Справа № 808/2552/15
Суддя: Матяш Ольга Віталіївна
Дата ухвалення: 2015-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2015 року , о 10:45 годині,Справа № 808/2552/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Матяш О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Софіївської виправної колонії № 55 Управління Державної Пенітенціарної служби України в Запорізькій області про визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду із вказаним позовом, зазначивши в заяві, що, згідно з вироком апеляційного суду Запорізької області від 16.07.2004, його засуджено до довічного позбавлення волі, й покарання він відбуває у Софіївській виправній колонії № 55 Управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області( далі - ВК №55). 01.05.2015 його було поінформовано, що, оскільки він є мешканцем Донецької області, а саме зареєстрований у с.м.т. Старомихайлівка Донецької області, він належить до категорії осіб, схильних до побутового сепаратизму. Й з 01.05.2015 він без законних підстав вважається особою, схильною до побутового сепаратизму, постійно перебуває у кайданках, піддається цілодобовому стеженню, з ним проводяться профілактичні бесіди. Вказані обставини у своїй сукупності, на його переконання, свідчать про обмеження відповідачем його законних прав та інтересів.

Крім того, безпосередньо факт наявності в його особовій справі відмітки про те, що він перебуває на спеціальному обліку як особа, схильна до нападу та втечі, унеможливить у подальшому позитивне вирішення його клопотання про помилування, яке він планує писати Президенту України.

Оскільки у відповідача були відсутні законні підстави для віднесення його до категорії осіб, схильних до побутового сепаратизму, він вважає такі дії відповідача протиправними.

Представник позивача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Крім того, суд своєю ухвалою від 11.06.2015 відмовив безпосередньо позивачу в задоволенні клопотання про доставку його до зали судового засідання з метою забезпечення особистої участі позивача у судовому засіданні, оскільки особиста участь позивача судом не визнана обовязковою.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, надав суду клопотання, в якому просить суд розглянути справу за його відсутності та відмовити у позові з підстав, викладених у запереченнях проти позову.

Зокрема, представник відповідача у запереченнях зазначив, що позивача з 01.05.2015 поставлено на профілактичний облік як схильного до втечі та нападу на адміністрацію установи на підставі наявної у них оперативної інформації від особи, яка відбуває покарання в установі разом із засудженим. Оперативна інформація знаходиться у робочій справі негласного джерела з грифом обмеження «Цілком таємно», де вказано про наміри позивача скоїти напад на молодших інспекторів установи, які несуть службу на посту для довічно увязнених, з метою втечі, про що співробітник оперативного відділу колонії ОСОБА_2 доповів начальнику установи шляхом подання рапорту.

Враховуючи вищезазначене й те, що позивач має посередню характеристику, відповідач вважає, що за ним цілком законно здійснюється посилений постійний контроль і проводяться профілактичні бесіди з метою виховного та профілактичного характеру, а також для профілактики і попередження вчинення злочинів з його боку. При цьому позивач користується всіма правами людини і громадянина за винятком обмежень, що визначені законом. Також представник відповідача зауважив, що перебування позивача на профілактичному обліку жодним чином не впливає на його наміри звернутись до Президента України з клопотанням про помилування, а відтак, ніяк не обмежує його права як засудженого.

Щодо тверджень позивача про те, що він нібито відноситься до категорії осіб, схильних до побутового «сепаратизму», відповідач зазначив, що вони не відповідають дійсності. З огляду на викладені обставини представник відповідача просить відмовити у позові у повному обсязі.

Дослідивши наявні у справі докази та надавши їм оцінку, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що, згідно з вироком апеляційного суду Запорізької області від 16.07.2004, позивача було засуджено до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Верховного Суду України від 08.06.2006 вирок залишено без змін (а.с. 70).

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 поставлено на профілактичний облік, згідно з оперативною інформацією від особи, яка відбуває покарання в установі разом із позивачем. Оперативна інформація знаходиться в робочій справі негласного джерела з грифом "цілком таємно", де вказано про наміри ОСОБА_1 скоїти напад на молодших інспекторів ВК №55, які несуть службу на посту для довічно ув'язнених з метою скоїти втечу, про що співробітник оперативного відділу колонії доповів начальнику ВК №55 в рапорті. Вказана інформація в подальшому була перевірена оперативними співробітниками й мала своє підтвердження про підготовку до скоєння нападу й втечі, про що свідчать оперативні повідомлення негласних джерел. В разі постановки на профілактичний облік такої особи оперативно-розшукова справа не заводиться, тому відповідач не може й надати її на огляд суду - ОРС заводиться лише на особу, яка скоїла злочин.

Надати суду робочі справи й свідчення негласних джерел інформації відносно позивача заборонено наказами, оскільки такі документи носять гриф обмеження "цілком таємно".

28.04.2015 співробітником оперативного відділу колонії ОСОБА_2 було подано рапорт начальнику ВК № 55 ОСОБА_3, в якому він повідомив, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 виношують намір здійснити втечу з установи та, відповідно, напад на молодших інспекторів ВНіБ, які несуть службу в СМРБ (а.с. 21).

29.04.2015 в ВК № 55 було проведено засідання ради профілактики правопорушень серед засуджених, під час якої були заслухані засуджені ОСОБА_4 та ОСОБА_1 Останні - за інформацією - мають нахили до скоєння протиправних дій, в тому числі втечі з місць позбавлення волі та нападу на адміністрацію. Також було розглянуто пропозиції начальників відділень/дільниць щодо постановки засуджених на відповідний профілактичний облік установи.

За результатами проведеного засідання радою профілактики правопорушень серед засуджених ВК № 55 було прийнято рішення поставити ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на профілактичний облік як осіб, схильних до втечі та нападу на адміністрацію, про що складено Протокол № 51 від 29.04.2015 (а.с. 20).

30.04.2015, з метою удосконалення організованої діяльності персоналу установи виконання покарань щодо забезпечення права засуджених на особисту безпеку та профілактики самогубств серед осіб, які відбувають покарання в установі, відповідачем було видано Наказ № 64/АГ «Про закріплення співробітників колонії за засудженими, які перебувають на профілактичному обліку установи як злісні порушники режиму відбування покарання», згідно з яким позивача віднесено до сектору максимального рівня безпеки та закріплено за ним капітана внутрішньої служби ОСОБА_5, начальника сектору-начальника відділення СПС (а.с. 81-85).

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими регламентовані Кримінально-виконавчим кодексом України (далі КВК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 102 КВК України, режим у виправних і виховних колоніях це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов'язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених.

За приписами ст. 103 КВК України, адміністрація колонії має право використовувати аудіовізуальні, електронні й інші технічні засоби для попередження втеч та інших злочинів, порушень встановленого законодавством порядку відбування покарання, отримання необхідної інформації про поведінку засуджених. Адміністрація колонії зобов'язана повідомити засуджених про застосування технічних засобів нагляду і контролю. Перелік технічних засобів нагляду і контролю та порядок їх використання визначаються нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Згідно з ч. 1 ст. 104 КВК України, в колоніях здійснюється оперативно-розшукова діяльність, основним завданням якої є пошук і фіксація фактичних даних про протиправну діяльність окремих осіб та груп, зокрема з метою попередження і виявлення злочинів, вчинених у колоніях, а також порушень встановленого порядку відбування покарання.

Частиною 1 ст. 106 КВК України регламентовано, що до осіб, позбавлених волі, якщо вони чинять фізичний опір персоналу колонії, злісно не виконують його законні вимоги, проявляють буйство, беруть участь у масових заворушеннях, захваті заручників або чинять інші насильницькі дії, а також у разі втечі з-під варти з метою припинення вказаних протиправних дій, а також запобігання заподіянню цими особами шкоди оточенню або самим собі застосовуються фізична сила, спеціальні засоби, гамівна сорочка та зброя.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 132, ч. 1 ст. 134 КВК України, за порушення встановленого порядку відбування покарання до засуджених можуть застосовуватися такі заходи стягнення: попередження; догана; сувора догана; дисциплінарний штраф у сумі до двох мінімальних розмірів заробітної плати; скасування поліпшених умов тримання, передбачених статтями 138-140 і 143 цього Кодексу; поміщення засуджених чоловіків, які тримаються у виправних колоніях, у дисциплінарний ізолятор з виведенням або без виведення на роботу чи навчання на строк до п'ятнадцяти діб; поміщення засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки, в карцер без виведення на роботу на строк до п'ятнадцяти діб; переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, крім засуджених, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців.

При призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку. Стягнення, що накладаються, мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого.

У свою чергу, порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі регулюються Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (далі Правила внутрішнього розпорядку), затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 № 2186/5 «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань» й зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 30.12.2014 за № 1656/26433.

Згідно з п. 1 Розділу XIX Правил внутрішнього розпорядку, для забезпечення нагляду за поведінкою засуджених у відділеннях соціально-психологічної служби, локальних секторах, камерах, прогулянкових двориках, у місцях їх праці, їдальнях, клубах та закладах охорони здоровя адміністрацією установ виконання покарань установлюються відеокамери, про що засуджений інформується під підпис.

З метою підтримання належного правопорядку в установах виконання покарань, попередження злочинів та правопорушень серед засуджених здійснюється комплекс спеціальних профілактичних заходів щодо виявлення, постановки на облік та організації нагляду за особами, схильними до вчинення правопорушень.

Виявлення та постановка на профілактичний облік засуджених, які вчинили правопорушення або мають намір їх вчинити, здійснюються працівниками оперативного підрозділу шляхом досконалого вивчення матеріалів особових справ засуджених, перевірки відомостей щодо їх поведінки в ізоляторах тимчасового тримання, слідчих ізоляторах, закладах охорони здоровя тощо, документації, у якій фіксуються порушення режиму, перегляду кореспонденції, а також інформації працівників підрозділів соціально-виховної та психологічної роботи та нагляду і безпеки.

Відповідно до п. 1 Розділу ХХ Правил внутрішнього розпорядку, персонал органів і установ, що належать до сфери управління ДПтС, має право застосовувати спеціальні засоби, заходи фізичного впливу, у тому числі прийоми рукопашного бою, для припинення правопорушень з боку засуджених, подолання протидії законним вимогам адміністрації установ виконання покарань, якщо інші способи не забезпечили виконання покладених на них обовязків.

Вид спеціального засобу, час початку та інтенсивність його застосування визначаються з урахуванням обстановки, що склалася, характеру правопорушення та особи правопорушника.

За приписами п. 2 Розділу ХХ Правил внутрішнього розпорядку наручники до засуджених застосовуються за розпорядженням начальника установи виконання покарань, його заступників, ЧПНУ та їхніх заступників. Наручники до засуджених застосовуються у разі: вчинення фізичного опору особовому складу чергової зміни, варті, адміністрації установи виконання покарань або проявів буйства (до заспокоєння); відмови слідувати до ДІЗО, ПКТ, ОК або карцеру; спроби самогубства, членоушкодження або нападу на засуджених чи інших осіб; конвоювання після затримання засудженого, який вчинив втечу або самовільно залишив місце обмеження волі.

Із наведених вище правових норм вбачається, що умови здійснення нагляду за засудженими, а також підстави для застосування заходів фізичного впливу, спеціальних засобів і зброї до засуджених є законодавчо визначеними та вичерпними.

У позові ОСОБА_1 звинувачує адміністрацію ВК №55 в застосуванні до нього наручників, однак він не зазначає, в якому разі, який період часу й де конкретно до нього були застосовані наручники.

Згідно з п.2 розд. ХХXIII Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, «при виведенні з камер або конвоюванні на території установи виконання покарань засуджених до довічного позбавлення волі, які схильні до втечі, захоплення наручників, нападу на адміністрацію, до них застосовуються наручники. При застосуванні наручників руки засуджений тримає за спиною».

Отже, суд приходить до висновку, що застосування наручників відносно ОСОБА_1 співробітниками установи є законними і відповідає вимогам діючих нормативних актів, передбачених кримінально-виконавчою службою.

Судом у контексті оцінки правомірності дій відповідача щодо постановлення позивача на спеціальний облік також було досліджено висновок психолога відносно позивача (а.с. 93), довідку по особовій справі № 14-Г-11 (а.с. 92) та його характеристику, затверджену 09.09.2015 виконуючим обовязки начальника установи начальником арештного дому ВК № 55 підполковником внутрішньої служби ОСОБА_6 (а.с. 79). Згідно з даною хзарактеристикою, позивач за час відбування покарання характеризується посередньо, зокрема вимоги режиму відбування покарання порушував, має стягнення, заохочень не має, на заходи профілактичного та виховного впливу реагує слабо (а.с. 79).

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка про заохочення та стягнення відносно позивача, затверджена начальником сектору, капітаном внутрішньої служби ОСОБА_5 Згідно з даною довідкою, позивач заохочень не має, натомість у нього наявні численні стягнення, а саме: 4 догани (19.01.2005, 02.06.2008, 01.03.2010, 18.02.2011); позачергове чергування (22.02.2005); карцер на 15 діб (02.11.2011) (а.с. 80).

Отже, суд дійшов висновку, що у відповідача були наявні достатні та обґрунтовані підстави для постановлення позивача на профілактичний облік як особи, схильної до втечі та нападу на адміністрацію.

Стосовно твердження позивача щодо унеможливлення у подальшому позитивного вирішення його клопотання про помилування, яке він планує писати Президенту України, суд вважає за необхідне зазначити, що перебування позивача на профілактичному обліку ніяк не впливає на його наміри звернутись до Президента України з клопотанням про помилування, а відтак, жодним чином не обмежує його права як засудженого.

У свою чергу припущення позивача про те, що він нібито відноситься до категорії осіб, схильних до побутового «сепаратизму», суд вважає хибними, оскільки в матеріалах справи взагалі відсутні докази на обґрунтування факту віднесення позивача до зазначеної категорії осіб.

Наведені обставини у своїй сукупності, на переконання суду, свідчать про те, що позивач користується всіма правами людини і громадянина за винятком обмежень, що визначені законом. Відтак, суд вважає правомірними дії відповідача щодо постановки позивача на спеціальний облік як особи, схильної до нападу та втечі.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони у відповідності до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд, надаючи оцінку діям відповідача, вважає, що вони вчинені у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.17,158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у позові відмовити.

Постанова може бути оскаржена у Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд через Запорізький окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання постанови шляхом подання апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, що її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Матяш