Справа № 812/9297/13-а
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/8056/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Швеця В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Луганського міського центру зайнятості про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати дії Луганського міського центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття з розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» ОСОБА_4 щодо незаконного отримання статусу безробітного та зобов'язання повернути незаконно отримане матеріальне забезпечення на випадок безробіття у сумі 38432.23 грн. протиправними;

- визнати протиправним та скасувати акт № 1898 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Луганського міського центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття;

- визнати протиправним та скасувати наказ Луганського міського центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття № 78-6 про повернення коштів ОСОБА_4 в сумі 38432,23 грн.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2013 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2014 року залишено без змін постанову Луганського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2013 року.

Позивач, ОСОБА_4 не погодилась з постановою Луганського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2013 року та ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2014 року і звернулась до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, суд, в межах ст. 220 КАС України, прийшов до висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлені наступні обставини:

05.08.2013 на адресу Луганського міського центру зайнятості надійшов лист №3411/03-09 від Управління Пенсійного фонду України в Кам'янобрідському районі м. Луганська з проханням повідомити про наявність заборгованості яка обліковується за фізичними особами - підприємцями, зокрема і за ОСОБА_4 (ін.номер НОМЕР_1), у зв'язку з внесеннями рішення про припинення підприємницької діяльності.

Відповідно до отриманого повідомлення, 10 вересня 2013 року посадовими особами Луганського міського центру зайнятості проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», за наслідками даного розслідування складено акт № 1898 від 10.09.2013 року.

За висновками акту встановлено, що ОСОБА_4 являється фізичною особою - підприємцем з 19.11.2001р., в періоди перебування на обліку, як безробітна, не надала інформацію, яка впливає на умови перебування на обліку, як безробітного, згідно п.2 ст. 36 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», незаконно одержала статус безробітного, матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги за періоди з 12.10.2004 р. по 08.07.2005, з 27.04.2007р. по 12.10.2007 р., з 25.04.2008 р. по 12.10.2б08 р., з 05.05.2009р. по 12.10.2009р., з 22.04.2010р.по 08.10.2010 р., з 13.05.2011 р. по 12.10.2011 р., з 03.05.2012 р. по 09.10.2012 р., 3 21.05.2013 р. по 08.07.2013 р. загальною вартістю 38432. 23 грн.

Наказом Луганського міського центру зайнятості від 11.09.2003 року № 78-Б вказано:

1. Заступнику начальника відділу бухгалтерського обліку-заступнику головного бухгалтера ОСОБА_5 оприбуткувати в бухгалтерському обліку, як дебіторську заборгованість ОСОБА_4 незаконно одержане матеріальне забезпечення та вартість наданих соціальних послуг за вищевказані періоди.

2. Начальнику відділу контролю за використанням коштів Фонду та розслідувані страхових випадків ОСОБА_6 направити ОСОБА_4 лист-повідомлення про повернення незаконно одержаного матеріального забезпечення та вартості наданих соціальних послуг за періоди з 12.102004р. по 08.07.2005, з 27.04.2007р. по 12.10.2007р., з 25.04.2008р. по 12.10.2008р., з 05.05.2009р. по 12.10.2009р., з 22.04.2010р. по 08.10.2010р., з 13.05.201 1р. по 12.10.2011р., з 03.05.2012р. по 09.10.2012р., з 21.05.2013р. по 08.07.2013р. загальною вартістю 38432.23 гри. (тридцять вісім тисяч чотириста тридцять дві гри. 23 копі протягом 15 календарних днів після отримання повідомлення.

3. У разі неповернення коштів в добровільному порядку начальнику юридичної договірного відділу ОСОБА_7 на підставі п. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 № 1533-ІІІ стягнути з ОСОБА_4 незаконно одержане матеріальне забезпечення та вартість наданих соціальних послуг за періоди з 12.10.2004р. по 08.07.2005, з 27.04.2007р. по 12.10.2007р., з 25.04.2008р. по 12.10.2008р., з 05.05.2009р. по 12.10.2009р., з 22.04.2010p. по 08.10.2010р., з 13.05.2011р. по 12.10.2011р., з 03.05.2012р. по 09.10.2012р., з 21.05.2013 по 08.07.2013р. загальною вартістю 38432.23 гри. (тридцять вісім тисяч чотириста тридцять грн. 23 коп.) в судовому порядку.

4. Начальнику юридично-договірного відділу ОСОБА_8 повідомити органи прокуратури та територіальну державну інспекцію праці у Луганській області про факт надання ОСОБА_4 неправдивих відомостей, що призвело до незаконної одержання нею матеріального забезпечення на випадок безробіття та вартості надані соціальних послуг за періоди з 12.10.2004р. по 08.07.2005, з 27.04.2007р. по 12.10.2007р., з 25.04.2008р. по 12.10.2008р., з 05.05.2009р. по 12.10.2009р., з 22.04.2010p. по 08.10.2010р., з 13.05.2011р. по 12.10.2011р., з 03.05.2012р. по 09.10.2012р., з 21.05.2013 по 08.07.2013р. загальною вартістю 38432.23 гри. (тридцять вісім тисяч чотириста тридцять грн. 23 коп.)

Не погоджуючись з вказаними діями відповідача щодо проведення перевірки, актом Луганського міського центру зайнятості № 1898 від 10 вересня 2013 року щодо розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення та наказом Луганського міського центру зайнятості від 11.09.2003 року № 78-Б, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про необґрунтованість позовних вимог, посилаючись на те, що позивач під час звернення та перебування її на обліку в центрі зайнятості відносилась до зайнятого населення, мала статус фізичної особи-підприємця, чим порушила вимоги ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Перевіривши матеріали справи, суд касаційної інстанції погоджується з необґрунтованістю позовних вимог, на підставі наступного.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників.

З метою забезпечення цільового та ефективного використання коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року N 60/62 затверджено Порядок розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним.

Відповідно до п. 2 вказаного Порядку, розслідування згідно з цим Порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної.

Згідно приписів п. 3 Порядку, перевірка проводиться районними, міськрайонними, міськими та районними у містах центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, за місцем реєстрації роботодавця як платника внесків на загальнообов'язкове соціальне страхування на випадок безробіття у разі, коли:

- подані застрахованою особою документи дають їй право на одержання допомоги по безробіттю відповідно до частини першої статті 22 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття";

- особа, яка одержує допомогу по безробіттю та не може бути працевлаштована у зв'язку з відсутністю на ринку праці підходящої роботи, виявила бажання отримати залишок належної їй допомоги по безробіттю одноразово для організації підприємницької діяльності;

- центром зайнятості розглядається питання про направлення особи, яка має вищу освіту і перебуває на обліку як безробітна, на перепідготовку для отримання другої вищої освіти за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - Фонд);

- під час перебування особи на обліку як безробітної до центру зайнятості надійшла інформація від державних органів, підприємств, установ, організацій чи громадян про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг безробітній особі, яка відрізняється від поданих нею відомостей, або така інформація розміщена в засобах масової інформації.

Рішення щодо проведення перевірки приймається керівником центру зайнятості.

Тобто, відповідно до пунктів 2 та 3 розслідування згідно з цим Порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної.

Аналізуючи приписи вказаного Закону України «Про зайнятість населення» та зазначеного Порядку, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо необґрунтованості вимог позивача про визнання незаконними дій Луганського міського центру зайнятості щодо проведення перевірки з приводу обґрунтованості виплати їй матеріального забезпечення. Доводи касаційної скарги в цій частині не спростовують висновків судів.

З приводу вимог позивача про визнання протиправним та скасування акту № 1898 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Луганського міського центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо особа вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав чи свобод (стаття 2, пп. 1 п. 2 ст. 17 КАС України).

З наведених норм права випливає, що особа на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Судами попередніх інстанції встановлено, що 10 вересня 2013 року посадовими особами Луганського міського центру зайнятості проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», за наслідками даного розслідування складено акт № 1898 від 10.09.2013 року.

В акті зазначено, що ОСОБА_4 являється фізичною особою - підприємцем з 19.11.2001р., в періоди перебування на обліку, як безробітна, не надала інформацію, яка впливає на умови перебування на обліку, як безробітного, згідно п.2 ст. 36 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», незаконно одержала статус безробітного, матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги за періоди з 12.10.2004 р. по 08.07.2005, з 27.04.2007р. по 12.10.2007 р., з 25.04.2008 р. по 12.10.2б08 р., з 05.05.2009р. по 12.10.2009р., з 22.04.2010р.по 08.10.2010 р., з 13.05.2011 р. по 12.10.2011 р., з 03.05.2012 р. по 09.10.2012 р., 3 21.05.2013 р. по 08.07.2013 р. загальною вартістю 38432. 23 грн.

Позивач не погоджуючись з актом звернулась до суду.

Правовий акт - це акт волевиявлення (рішення) уповноваженого суб'єкта права, що регулює суспільні відносини за допомогою встановлення (зміни, скасування, зміни сфери дії) правових норм, а також визначення (зміни, припинення) на основі цих норм прав і обов'язків учасників конкретних правовідносин. При цьому, критерієм розмежування понять нормативного правового акта і ненормативного (індивідуального) правового акта є сфера його дії за суб'єктивним складом, оскільки правові акти індивідуальної дії, на відміну від нормативних, поширюють свою дію на конкретно визначеного суб'єкта.

Як нормативний, так і ненормативний правовий акт завжди виражають волю (волевиявлення) уповноваженого суб'єкта права, його владні приписи; мають офіційний характер, обов'язковий до виконання; спрямовані на регулювання суспільних відносин; встановлюють правову норму чи конкретне правовідношення оформляються у визначеній формі; є юридичними фактами, що спричиняють певні правові наслідки.

Ненормативні (індивідуальні) акти - породжують права і обов'язки у тих конкретних суб'єктів, яким вони адресовані, у конкретному випадку.

Зі змісту зазначених визначень вбачається, що правові акти індивідуальної дії своїми приписами мають породжувати права і обов'язки конкретних осіб, на яких спрямована їхня дія. У такому випадку реалізується компетенція видавця цього акту як суб'єкта владних повноважень, уповноваженого управляти поведінкою іншого суб'єкта відповідно інший суб'єкт зобов'язаний виконувати його вимоги.

Особливою відмінністю правового акту від інших управлінських актів є наявність в ньому змісту управління певної особи шляхом встановлення прав і обов'язків для інших суб'єктів.

Тобто, до компетенції адміністративних судів віднесено справи щодо захисту порушених прав, свобод і інтересів осіб від суб'єктів владних повноважень щодо управління цими особами чи здійснення інших владних функцій щодо них.

Відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, за результатами звірки або перевірки після оформлення акту, центром зайнятості приймається рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем, який оформлюється наказом.

Аналізуючи вказані обставини по справі та застосовуючи відповідні норми матеріального права, суд касаційної інстанції вважає, що оскаржуваний позивачем акт не є рішенням органу суб'єкта владних повноважень в розумінні КАС України, а відтак не стосуються управлінської діяльності, не породжує для особи настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на її права, обов'язки та законні інтереси.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постанова Луганського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2013 року та ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2014 року в частині вимог позивача щодо визнання протиправним та скасування акту № 1898 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Луганського міського центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині позовних вимог.

За правилами ч.1 ст. 228 КАС України, судові рішення обов'язково скасовуються, а позовна заява залишається без розгляду або закривається провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Якщо ж провадження за заявою, яку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, було помилково порушено, суд закриває провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 КАС України.

Щодо вимог ОСОБА_4 про скасування наказу Луганського міського центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття № 78-6 про повернення коштів ОСОБА_4 в сумі 38432,23 грн., суд касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Як зазначено вище Наказом Луганського міського центру зайнятості від 11.09.2003 року № 78-Б вказано:

1. Заступнику начальника відділу бухгалтерського обліку-заступнику головного бухгалтера ОСОБА_5 оприбуткувати в бухгалтерському обліку, як дебіторську заборгованість ОСОБА_4 незаконно одержане матеріальне забезпечення та вартість наданих соціальних послуг за вищевказані періоди.

2. Начальнику відділу контролю за використанням коштів Фонду та розслідувані страхових випадків ОСОБА_6 направити ОСОБА_4 лист-повідомлення про повернення незаконно одержаного матеріального забезпечення та вартості наданих соціальних послуг за періоди з 12.102004р. по 08.07.2005, з 27.04.2007р. по 12.10.2007р., з 25.04.2008р. по 12.10.2008р., з 05.05.2009р. по 12.10.2009р., з 22.04.2010р. по 08.10.2010р., з 13.05.201 1р. по 12.10.2011р., з 03.05.2012р. по 09.10.2012р., з 21.05.2013р. по 08.07.2013р. загальною вартістю 38432.23 гри. (тридцять вісім тисяч чотириста тридцять дві гри. 23 копі протягом 15 календарних днів після отримання повідомлення.

3. У разі неповернення коштів в добровільному порядку начальнику юридичної договірного відділу ОСОБА_7 на підставі п. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 № 1533-ІІІ стягнути з ОСОБА_4 незаконно одержане матеріальне забезпечення та вартість наданих соціальних послуг за періоди з 12.10.2004р. по 08.07.2005, з 27.04.2007р. по 12.10.2007р., з 25.04.2008р. по 12.10.2008р., з 05.05.2009р. по 12.10.2009р., з 22.04.2010p. по 08.10.2010р., з 13.05.2011р. по 12.10.2011р., з 03.05.2012р. по 09.10.2012р., з 21.05.2013 по 08.07.2013р. загальною вартістю 38432.23 гри. (тридцять вісім тисяч чотириста тридцять грн. 23 коп.) в судовому порядку.

4. Начальнику юридично-договірного відділу ОСОБА_8 повідомити органи прокуратури та територіальну державну інспекцію праці у Луганській області про факт надання ОСОБА_4 неправдивих відомостей, що призвело до незаконної одержання нею матеріального забезпечення на випадок безробіття та вартості надані соціальних послуг за періоди з 12.10.2004р. по 08.07.2005, з 27.04.2007р. по 12.10.2007р., з 25.04.2008р. по 12.10.2008р., з 05.05.2009р. по 12.10.2009р., з 22.04.2010p. по 08.10.2010р., з 13.05.2011р. по 12.10.2011р., з 03.05.2012р. по 09.10.2012р., з 21.05.2013 по 08.07.2013р. загальною вартістю 38432.23 гри. (тридцять вісім тисяч чотириста тридцять грн. 23 коп.)

Тобто оспорюваним позивачем наказом, Луганським міським центром зайнятості не здійснено стягнення з ОСОБА_4 незаконно отриманого матеріального забезпечення під час перебування її на обліку в центрі зайнятості, як безробітної, а лише вказано посадовим особам певних відділів Луганського міського центру зайнятості вчинити певні дії на виконання усунення порушень встановлених актом перевірки, що вказує на безпідставність позовних вимог ОСОБА_4 в цій частині.

В іншій частині суди попередніх інстанцій правильно встановили обставини справи, повно дослідили докази по справі та ухвалили рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішень відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 157, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС України, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2014 року щодо відмови у задоволенні позову в частині вимог ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування акту № 1898 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Луганського міського центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття - скасувати, провадження у справі за позовом ОСОБА_4 в цій частині - закрити.

В іншій частині постанову Луганського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Малинін

В.В.Швець