Справа № 809/1911/15
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2015-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
"12" жовтня 2015 р. Справа № 809/1911/15
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
Суддя: Остап'юк С.В.,
за участю секретаря Котик Д.М.,
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у місті Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності неправомірною та зобовязання до вчинення дій, -
08.05.2015 ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у місті Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області (далі відповідач) про визнання неправомірною бездіяльність щодо неподання з липня 2002 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відомостей про припинення позивачем підприємницької діяльності з 01.07.2001, зобовязання подання таких відомостей.
08.06.2015 позивач збільшив розмір заявлених позовних вимог та, окрім первинно заявлених вимог, просив визнати припиненою його підприємницьку діяльність з 01.07.2001.
Позовні вимоги мотивовані тим, що з 01.07.2001 він підприємницькою діяльністю не займається, в 2002 році подав відповідну заяву про припинення своєї підприємницької діяльності, з 23.05.2002 працював в Івано-Франківській облспоживспілці на посаді заступника голови правління, що виключало зайняття ним підприємницькою діяльністю, однак відповідач всупереч пункту 8.6 Порядку обліку платників податків, зборів (обовязкових платежів), затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України за №80 від 19.02.1998 не прийняв рішення у вигляді розпорядження про звернення до суду із заявою про припинення його підприємницької діяльності. В обґрунтування необхідності захисту своїх прав позивач зазначає, що з 24.11.2013 йому призначено пенсію за віком, а з 26.03.2014 пенсію державного службовця, однак не виконання відповідачем вищевказаних обовязків та звернення відповідача до суду про припинення його підприємницької діяльності тільки в 2015 році призвело до позбавлення позивача права на пенсію державного службовця.
Позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, суду пояснив, що будь-яких порушень чинного законодавства відповідачем не допущено, заяви про припинення підприємницької діяльності від позивача до відповідача ні в 2002 році, ні в наступні періоди не надходили, а реалізація повноважень відповідача щодо звернення до суду з вимогами про припинення підприємницької діяльності позивача в період 2002 року була неможливою, внаслідок існування заборгованості позивача перед бюджетом.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд робить висновок, що даний адміністративний позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 18.06.1999 виконавчим комітетом Івано-Франківської ради позивача зареєстровано фізичною особою підприємцем та видано свідоцтво про зайняття ним підприємницькою діяльністю.
19.06.1999 позивача взято на облік як платника податків Державною податковою інспекцією у місті Івано-Франківську, 19.02.2001 взято на облік як платника єдиного внеску.
22.03.2013 відомості про фізичну особу підприємця включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців із зазначенням відомостей про недійсність свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця у відповідності до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців».
05.01.2015 постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду припинено підприємницьку діяльність позивача.
Відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців регулює Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців».
Згідно частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.
Стаття 46 вказаного Закону регулює правовідносини державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця.
Частина 1 статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» встановлює, що державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця проводиться у разі: прийняття фізичною особою - підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності; смерті фізичної особи - підприємця; постановлення судового рішення про оголошення фізичної особи померлою або визнання безвісно відсутньою; постановлення судового рішення про визнання фізичної особи, яка є підприємцем, недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності; постановлення судового рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.
Частиною 2 статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» визначені підстави для постановлення судового рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця, якими є: визнання фізичної особи - підприємця банкрутом; провадження нею підприємницької діяльності, що заборонена законом; неподання протягом року органам доходів і зборів податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону; наявність в Єдиному державному реєстрі запису про відсутність фізичної особи - підприємця за зазначеним місцем проживання.
Підставою для постановлення, 05.01.2015, судового рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця позивача слугувала неподання позивачем з червня 1999 року, тобто більше ніж протягом року органам доходів і зборів податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону та відсутності у позивача заборгованості зі сплати податків і зборів (обовязкових платежів).
На час виникнення спірних правовідносин використання єдиної раціональної методики обліку платників податків і зборів (обовязкових платежів) в органах державної податкової служби регулював Порядок обліку платників податків, зборів (обовязкових платежів), затверджений наказом Державної податкової адміністрації України за №80 від 19.02.1998 (далі Порядок).
Порядок зняття з обліку платників податків в органах державної податкової служби встановлено пунктом 8 вказаного порядку, згідно пункту 8.6 якого, зокрема, передбачено, що якщо платник податків не має заборгованості перед бюджетом, та у разі неподання протягом одного року в органи державної податкової служби податкових декларацій, документів податкової звітності, то керівник органу державної податкової служби приймає рішення у вигляді розпорядження відносно платника податків - про звернення до суду або господарського суду із заявою (позовною заявою) про скасування державної реєстрації платника податків, постановлення судового рішення про припинення юридичної особи чи підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи, визнання повністю або частково недійсними установчих документів чи змін до них.
Суд зазначає, що не підлягають застосуванню положення вказаної норми Порядку до позивача, оскільки з 21.02.2002 до 29.08.2012 за позивачем обліковувалася заборгованість з сплати штрафних санкцій з податку на додану вартість, нарахованих згідно рішень відповідача.
Остаточна сума нарахованих позивачу штрафних санкцій рішенням відповідача за №137/19-139 від 29.08.2012 списана на підставі статті 126 Податкового кодексу України.
Вказані обставини відображені в обліковій картці платника фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (а.с.67).
Як наслідок, суд зазначає, що у відповідача були відсутні умови реалізація своїх повноважень на звернення до суду з позовною заявою про припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_1, що визначені пунктом 8.6 Порядку обліку платників податків, зборів (обовязкових платежів), затверджений служби наказом Державної податкової адміністрації України за №80 від 19.02.1998. При цьому, суд вказує, що вказаний Порядок втратив чинність з 22.12.2010 року на підставі наказу за №979.
Вказані повноваження відповідачем реалізовано відповідно до положень Податкового кодексу України 09.12.2014 року в адміністративній справі №809/4127/14.
За таких обставин, позовні вимоги про визнання неправомірною бездіяльність відповідача щодо неподання з липня 2002 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відомостей про припинення позивачем підприємницької діяльності з 01.07.2001 та зобовязання подання таких відомостей до задоволення не підлягають.
З приводу заявлених позовних вимог про визнання припиненою підприємницьку діяльність позивача з 01.07.2001, суд зазначає наступне.
Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Вирішуючи заявлені вимоги суд вказує на те, що відповідач не наділений владними управлінськими повноваженнями в сфері засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
При цьому, частиною 4 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративний позов може містити вимоги про: скасування або визнання нечинним рішення відповідача субєкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; зобов'язання відповідача субєкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; зобов'язання відповідача субєкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; ) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; виконання зупиненої чи невчиненої дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень; примусове відчуження земельної ділянки, інших обєктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.
Адміністративні суди, вирішуючи адміністративні справи не здійснюють підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи.
В звязку з вказаним позовна вимога про визнання припиненою підприємницьку діяльність позивача з 01.07.2001 до задоволення не підлягає.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача необґрунтовані, а в задоволенні позову слід відмовити.
На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у місті Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності неправомірною та зобовязання до вчинення дій, відмовити.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: Остап'юк С.В.

Постанова складена в повному обсязі 19.10.2015 року.