виконавець (позивач) здійснює поставку машин обчислювальних, частини та приладдя до них (комплект обладнання) для віртуалізації функціонування робочих станцій і надає послуги з інсталяції обладнання, що постачається згідно додатку №1 до договору. Всі послуги з доставки, завантаження, розвантаження обладнання на склад замовника забезпечує виконавець за свій рахунок.

Відповідно до додатку №1, поставці підлягали наступні комплекти обладнання: обчислювальний модуль серверного шасі (тип 1) тип НР BL460c Gen8 E5-v2 10Gb - на процесорах Intel Xeon E5-2650v2 в кількості 1 шт., обчислювальний модуль серверного шасі (тип 2) тип НР BL460c Gen8 E5-v2 10Gb - на процесорах Intel Xeon E5-2650v2 в кількості 1 шт., обчислювальний модуль серверного шасі (тип 3) тип НР BL460c Gen8 E5-v2 10Gb - на процесорах Intel Xeon E5-2670v2 в кількості 2 шт., система збереження даних ІВМ Storwize V7000 в кількості 1 шт., компонент балансування мережевого навантаження Citrix NetScaler MPX 8200 Platinum Edition, системне програмне забезпечення Citrix XenDesktop з клієнтськими ліцензіями Platinum Edition для 100 робочих станцій із розширеною підтримкою на 1 рік.

У матеріалах справи наявні всі первинні документи, що підтверджують виконання зобов'язань позивача перед Національним банком України, зокрема видаткова накладна №1 від 25 лютого 2014 року, акт №1 від 25 лютого 2014 року про приймання-передавання обладнання у повному обсязі за договором від 26 грудня 2013 року №К-5402, довіреність №140 від 24 лютого 2014 року на право приймання товарно-матеріальних цінностей, акт прийому-передачі виконаних робіт від 25 лютого 2014 року, що посвідчує факт навантаження та розвантаження обладнання, виписки з банку по банківському рахунку позивача за 27 грудня 2013 року (док.№, №), реєстр документів за акредитивом №94, податкова накладна №5 від 25 лютого 2014 року, податкова накладна №17 від 27 грудня 2013 року, акт звіряння розрахунків за період з 26 грудня 2013 року по 01 травня 2014 року.

У ході розгляду справи судом з'ясовано, що позивачем реалізовано Національному банку України обладнання, придбане у ТОВ «ІТ-Мереживо».

Так, з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «ІТ-Мереживо» укладено договір поставки обладнання №VSY0713-04P від 30 липня 2013 року, за умовами якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця (позивача), а покупець прийняти та оплатити обладнання за номенклатурою, кількістю, комплектністю та цінами, що визначено у специфікаціях обладнання (додатки), які є невід'ємними частинами договору.

З Додатку №1 до договору поставки вбачається, що поставленню підлягав наступний товар: обчислювальний модуль серверного шасі (тип 1) тип НР BL460c Gen8 E5-v2 10Gb - на процесорах Intel Xeon E5-2650v2 в кількості 2 шт., обчислювальний модуль серверного шасі (тип 2) тип НР BL460c Gen8 E5-v2 10Gb - на процесорах Intel Xeon E5-2650v2 в кількості 2 шт., обчислювальний модуль серверного шасі (тип 3) тип НР BL460c Gen8 E5-v2 10Gb - на процесорах Intel Xeon E5-2670v2 в кількості 4 шт., система збереження даних ІВМ Storwize V7000 Disc Control Enclosure в кількості 2 шт., компонент балансування мережевого навантаження Citrix NetScaler MPX 8200 Platinum Edition із системним ПЗ Citrix XenDesktop з клієнтськими ліцензіями Platinum Edition для 100 робочих станцій, всього на суму разом з ПДВ 6459254,88 грн.

Виконання умов договору підтверджують наступні докази, які містяться в матеріалах справи: виписки з банку по банківському рахунку позивача від 30 грудня 2013 року (док.№1763, 1762), від 06 березня 2014 року (док.№1836); рахунки №Н1364025 від 30 грудня 2013 року, №Н3640252 від 25 лютого 2014 року; податкові накладні №24 від 31 грудня 2014 року, №86 від 30 грудня 2013 року, №32 від 25 лютого 2014 року.

Відповідно до умов договорів, поставка товарів відбувається за рахунок та силами позивача.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ФОП ОСОБА_2 укладено договір №5 від 31 січня 2014 року про перевезення вантажів автомобільним транспортом у місцевому та міжнародному сполучені. Пунктами 1.1. та 1.2. договору передбачено, що замовник (позивач) зобов'язується надати для перевезення вантаж, а перевізник приймати його за номенклатурою, згідно цього договору. Перевізник виконує для замовника перевезення вантажів згідно маршруту замовника.

На підтвердження здійснення перевезення обладнання за договорами позивачем надано акт виконаних робіт №24 від 31 січня 2014 року, акт виконаних робіт №39 від 25 лютого 2014 року, акт виконаних робіт №40 від 25 лютого 2014 року, товарно-транспортну накладну №2від 31 січня 2014 року, товарно-транспортну накладну №3 від 25 лютого 2014 року, товарно-транспортну накладна №1 від 25 лютого 2014 року

Також позивачем надано докази здійснення оплати ФОП ОСОБА_2, а саме: рахунок №39 від 25 лютого 2014 року, рахунок №40 від 25 лютого 2014 року, рахунок №24 від 31 січня 2014 року, виписку з банку за 5 березня 2014 року (док.№1834, №1833), виписку з банку за 04 лютого 2014 року (док.№1806).

У матеріалах справи наявні всі первинні документи, що підтверджують реальність здійснення господарської операції, форма та зміст яких відповідачем не оскаржувалися.

За таких обставин суд приходить до висновку про реальність здійснення господарської діяльності між позивачем та ТОВ «ІТ-Мереживо», наявність у ній ділової мети та зміну майнового стану позивача при здійсненні розрахунків з контрагентами.

Стосовно правомірності формування позивачем податкового кредиту суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону (п.198.6ст.198 ПК України).

Згідно з п. 201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст.201 ПК України, податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, законодавцем визначено підставу виникнення права у платника податку на отримання податкового кредиту, пов'язану з отриманням таким платником податку податкової накладної, оформленої належним чином із зазначенням усіх обов'язкових реквізитів, визначених чинним законодавством України, та видану суб'єктом підприємницької діяльності, зареєстрованим платником податку на додану вартість.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, тобто достовірні первинні документи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 16 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 21.12.2010 N 969, всі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати постачання товарів/послуг, та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця. Податкова накладна не підписується покупцем товарів/послуг і не скріплюється його печаткою.

Вищий адміністративний суд України у своєму листі від 02.06.11 №742/11/13-11 конкретизував позицію Верховного Суду України та зазначив, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування ПДВ мають бути:

- фактично здійснені;

- підтверджені належним чином складеними первинними документами;

- документи повинні відображати реальність господарської операції, що є підставою для формування податкового обліку платника.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з ПДВ за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано всі первинні документи, що належним чином оформлені, та які підтверджують реальність здійснення господарських операцій.

За таких обставин суд вважає, що у позивача правомірно виникло право на формування податкового кредиту адже підтверджені факти здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «ІТ-Мереживо», у результаті чого є неправомірним нарахування позивачу грошового зобов'язання з ПДВ.

Суд не приймає до уваги висновки відповідача, викладені в акті перевірки, стосовно неправомірності формування позивачем податкового кредиту з підстав невідповідності груп ТОВ «ІТ-Мереживо» та, відповідно, по ланцюгу від товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ-Мереживо» до позивача.

Такі висновки зроблені відповідачем на підставі співставлення баз даних АІС «Податковий блок».

Разом з тим, суд зазначає, що система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України, на яку посилається податковий орган, є програмним продуктом, який розроблено для реалізації Порядку взаємодії органів державної податкової служби при опрацюванні розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість у розрізі контрагентів, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України №266 від 18.04.2008 р. (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин).

Згідно пп. 2.10.3 п. 2.10 Порядку співставлення даних податкової звітності з ПДВ з інформацією з інших джерел, а саме інформації кол. 2 розділу II Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, кол. 3 Розрахунку коригування сум ПДВ до податкової декларації з податку на додану вартість з даними Реєстру платників ПДВ здійснюється у складі автоматизованого контролю.

Відповідно до п. 2.14 Порядку, інформація податкової звітності з ПДВ, надіслана до центральної бази даних податкової звітності, у розрізі контрагентів підлягає співставленню засобами системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України з метою виявлення платників ПДВ, якими занижено суму податкових зобов'язань або завищено суму податкового кредиту.

Пунктом 2.21 Порядку передбачено, що підсумки перевірок за результатами автоматизованого співставлення податкової звітності з ПДВ на центральному рівні відображаються в описовій частині акта перевірки (камеральної, документальної невиїзної, планової, позапланової перевірки) або довідки у розрізі періодів та операцій з одним контрагентом та фіксуються в АС «Аудит». По мірі підписання актів перевірки та узгодження податкових зобов'язань, визначених податковим повідомленням-рішенням, прийнятим за результатами таких перевірок, уточнюються результати автоматизованого співставлення на центральному рівні податкової звітності з ПДВ за поданням підрозділу, яким завершено процедуру такого узгодження та яким прийнято таке повідомлення-рішення.

Згідно з п. 4.15 Порядку, якщо платником ПДВ (постачальником) до податкових зобов'язань включено суму ПДВ меншу, ніж контрагентом (отримувачем) до податкового кредиту, працівники підрозділу оподаткування юридичних, фізичних осіб органу ДПС, на обліку якого знаходиться платник ПДВ (постачальник), та органу ДПС, на обліку якого знаходиться платник ПДВ (отримувач), відповідно до п. 3 ст. 11, п. 3 ст. 11-1 Закону №509 звертаються в письмовій формі до таких платників ПДВ щодо одержання пояснень та їх документальних підтверджень (перелік документів, що затребується у платника ПДВ, передбачений п. 4.2 Порядку) з метою встановлення причин розбіжностей даних, що містяться у поданій ними податковій звітності з податку на додану вартість, виявлених під час камеральної перевірки, та/або за результатами автоматизованого співставлення.

Суд звертає увагу на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 04.08.2014 року у справі №К/800/41670/13, в якій суд касаційної інстанції зазначив, що податкові органи використовують систему автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту у своїй роботі, в тому числі й для співставлення показників, які задекларовані позивачем та його контрагентом, розбіжності в яких призводять до створення штучних підстав для проведення перевірок суб'єктів господарської діяльності.

Суд погоджується з висновками Вищого адміністративного суду України стосовно знаходження податковим органом штучних порушень за рахунок співставлення даних, та наголошує, що автоматизована система співставлення є довідковою інформацією для контролюючого органу, ані як не підставою для зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість для позивача, або донарахування сум податку на додану вартість

Також суд зазначає, що формування суб'єктом господарювання податкового кредиту та права на бюджетне відшкодування не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов'язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

Законодавство України , не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Суд звертає увагу на позицію Європейського суду щодо порушеного питання, яке проілюстровано у рішеннях по справах за компанії «Інтерсплав» проти України, у справі за позовом компанії «Булвес» AД проти Болгарії та у справі за позовом компанії «Бізнес Суппорт Центр» проти Болгарії.

У зазначених справах Європейський суд дійшов висновку, що суб'єкт господарювання, який правомірно сформував податковий кредит з ПДВ при придбанні товарів, робіт, послуг, беззаперечно, має право на його відшкодування, оскільки це є його власністю. Держава, маючи інформацію про зловживання у зазначеній сфері, має всі законодавчі підстави для вжиття відповідних заходів щодо їх припинення. Суб'єкт господарювання не несе відповідальності за зобов'язаннями свого контрагента, якщо відсутні ознаки його участі у правопорушенні, оскільки у нього немає законодавчих підстав для здійснення контролю за правомірністю дій контрагента.

Підтримуючи правову позицію Європейського суду, Верховний Суд України у справі №21 170во10 за позовом ВАТ «Болградський виноробний завод» до органу ДПС про скасування податкових повідомлень-рішень дійшов висновку, що про необґрунтованість податкової вигоди суб'єкта господарювання можуть свідчити підтверджені доказами доводи державного податкового органу, зокрема про наявність таких обставин, як:

- неможливість реального здійснення платником податків операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або надання послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності через відсутність управлінського або технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути виробленим в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку;

- облік для цілей оподаткування тільки господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- відсутність первинних документів обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин суд прийшов до висновку, що позов товариства з обмеженою відповідальністю «Інлайн Груп Захід» до державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 12 лютого 2015 року №.

3. Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Інлайн Груп Захід» () здійснений ним судовий збір у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві ().

Копію постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин