Справа № 161/12159/15-а
Суддя: Бойчук П. Ю.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/159/171/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 20 жовтня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Бойчука П.Ю.,

з участю:

секретаря Гусар Т.М.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ковелі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради Волинської області про визнання протиправним та скасування рішення Луцької міської ради, -

в с т а н о в и в :

В серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Луцької міської ради Волинської області про визнання протиправним та скасування рішення Луцької міської ради № 76/10 від 29 липня 2015 року "Про Звернення до Президента України, Голови Верховної ради України, заступника Генерального прокурора України ОСОБА_2, Міністра юстиції України, голови Вищої атестаційної комісії суддів щодо неправомірності перебування ОСОБА_1 на посаді судді Луцького міськрайонного суду".

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що приймаючи вказане рішення та звернення, яке є невід'ємною частиною цього рішення, Луцька міська рада вийшла за межі своєї компетенції, прийняла рішення щодо питання, яке не відноситься до її компетенції та не передбачене ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", оскільки в міської ради наявні повноваження на прийняття на її пленарних засіданнях рішень не з будь-яких питань, а лише з тих, які мають місцеве значення та пов'язані, передусім, з життєдіяльністю територіальної громади міста Луцька. Іншого чинним законодавством не передбачено.

Вказуючи на те, що дане рішення прийнято відповідачем з грубим порушенням Конституції України та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", інших нормативно-правових актів, позивач вважає його незаконним, протиправним а тому таким, що підлягає скасуванню.

Покликаючись на норми чинного законодавства, позивач просив суд визнати протиправним оскаржуване рішення та скасувати його /а.с. 3-6/.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлений адміністративний позов підтримав повністю з підстав, викладених в ньому. Просив суд задовольнити його позов, визнати протиправним оскаржуване рішення та скасувати його. Крім цього, просив суд стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

Представник відповідача в судове засідання по розгляду даної справи не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення /а.с. 54/. Причин неявки до суду не повідомив, будь-яких пояснень чи заперечень суду не скерував. Зважаючи на викладене, суд розглянув справу на підставі наявних у ній доказів, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 128 КАС України.

Суд, заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши обставини справи та дослідивши наявні в справі письмові докази, прийшов до переконливого висновку, що заявлений позов до задоволення не підлягає, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до статті 1 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Проголошення в статті 1 Конституції, що Україна є демократичною державою, означає, що вона заснована на здійсненні реального народовладдя, повазі до прав і свобод людини і громадянина, на їх активній участі у формуванні державного апарату і здійсненні контролю за його діяльністю через вибори і представницькі установи.

Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Проявом безпосереднього народовладдя є вибори, всеукраїнські і місцеві референдуми, народні ініціативи, громадські обговорення тощо.

Отже, народовладдя в Україні здійснюється у двох формах: а) прямої (безпосередньої) демократії, коли народ виражає свою волю у визначених Конституцією і законами процесуальних формах; б) представницької демократії, тобто через своїх представників, яких народ обирає до органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

До інститутів прямої (безпосередньої) демократії, які забезпечують прийняття державного рішення прямим волевиявленням народу, належать: вибори депутатів, референдуми, відкликання депутатів, загальні збори громадян і трудових колективів, обговорення нормативних актів, звіти депутатів і виконавчих органів перед населенням, накази виборців.

Така форма безпосереднього народовладдя забезпечує участь усіх громадян держави в здійсненні державної влади, їх пряме волевиявлення при прийнятті загальнодержавних рішень.

У здійсненні народовладдя значну роль також відіграє представницька демократія. Її сутність полягає в тому, що важливі обов'язкові питання вирішуються не всіма громадянами держави, а лише їх певними групами. Представницька демократія - спосіб реалізації волі народу через обраних ним представників в органи влади або місцевого самоврядування.

Подальший свій розвиток дані принципи правової держави знайшли у статті 69 Конституції України, згідно з якою народне волевиявлення здійснюється через вибори, референдуми та інші форми безпосереднього народовладдя. Виходячи з даного положення в Україні на конституційному рівні закріплено можливість існування необмеженого кола форм безпосереднього народовладдя, оскільки не дано вичерпного їх переліку.

Місцеві ради, в межах своїх повноважень, приймають нормативні акти у формі рішень. Місцева рада може приймати рішення у формі:

ухвали - рішення ради, прийняте в межах її компетенції для досягнення певної цілі, що спричинює певні юридичні наслідки. Ці рішення є обов'язковими для виконання на території, підвідомчій раді;

доручення - рішення ради, що стосуються органу чи посадової особи ради, і містять зобов'язання або повноваження одноразової дії;

звернення - рішення ради, звернене до непідпорядкованих їй суб'єктів із закликом до певних дій або ініціатив;

заяви - рішення ради, що містить у собі виявлення позиції ради з певних питань;

процедурного рішення - рішення прийнятого радою з процедурних питань (про перерву в засіданні, проведення додаткової реєстрації, перерахунок голосів).

Таким чином суд вважає, що на пленарних засіданнях Луцька міська рада може прийняти нормативні та інші правові акти у формі звернення ради, звернене до непідпорядкованих раді суб'єктів із закликом до певних дій та ініціатив.

Судом встановлено, що рішенням Луцької міської ради № 76/10 від 29 липня 2015 року "Про Звернення до Президента України, Голови Верховної ради України, заступника Генерального прокурора України ОСОБА_2, Міністра юстиції України, голови Вищої атестаційної комісії суддів щодо неправомірності перебування ОСОБА_1 на посаді судді Луцького міськрайонного суду" було вирішено наступне: звернутися до Президента України, Голови Верховної ради України, заступника Генерального прокурора України ОСОБА_2, Міністра юстиції України, голови Вищої атестаційної комісії суддів щодо неправомірності перебування ОСОБА_1 на посаді судді Луцького міськрайонного суду; направити звернення до Президента України, Голови Верховної ради України, заступника Генерального прокурора України ОСОБА_2, Міністра юстиції України, голови Вищої атестаційної комісії суддів; оприлюднити дане рішення на офіційному веб-сайті Луцької міської ради та в газеті "Луцький замок" /а.с. 48/.

У зверненні, яке є додатком до даного рішення, зокрема зазначено: "За більш як рік, що минув після подій на Майдані, українська влада невтомно і постійно заявляє, що одним із її першочергових намірів є проведення судової реформи.

Зміна судової системи одна з вимог людей на Майдані, одна із головних умов Євроінтеграції, одне із основних очікувань суспільства від нової влади.

Слова «міліціонер, прокурор і суддя» стали фактично синонімами хабарництва і корупції. І якщо події останніх днів, з приходом Давіда Сакварелідзе та Еки Згуладзе у відповідні структури, породжують надію та певний оптимізм щодо змін, то судова система у нинішньому її вигляді є нездатною до самоочищення та реформування. Яскравим підтвердженням цих слів є подальше перебування на посаді судді Луцького міськрайонного суду гр. ОСОБА_1

Цей одіозний прибічник Ківалова-Портнова-Медведчука ухвалював рішення про арешт і використання електронних браслетів для активістів Євромайдану на Волині. Іменем України ухвалювались рішення про заборону брати участь у масових заходах окремим депутатам Луцької міської та Волинської обласної рад.

Зважаючи на численні звернення громадських організацій, народних депутатів до Вищої кваліфікаційної комісії суддів 10 лютого 2015 р. було відкрито дисциплінарне провадження щодо 6 (шести) суддів, які приймали рішення стосовно учасників масових акцій протестів в кінці 2013р. початку 2014р., серед яких значиться і ОСОБА_1 Однак, із незрозумілих причин, які, можливо, повязані із родинними звязками судді у вищих судових інстанціях, зокрема, ОСОБА_3, рідній брат дружини ОСОБА_1, який перебуває на посаді секретаря пленуму Вищого Адміністративного Суду України, 24 березня 2015р. ця комісія прийняла рішення відкласти притягнення до дисциплінарної відповідальності згаданого суддю Луцького міськрайонного суду.

Прийняття такого комісійного рішення фактично означає надання судді Ковтуненко В.В. індульгенції на подальші неправомірні дії, вселяє відчуття безкарності та неможливості переламати мафіозну судову систему. За період, що минув від березня 2015 р. ОСОБА_1 знову встиг відмітитись у кількох резонансних справах, зокрема у незаконній «анексії» приватного помешкання гр. ОСОБА_4, що знаходиться в с. Липини, поблизу обласного центру.

Згадані факти це лише вершина «айсбергу діянь» цього судді, які мали значний суспільний резонанс.

Зважаючи на необхідність очищення судової гілки влади від працівників, що своєю присутністю дискредитують намагання українського суспільства реформувати систему судочинства, просимо розглянути питання про відсторонення судді Ковтуненка В.В. а також інших згаданих суддів, від займаних посад у звязку із недовірою до його діяльності у міської громади" /а.с. 49/.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження міської ради визначені статтею 143 Конституції України.

Проте відповідно до статті 9 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", члени територіальної громади мають право ініціювати розгляд у раді (в порядку місцевої ініціативи) будь-якого питання, віднесеного до відання місцевого самоврядування.

Згідно ст. 1 цього Закону, представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

Статтею 25 вказаного Закону передбачено, що міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Зважаючи на вказані правові норми, суд вважає, що не є порушенням прийняття міською радою оскаржуваного рішення та оприлюднення даного рішення в засобах масової інформації, та на офіційному веб-сайті міської ради.

Відображення у зверненні - звернення до Президента України, Голови Верховної ради України, заступника Генерального прокурора України ОСОБА_2, Міністра юстиції України, голови Вищої атестаційної комісії суддів щодо неправомірності перебування ОСОБА_1 на посаді судді Луцького міськрайонного суду, не є вирішенням міською радою питання, що не відноситься до її компетенції, оскільки це є звернення до осіб, на яких відповідно до статей 85, 87, 106, 121 Конституції України покладені обов'язки щодо вирішення таких питань, та обов'язок зазначених посадових осіб приймати рішення щодо розгляду та вирішення зазначеного звернення відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян" та Конституції України.

Статус цього документа - як звернення, а тому воно може або не підлягати розгляду, або підлягати розгляду відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян" та Конституції України, оскільки чинне законодавство не передбачає оскарження звернення та визнання його незаконним та скасування.

Суд вважає, що дане звернення щодо ситуації, яка склалася, волевиявлення громадян м. Луцька через представницький орган - депутатів міської ради, є місцевою ініціативою, та відповідно до статті 34 Конституції України, є правом на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Згідно з статтею 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Отже, таке право направляти звернення до органів державної влади мають і органи місцевого самоврядування, в тому числі і до Верховної Ради України, Президента України, Генерального прокурора України, тощо.

Крім цього право на звернення громадян м. Луцька, в даному випадку через представницький орган - депутатів міської ради щодо захисту своїх політичних прав, узгоджується із вимогами Закону України "Про звернення громадян", де у ст. 1 зазначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Отже, аналіз Основного Закону України, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Закону України "Про звернення громадян" дозволяє суду зробити висновок, що зазначене звернення громадян м. Луцька, в даному випадку через представницький орган - депутатів міської ради є місцевою ініціативою та є одним із видів народного волевиявлення, яке передбачене та гарантоване статтями 1, 5, 34, 40 та 69 Конституції України, чи проявом народовладдя.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В судовому засіданні позивач вказував, що оскаржуваним рішенням його права поки-що не обмежено, однак при прийнятті цього рішення він мав право бути присутнім, давати пояснення, а тому такі його права були порушені прийняттям такого рішення.

Проте, на глибоке переконання суду, оскаржуваним рішенням не порушено прав, свобод та інтересів позивача, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, не порушено інтересів держави, державних органів та їх посадових осіб.

Позивач в судовому засіданні стверджував, що оскаржуване рішення є незаконним, поміж іншого, і з тих підстав, що була порушена процедура його прийняття. Зокрема, відсутній висновок юридичного відділу міської ради та відсутня дата пояснювальної записки до цього рішення.

Суд не приймає до уваги такі доводи позивача та відхиляє їх, оскільки проект оскаржуваного рішення погоджено начальником юридичного відділу та іншими посадовими особами міської ради /а.с. 44 (зворот)/, а якими нормативними вимогами передбачено наявність дати на пояснювальній записці до проекту рішення позивач не назвав.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши оскаржуване рішення відповідача на предмет його відповідності вимогам частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що воно прийнято на підставі та в межах повноважень, що передбачені Конституцією, Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", Законом України "Про звернення громадян".

Таким чином позивачем не доведено порушення його законних прав та інтересів прийняттям оскаржуваного рішення, а тому суд прийшов до висновку про безпідставність вимог позивача, а відтак про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в цілому.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд на підставі ст. 94 КАС України, покладає на позивача понесені ним судові витрати.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 10, 11, 71, 72, 76, 86, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 186 КАС України, на підставі Конституції України, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про звернення громадян", суд -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Луцької міської ради Волинської області про визнання протиправним та скасування рішення Луцької міської ради, - відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги, з одночасною подачею її копії до апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та підписано 22 жовтня 2015 року.

Головуючий ОСОБА_5