Справа № 813/7122/13-а
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2015-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року Справа № 876/14800/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці Міністерства доходів і зборів України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТМ-Сервіс» до Львівської митниці Міністерства доходів і зборів України про скасування рішення і картки відмови,-

В С Т А Н О В И В :

товариство з обмеженою відповідальністю «ТМ-Сервіс» звернулось в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Львівської митниці Міністерства доходів і зборів України в якому просило скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №209000003/2013/900073/2 від 19.08.2013 року та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 209120000/2013/00387, стягнути із Державного бюджету України надмірно сплачені суми мита у розмірі 11 166,10 грн. та податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів в розмірі 46 897,63 грн., разом 58 063, 73 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року позовні вимоги задоволено, визнано протиправними та скасовано рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №209000003/2013/900073/2 від 19.08.2013 року та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 209120000/2013/00387 та стягнуто із Державного бюджету України надмірно сплачені товариством з обмеженою відповідальністю «ТМ-Сервіс» суми мита у розмірі 11 166,10 грн. та податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів в розмірі 46 897,63 грн., разом 58 063, 73 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Львівська митниця Міністерства доходів і зборів України оскаржила його в апеляційному порядку, вважає що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а обставини, які мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими були недоведеними належними та допустимими доказами, в результаті чого порушено норми матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що Митним кодексом України (ст. 49, 54) визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, і саме митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості. Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості. Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

16.08.13 декларантом позивача ТзОВ «Катор» були подані до митного оформлення документи на товар «гайки шестигранні» (ВМД № 209120000/2013/830128). При здійсненні митних формальностей за даною ВМД посадовою особою митного поста «Городок» Львівської митниці у зв'язку із спрацюванням профілю ризику, код профілю (105-2) «Можливе заниження митної вартості товару. Здійснити перевірку правильності визначення митної вартості, звернувши увагу на вартість ідентичних або подібних товарів» скеровано запит до Управління митної вартості класифікації товарів та заходів регулювання ЗЕД. Під час розгляду документів було виявлено, що специфікація на товар виписана після виставлення інвойсу та відправлення товару. Платіжний документ не можна ідентифікувати з даним товаром.

Відповідно до ч. 2 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженого наказом Держмитслужби України від 13.07.12 №362 були вчинені дії щодо аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів за вказаною ВМД, серед них зокрема: вивчення характеристик товарів, які впливають на рівень їх митної вартості; перевірки включення/не включення складових митної вартості; порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено (джерелом інформації, відповідно до п. 5 Методичних рекомендацій, слугував спеціалізований програмно-інформаційний комплекс ЄАІС ДМСУ); перевірки наявності розбіжностей у документах, які підтверджують митну вартість товарів.

Відповідно до п. 4 ч. 2 вказаних Методичних рекомендацій, за результатами роботи з аналізу, виявлення та оцінки ризиків посадова особа здійснює заходи, передбачені статтею 54 Митного Кодексу України. Вказаною статтею визначається право митного органу письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 МК України додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визначення митної вартості.

Відповідно до п. 4.1 ст. 54 МК України було здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості. Наявна у митного органу інформація щодо митної вартості імпортованих товарів призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі- продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За результатами здійснення порівняння рівня заявленої митної вартості товарів було виявлено, що задекларована митна вартість товару значно відрізнялася від рівня митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено.

Відповідно до п. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

У постанові суд зазначає перелік документів, які подавалися декларантом до митного оформлення, де зокрема зазначено: договір №398/12 від 01.08.12 про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів морським, автомобільним, авіаційним та залізничним транспортом, а також податкові накладні про продаж аналогічного товару, витяг про вартість сировини біржових організацій від 16.08.13 р., прас-лист виробника від 04.08.13 р. Однак, такі документи до оформлення не подавалися, а були подані на вимогу митного органу про надання додаткових документів. Крім того, надання договору з перевезення вантажів є обов'язковою умовою для надання до митного оформлення у відповідності до вимог ст. 53 МК України.

Проте, у постанові суд зазначає, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені ч.2 ст. 53 МК України.

Виходячи з викладеного та зважаючи на виявлені під час аналізу ризиків обставини (виявлені розбіжності у поданих документах та неподання всіх обов'язкових документів згідно з переліком та відповідно до умов зазначених у ч.2-3 ст.53 МК України) посадовою особою митниці відповідно до п. 3 ст. 53 кодексу сформоване електронне повідомлення - вимога митного органу про необхідність подання додаткових документів, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом, а саме: транспортні (перевізні) документи (договір на перевезення вантажу), а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Дану вимогу було відіслано на електронну пошту декларанта ОСОБА_2 згідно електронного декларування. Натомість декларантом було надіслано повідомлення в якому містилися наступні додаткові документи: договір з перевізником; довідка про суму (вартість) фрахту; копія прайс-листа виробника; копія інтернет сторінок з вказанням вартості сировини; копія податкових накладних з продажу аналогічного товару на території України; копія постанови суду про відміну рішення митного органу про підвищення ціни на аналогічний товар.

Митна вартість імпортованих товарів не була визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, у зв'язку з неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МК України.

Проте, у постанові суду зазначено, що декларант також подав додаткові документи, однак відповідач не вбачав підстав для визначення митної вартості ввезених товарів за основним методом - за ціною договору (контракту щодо. товарів, які імпортуються (вартість операції).

При цьому апелянт зазначає, що додаткові документи, що були подані на вимогу митного органу не були взяті до уваги, оскільки згідно п. 2 ст. 53 МК України транспортні (перевізні) документи це основні документи що підтверджують митну вартість, Договір на перевезення наданий декларантом не містив заявку на перевезення вантажу, яка є додатком до договору та невід'ємною його частиною, що передбачено договором. Отже вимоги ст. 53 МК України не були виконані. Крім того платіжне доручення неможливо ідентифікувати з даним товаром. Стосовно інформації біржової організації про вартість сировини, то витяг з сайту стосовно ціни на метал неможливо ідентифікувати як інформацію біржових організацій, оскільки це нічим не підтверджено. Оскільки розбіжності не були усунені, то декларанта було повідомлено щодо невизнання митної вартості за ціною договору.

Також суд прийшов до висновку про відсутність проведеної консультації між позивачем та відповідачем, а відповідно відсутні підстави для застосування митним органом другорядних методів визначення митної вартості згідно вимог ст.57 МК України, згідно якої застосуванню другорядних методів передує процедура консультації між декларантом та митним органом.

З декларантом проведено консультацію в ході якої декларанту було роз'яснено причину необхідності подання додаткових документів та процедуру застосування методу визначення митної вартості (а саме послідовного застосування методів у випадку невизнання основного методу - за ціною договору). Також у ході проведення консультації здійснюється обмін наявною інформацією, у митного органу була інформація щодо митного оформлення (цінова база даних ПІК «Цінова інформація про визначення митної вартості»). Про проведення консультації між декларантом та посадовою особою митниці свідчить факт скерування декларанту в електронному вигляді відповідного повідомлення з проханням надати наявну у декларанта інформацію.

Відповідно до ч.3 п.2.3. наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 р. № 599, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.06.2012р. за № 984/21296 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» при електронному декларуванні посадова особа за допомогою автоматизованої системи митного оформлення створює та надсилає декларанту або уповноваженій ним особі засвідчене електронним цифровим підписом електронне повідомлення про необхідність подання документів відповідно до частин третьої та/або четвертої статті 53 Кодексу для підтвердження митної вартості товарів із складанням їх переліку, що й було зроблено посадовою особою Львівської митниці.

При цьому апелянт зазначає,що відповідно до Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012р. № 631, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 серпня 2012 р. за № 1360/21672, при застосуванні електронного декларування документи надсилаються електронним зв'язком у сканованому вигляді.

У зв'язку з неможливістю застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта. Митна вартість в даному рішенні була визначена із застосуванням резервного методу (ст. 64 МКУ). В графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів відповідно до наказу Мінфіну «Про затвердження Форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» від 24.05.2012р. №598 зазначена інформація та джерела, які використовувались митним органом, а саме «Коригування митної вартості грунтується на раніше визначених митними органами митних вартостях МД № 11010000/2013/223 817 від 01.08.2013 р.».

Застосовуючи послідовно методи визначення митної вартості та не зумівши застосувати методи 1-5, посадові особи митниці, відповідно до статті 64 визначили митну вартість на імпортований позивачем товар з використанням резервного методу (метод №6). Цей метод визначення митної вартості передбачає, що митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; мінімальної митної вартості; довільної чи фіктивної вартості.

Жодна з перелічених семи підстав Львівською митницею не була застосована.

Враховуючи наведене вище, посадовою особою ВМП було прийнято рішення про коригування митної вартості № 209000003/2013/2000073/2 від 19.08.2013 р., при цьому джерелом визначення митної вартості товару слугувала цінова база даних ЄАІС ДМСУ ПІК «Цінова інформація про визначення митної вартості» (ВМД №11010000/2013/223817 від 01.08.2013 р).

Враховуючи вище викладене просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13.11.2013 р. та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 лютого 2013 року між компанією Jiashan Zhongehum Imp.&Ехр. Тrade СО., LTD., Сhina та ТзОВ «ТМ-СЕРВІС» укладено контракт №ZС-МJH-1303, відповідно до п. 1.1. якого Продавець (компанія Jiashan Zhongehum Imp.&Ехр. Тrade СО., LTD., Сhina) виробляє та продає, а Покупець (ТзОВ «ТМ-СЕРВІС») купує метричну продукцію, надалі - Товар на умовах FОВ порт Китаю (відповідно INKОТЕRМS 2000), згідно додатків, які є невід'ємною частиною даного Контракту. Вартість товару встановлюється в доларах США і включає до складу вартість товару, пакування, витрати по завантаженню товару до транспортного засобу покупця, виконанню всіх формальностей передачі товару, зокрема, отримання експортних ліцензій, митної реєстрації та інших дозволів, необхідних для продукування та експорту, перевозки товару до України (п.2.1 Контракту). Вартість товару складає 300 000 доларів США, проте у будь-якому випадку визначається вартістю здійснених за даним Контрактом поставок та включає в себе упакування та маркування товару (п.2.3 та п.2.4). Термін постачання товару 180 днів з моменту підписання додатку (п.4.1). Покупець оплачує вантаж безготівковим банківським переказом в доларах США на вказаний кліринговий рахунок Продавця (5.1).

06 лютого 2013 року між сторонами було укладено додаток №1 до контракту № ZС-МJH-1303, відповідно до якого Продавець виробляє і постачає, а Покупець купує Товар згідно цін, наведених у додатку, на загальну суму 22 535,00 дол. США. Ним же погоджено обов'язок покупця сплатити аванс у розмірі 6500 дол. США, в строк до 28.02.2013р. Згідно з комерційним інвойсом № МJH 1303 від 18.03.2013р. загальна вартість товару, що підлягає поставці, становить 23 055,00 дол. США.

У зв'язку із уточненням обсягу товару, що підлягав поставці, сторонами було укладено додаток №1.1 від 16.04.2013 року до контракту № ZС-МJH-1303 від 06 лютого 2013 року на загальну суму 23 055,00 дол. США. Ним же погоджено обов'язок покупця сплатити 16 555,00 дол. США - до 20.04.2013 року. Платіжним дорученням № 24 від 17.04.2013 року ТзОВ «ТМ-Сервіс» сплатило на користь контрагента 16 555,00 дол. США як передоплату за кріпильні елементи згідно з контрактом № ZС-МJH-1303 від 06.02.2013 року.

02.07.2013 року ТзОВ «ТМ-Сервіс» подало до митного оформлення електронну митну декларацію № 209120000/2013/830454 на вантаж (кріпильні елементи): гайки шестигранні з чорних металів(сталь нелегована) з метричною різьбою по всій довжині отвору виробу, оцинковані з діаметром отвору до 12 мм, БШ934, згідно електронного інвойсу, із заявленою митною вартістю 23 055,00 дол. США. На підтвердження заявленої митної вартості товару до митної декларації було додано: контракт № ZС-МJH-1303 від 06 лютого 2013 року, додаток №1.1 від 16.04.2013 року до контракту № ZС-МJH-1303 від 06 лютого 2013 року, інвойс №МJH-1303 від 18.03.2013 року, платіжні доручення №7 від 22.02.2013 року, №24 від 17.04.2013 року, пакувальний лист від 18.03.2013 року, договір №398/12 від 01.08.2012 року про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення вантажів морським, автомобільним, авіаційним та залізничним транспортом, іменний коносамент від 23.03.2013 року №СNSНА035808, оригінал сертифікату походження №С0005 від 22.03.2013 року, податкових накладних про продаж аналогічного товару, витяг про вартість сировини біржових організацій від 16.08.2013 року, довідки на транспортні послуги №5599 від 14.08.2013 року, комерційну пропозицію від 04.02.2013 року, прайс лист виробника від 04.02.2013 року, митну декларацію країни відправника №10850638 від 19.03.2013 року.

Виходячи з того, що специфікація на товар виписана після виставлення інвойсу та відправлення товару, в той час як п.4.1 контракту від 06.02.13 року передбачено, що термін постачання товару становить 180 днів з моменту узгодження додатку, а платіжний документ не можливо ідентифікувати за товаром цього, то митний орган сформував електронне повідомлення-вимогу про необхідність подання додаткових документів, за умови яких може бути визначено митну вартість товару, а саме транспортні (перевізні) документи, виписку з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару, копію митної декларації країни відправлення, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини. На вказану вище вимогу про надання додаткових документів, ТзОВ «ТМ-Сервіс» надало Львівській митниці додаткові документи, а саме: виписки з бухгалтерської документації, договір №398/12 від 01.08.2012 року на надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення вантажів морським, автомобільним, авіаційним та залізничним транспортом, довідки на транспортні послуги №5599 від 14.08.2013 року, прайс листа виробника від 04.02.2013 року, витяг про вартість сировини біржових організацій від 16.08.2013 року.

19.08.2013 року Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №209000003/2013/900073/2, в якому зазначено, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються у зв'язку з неподанням декларантом або уповноваженою особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч.2-4 ст. 53 Митного кодексу України. При цьому основою для визначення митної вартості було цінова база даних ПІК «Цінова інформація про визначення митної вартості». Крім того, зазначено, що неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методи 2а, 2б з причини відсутності у митного органу інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товару, методи 2в, 2г з причин відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта.

У зв'язку з прийняттям рішення від 19.08.2013 року, Львівською митницею видано картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 209120000/2013/00387.

На підставі рішення Львівської митниці від 19.08.2013 року ТзОВ «ТМ-Сервіс» додатково сплатило мито в розмірі 11 166,10 грн. та податок на додану вартість - 46 897,63 грн.

Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно зазначив, що згідно ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відповідно до ст. 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу. Згідно з ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

У відповідності до вимог ст. 53 МК України одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У відповідності до частини 3 згаданої статті перелік документів, які митний орган може вимагати у декларанта у разі, якщо документи, зазначені у ч.2 ст. 53 МК України містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Це, зокрема, транспортні (перевізні) документи, виписку з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару.

У даній спірній ситуації судом першої інстанції з'ясовано, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені ч. 2 ст. 53 МК України. Крім того на виконання ч. 3 ст. 53 МК України декларант також подав додаткові документи, однак відповідач не вбачав підстав для визначення митної вартості ввезених товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що застосування Львівською митницею резервного методу визначення митної вартості товару є необгрунтованим, оскільки, відповідно до ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Досліджуючи документи, надані до митного оформлення товару за ціною, що визначена у контракті від 06.02.2013 року, тобто за першим методом суд першої інстанції правильно вважав, що та обставина, що специфікація на товар виписана на товар після виставлення інвойсу та відправлення товару, не є обставиною, що впливає на визначення ціни товару. При цьому суд підставно відхилив доводи відповідача про те, що платіжні доручення №7 від 22.02.2013 року, №24 від 17.04.2013 року не дозволяють ідентифікувати оплату за товар, придбаний згідно з контрактом від 06.02.2013 року, оскільки в них вказано, що 17.04.13 року була здійснена оплата ТзОВ «ТМ-Сервіс» на користь компанії Jiashan Zhongehum Imp.&Ехр. Тrade СО., LTD., Сhina в сумі 6500,00 дол. СІЛА як передоплата за кріпильні елементи згідно з контрактом № МJH МШ-1303 від 06.02.2013 року та наступна проплата в сумі 16 555,00 дол. США (платіжне доручення №24 від 17.04.2013року). Крім того, коригування митної вартості товару, придбаного позивачем у компанією Jiashan Zhongehum Imp.&Ехр. Тrade СО., LTD., Сhina визначена митним органом на раніше визначених митних вартостях. При цьому, основою для визначення митної вартості було цінова база даних ПІК «Цінова інформація про визначення митної вартості», а саме: МД №11010000/2013/223817 від 01.08.2013 року.

Тому, суд першої інстанції дійшов підставного висновку, що інформацію, яка міститься в ціновій базі даних ПІК «Цінова інформація про визначення митної вартості», а саме в №11010000/2013/223817 від 01.08.2013 року неможливо ідентифікувати, зокрема, на підставі якого методу митним органом була визначена (ціна) митна вартість товару, а опис та призначення товару у згаданій МД не співпадає опису та призначенню товару, який ввозив позивач.

Крім того, судом першої інстанції правильно зазначено, що застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

В обґрунтування правомірності прийнятого рішення від 19.08.2013 року Львівська митниця вказувала, що проводила консультації з декларантом щодо застосування другорядного методу визначення митної вартості з причин відсутності вартісної основи для розрахунку вартості товару, при цьому вважала, що про проведення консультацій свідчить скерування позивачу в електронному вигляді повідомлення-вимоги.

Враховуючи те, що ТзОВ «ТМ-Сервіс» заперечувало факт проведення будь-яких консультацій, а це впливає на можливість застосування другорядних методів, суд першої інстанції вірно вважав необгрунтованими доводи Львівської митниці про те, що така консультація проводилась у вигляді надіслання декларанту в електронному вигляді повідомлення-вимоги про надання додаткових документів, оскільки право вимоги таких документів передбачено у ч. 3 ст. 53 МК України, і не може вважатися частиною процедури консультацій, передбачених ч. 4 ст.57 МК України.

Тому суд першої інстанції дійшов підставного висновку, що відповідачем не дотримано процедури при обранні методу визначення митної вартості товару, що є порушенням прав декларанта.

Крім того, у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу. Приймаючи самостійне рішення про визначення митної вартості імпортованого товару за шостим (резервним) методом, відповідач покликається на неможливість застосування попередніх методів.

Оскільки декларант подав документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об'єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, які підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач не мав правових підстав для використання резервного методу.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога про визнання протиправним та скасування рішення про визначення митної вартості №209000003/2013/900073/2 від 19.08.2013 року є обґрунтованою, а відповідно скасуванню підлягає і картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №209120000/2013/00387.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що вимога про повернення надмірно сплачених сум мита в розмірі 11 166,10 грн. та податку на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів в розмірі 46 897,63 грн. задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Відповідно до п. 17.1.10 ст. 17 Податкового кодексу України, платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом. Згідно з приписами п. 43.1. статті 43 Податкового кодексу України, помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 МК України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу, частина 3 вказаної статті вказує, що помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику в сфері фінансів.

20 липня 2007 року Державною митною службою України прийнято наказ №618, яким затверджено Порядок повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, діючого на час спірних правовідносин, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами (надалі - «Порядок»),

Згідно ч. 2 розділу 1 вказаного Порядку визначено процедуру повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, у тому числі у випадках, зазначених у статті 264, частині четвертій статті 284 Митного кодексу України та в міжнародних договорах України. Відповідно до п. 1 розділу 3 цього ж Порядку для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/а надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювало оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою. Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Згідно п. 2 та 3 розділу 3 вказаного Порядку заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до відділу для перевірки обгрунтованості повернення заявлених сум. Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати. В подальшому, для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, керівництвом відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу.

Отже, нормативними актами встановлений порядок повернення надмірно сплачених митних платежів, тому повернення грошових коштів, надмірно сплачених ТзОВ «ТМ-Сервіс», можливе у позасудовому порядку після визнання судом незаконним та скасування оскаржуваних рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів та скасування картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, оформленої Львівською митницею.

Враховуючи вище наведене суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів 209000003/2013/900073/2 від 19.08.2013 року, а також картки відмови №209120000/2013/00387 є законною, а частині стягнення з Державного бюджету України через Головне Управління Державної казначейської служби України у Львівській області на користь ТзОВ «ТМ-Сервіс» суми мита у розмірі 11166,10 грн. та податку на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів в розмірі 46897,63 грн. постанову суду слід скасувати, бо судом порушено норми матеріального права, і у задоволенні в цій частині позовних вимог - відмовити.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п.1 п.3 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст..202 ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Львівської митниці Міністерства доходів і зборів України - задовольнити частково, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року по справі № 813/7122/13-а - в частині стягнення з Державного бюджету України через Головне Управління Державної казначейської служби України у Львівській області на користь ТзОВ «ТМ-Сервіс» суми мита у розмірі 11166,10 грн. та податку на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів в розмірі 46897,63 грн. - скасувати і у задоволенні в цій частині позовних вимог - відмовити. В решті постанову суду першої інстанції - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин

Повний текст постанови виготовлений 09.10.2015 року