Справа № 826/301/15
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/301/15 Головуючий у 1-й інстанції:Мазур А.С.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бужак Н. П.

Суддів Костюк Л.О., Троян Н.М.

За участю секретаря Савін І.В.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 червня 2015 року у справі за позовом громадянина Сирії ОСОБА_3 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов»язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Громадянин Сирії ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення від 10.11.2014 року №619-14 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про зобов»язання визнати позивача біженцем або особою, що потребує захисту та зобов»язання відповідача визнати позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 червня 2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, Державна міграційна служба України подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м.Києва та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги залишити без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з»явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є громадянином Сирії, народився у 1972 році у м. Хомс, за віросповіданням мусульманин, за національністю араб, не одружений.

До України позивач прибув легально у січні 2011 року літаком з території Лівану.

У 2012 році позивач вже звертався до міграційних органів стосовно питання отримання захисту на території України, проте йому було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка шукає додаткового захисту.

15.04.2014 року позивач повторно звернувся до міграційних органів із заявою-анкетою про визнання його біженцем або особою, яка шукає додаткового захисту в якій вказав, що в країні його походження умови проживання значно погіршились, має місце збройних конфлікт, переслідуються групи населення, які є сунітами, а також особи, які не бажають брати участь у збройних конфліктах, а тому він через таку складну ситуацію повернутись до Сирії не може і просить тимчасового прихисту в Україні або ж отримання статусу біженця.

Із матеріалів справи вбачається, що під час співбесіди позивач вказав, що причиною виїзду з країни походження стало те, що Сирійський уряд призиває на військову службу солдат, які стоять в резерві, проте брати участь у бойових діях і служити в армії він не бажає, так як це суперечить його політичним та моральним переконанням.

За результатами розгляду особової справи позивача та поданої ним заяви, 11.08.2014 року ГУ ДМС України в м. Києві оформлено висновок із рекомендацією відмовити гр. Сирії ОСОБА_3 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, який підтримано рішенням ДМС України від 10.11.2014 року №619-14 згідно якого позивачу відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Колегія суддів підтримує викладені в оскаржуваному рішенні доводи суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, виходячи з норм міжнародного законодавства, а також враховуючи міжнародне становище на території Сирії та наявність там бойових дій.

Відповідно до статті 1цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:

1) біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань;

4) додатковий захист - форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, зазначених у пункті 13 частини першої цієї статті;

13) особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Суд першої інстанції вірно послався в оскаржуваному рішенні на офіційну позицію УВКБ ООН від грудня 2012 року щодо політичної ситуації у Сирії, зокрема, УВКБ ООК зазначає, що з березня 2011 року в Сирії мають місце постійні бойові дії, які продовжуються і по теперішній час. Міжнародний Червоний Хрест вважає конфлікт у Сирії збройним конфліктом не міжнародного характеру. Тому УВКБ ООК вважає, що більшість громадян Сирії, які звертаються за міжнародним захистом, відповідають критеріям поняття «біженець» за Конвенцією про статус біженця 1951 року, інші мають право на додатковий захист.

Також суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відсутні достатні підстави вважати, що позивач переслідувався у Сирії як конвенційний біженець, так як він не був причетний до збройних сутичок через що мав би обґрунтований страж утисків, переслідувань, погроз чи дискримінації.

Однак, судом було вірно взято до уваги ситуацію, яка склалася після від»їзду позивача з країни його походження та яка на даний час існує у Сирії, а саме наявність військових дій на всій території Сирії.

Тому, суд вірно зазначив, що політична ситуація у Сирії є доказом того, що позивач має реальні побоювання стати жертвою переслідувань у країні його громадянської належності, проте зазначені обставини відповідачем до уваги безпідставно прийнято не було.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка ратифікована України відповідно до Закону від 17.07.1997 року №475/97-ВР, передбачено, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі Суфі і Елмі проти Сполученого Королівства від 28.06.2011 року суд зазначив, що повернення особи у ситуацію громадянської війни може складати загрозу тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Аль-Хусін проти Боснії та Герцеговини від 07.02.2012 року суд визнав, що повернення особи у Сирію, враховуючи ситуацію з правами людини і те, що ситуація у країні погіршується з початку політичного протесту і громадських заворушень у березні 2011 року, призведе до порушення ст. 3 Конвенції.

Отже, норми міжнародного права передбачають особі міжнародний захист, зокрема щодо громадян Сирії як особам, що потребують додаткового захисту з урахуванням політичної ситуації у даній країні.

Проте, приймаючи оскаржуване рішення, відповідач керувався лише нормами вітчизняного законодавства, проігнорувавши при цьому норми міжнародного права, а також ту політичну ситуацію, яка склалася у Сирії у т.ч. і на момент звернення до міграційного органу позивача з відповідною заявою.

Тому, з урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно вийшов за межі позовних вимог для повного захисту прав позивача та зобов»язав відповідача повторно розглянути заяву гр. Сирії ОСОБА_3 від 15.04.2014 року на предмет наявності або відсутності підстав, передбачених п. 13 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Окружного адміністративного суду є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.

Викладені в апеляційній скарзі апелянтом доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 198,200 КАС України, суд апеляційної інстанції має право за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160,197,198,200,205,206,212,254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 червня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України у порядку та в строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Бужак Н.П.

судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 21 жовтня 2015 року.

Головуючий суддя Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.