Справа № 826/489/15
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/489/15 Головуючий у 1-й інстанції:Добрянська Я.І.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н.П,

суддів: Костюк Л.О., Троян Н.М.,

за участю секретаря: Савін І.В.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, -

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення від 19.11.2014 року №736-14 про втрату позивачем статусу біженця у зв'язку із тим, що добровільно скористався захистом країни громадянської належності - Афганістан.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з»явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є громадянином Афганістану.

14 листопада 2011 року позивачу надано статус біженця.

29.12.2014 року повідомленням №10 Управлінням державної міграційної служби України у Київській області ОСОБА_2 повідомлено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 11 Закону України від 08.07.2011 р. №3671-УІ «Про біженців та осіб, що потребують додаткового або тимчасового захисту» (далі - Закон №3671) Державною міграційною службою України 19.11.2014 року прийнято рішення №736-14 визнати позивача таким, який втратив статус біженця у зв'язку із тим, що позивач добровільно знову скористався захистом країни своєї громадянської належності.

Не погоджуючись з прийнятим Державною міграційною службою України від 19.11.2014 року рішенням №736-14, позивач звернувся до суду за захистом свого права.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та згідно з копії відповіді від 28.01.2015 року начальника прикордонної поліції аеропорту імені Хаміда Карзая Ісламської Республіки Афганістан, переклад якої засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин Л.О. позивач ОСОБА_2 не відвідував Афганістан.

Крім того, з виписаного управляючим директором готелю «The Suites Hotel Apartments» (Об'єднані Арабські Емірати) рахунку, переклад якого також засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин Л.О. 16.01.2015 року, у період з 09.10.2013 року по 29.10.2013 року ОСОБА_2 проживав у номері №103 даного закладу.

Також у справі наявна копія проїзного документа біженця для виїзду за кордон НОМЕР_1, виданого в Україні 21.04.2011 року та дійсного, враховуючи відмітки про продовження дії на 5 сторінці, до 14.11.2014 року. Так, на 16 сторінці даного документу серед іншого проставлено візу аеропорту «Бориспіль» від 08.10.2013 року на в'їзд закордон, при цьому відмітка про перетин кордону Ісламської Республіки Афганістан у даній копії відсутня.

У судовому засіданні в суді першої інстанції позивач підтвердив зазначені у позовній заяві обставини та пояснив, що мав намір відвідати Афганістан та придбавав квиток на літак, однак фактично поїздка до Афганістану ним здійсненою не була, проте у період з 09.10.2013 року по 29.10.2013 року ОСОБА_2 перебував в Об'єднаних Арабських Еміратах, доказом чого є надані до суду зазначені вище документи.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обгрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Водночас країна громадянської належності - це країна, громадянином (підданим) якої є особа. За умови, якщо особа має понад одне громадянство, вона не вважається такою, що не має захисту країни своєї громадянської належності, якщо без будь-якої поважної причини, що випливає з обґрунтованих побоювань, вона не скористалася захистом однієї з країн, громадянином (підданим) якої вона є (п. 10 ч. 1 ст.1 Закону №3671).

Згідно п. 15 цієї статті посвідчення біженця є паспортним документом, що посвідчує особу його власника та підтверджує факт визнання його біженцем в Україні і є дійсним для реалізації прав та виконання обов'язків, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Нормою п. 1 ч. 1 ст. 11 Закону №3671 визначено, що статус біженця та додатковий захист втрачаються у разі, якщо особа добровільно знову скористалася захистом країни громадянської належності (підданства).

Процедуру оформлення документів, необхідних для вирішення питань про надання, втрату, позбавлення статусу біженця на території України визначено положеннями Тимчасової інструкції про оформлення документів, необхідних для вирішення питань про надання, втрату, позбавлення статусу біженця, затвердженої наказом Державного комітету України у справах національностей та міграції від 29.04.2002 р. №20 (далі - Інструкція №20).

Згідно п. 7.1 даної Інструкції підставою для початку процедури оформлення втрати, чи позбавлення статусу біженця є надходження до органу міграційної служби:

- заяви особи, якій надано статус біженця в Україні, про втрату статусу біженця;

- клопотання органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, іншого органу державної влади про втрату особою статусу біженця в Україні;

- клопотання органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, іншого органу державно') влади про позбавлення особи статусу біженця в Україні.

Пунктом 7.2 Інструкції №20 визначено, що у разі отримання органом міграційної службг зазначених клопотань вони реєструються у журналі реєстрації клопотань (додаток 30), долучаютьо до особової справи, після чого орган міграційної служби вносить до Держкомнацміграції Україні подання про втрату (позбавлення) статусу біженця (додаток 31) з посиланням на особисту заяв; особи, якій надано статус біженця в Україні, або на відповідне клопотання органу внутрішніх спраї Служби безпеки України, іншого органу державної влади. Таке подання, за наявності достатні підстав, визначених частинами першою - четвертою статті 15 Закону, може бути внесено органом міграційної служби за власною ініціативою. До подання долучаються особова справа та документи, що підтверджують наявність підстав для втрати або позбавлення статусу біженця.

Згідно п. 7.3 Інструкції №20 під час розгляду подання органу міграційної служби про втрату або позбавлення особи статусу біженця в Україні Держкомнацміграції України:

- може вимагати від органу міграційної служби додаткову інформацію, необхідну для прийняття рішення;

- у разі виникнення сумнівів щодо достовірності інформації, викладеної у поданні, має право звертатись з відповідними запитами до Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства закордонних справ України, Служби безпеки України, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об'єднань громадян;

- приймає рішення про втрату або позбавлення статусу біженця або про відсутність підстав для втрати або позбавлення статусу біженця (додаток 32);

- протягом трьох робочих днів надсилає рішення про втрату або позбавлення особи статусу біженця чи про відсутність підстав для втрати або позбавлення статусу біженця разом з особовою справою до органу міграційної служби за місцем проживання особи.

Подання щодо втрати або позбавлення статусу біженця, документи, отримані або підготовлені під час розгляду подання, додаються до особової справи біженця.

Таким чином, рішення Державної міграційної служби України від 19.11.2014 р. №736-14 є протиправним та підлягає скасуванню.

Сам факт придбання білетів до Афганістану не може бути доказом того, що позивач дійсно виїхав до даної країни тим самим добровільно скористався захистом країни своєї громадянської належності.

Не може бути доказом зазначеної обставини і надані в ході апеляційного розгляду справи представником апелянта копія заяви ОСОБА_2 від 20.10.2015 року про виїзд до Афганістану та прохання позбавити його статусу біженця, оскільки зазначена обставина виникла 20.10.2015 року, тоді як правовідносини , що виникли між сторонами та є предметом даного розгляду, виникли 19.11.2014 року та стосуються рішення про визнання особи такою, що втратила статус біженця.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а тому підстав для її скасування не має.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Бужак Н.П.

Судді Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 21 жовтня 2015 року.

Головуючий суддя Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.