Справа № 810/3157/15
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/3157/15 Головуючий у 1-й інстанції: Щавінський В.Р. Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

07 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Борисюк Л.П., Петрика І.Й.,

за участю секретаря: Присяжної Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до Київського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 31.03.2015р. №353//53 та від 31.03.2015р. №352//52, вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5/НОМЕР_1 від 06.03.2015р. та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №351//51 від 31.03.2015р.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2015 року даний позов задоволено.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог даного позову.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, працівниками Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - Білоцерківська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області) було проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2.) за період з 27.04.2011р. по 31.12.2013р.

За результатами перевірки службовою особою відповідача було складено Акт перевірки №300/17-2/НОМЕР_2/28 від 06.03.2015р. (далі по тексту - Акт перевірки), в якому зафіксовано порушення позивачем вимог:

-п.44.1 ст. 44 Податкового кодексу України в частині незабезпечення платником податків зберігання первинних документів облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності;

-п.п.139.1.9 п.139.1 ст. 139, п.177.1, п.177.2, п.177.4. ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого було занижено чистий оподатковуваний дохід на загальну суму 26231682,15 грн., у тому числі за 2012 рік на суму 19655106,00 грн., за 2013 рік на суму 6576576,15 грн. На виконання п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України, ФОП ОСОБА_2 було зроблено перерахунок податку та встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті, на загальну суму 4453239,3 грн., у тому числі за 2012 рік на 3339080,83 грн., за 2013 рік на 1114158,47 грн.;

- п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 2 ст. 9 та враховуючи вимоги частини 3 статті 7 Закону України від 8 липня 2010 року N 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено заниження позивачем бази нарахування єдиного соціального внеску (занижено чистий оподатковуваний дохід), з урахуванням меж максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом, що призвело до заниження позивачем суми єдиного соціального внеску, що підлягає сплаті, в загальному розмірі 153943,84 грн., у тому числі за 2012 рік на суму 72793,88 грн., за 2013 рік на суму 81149,96 грн.;

-п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України, внаслідок чого було занижено суму податкових зобов'язань з податку на додану вартість в загальному розмірі 1087982,58 грн., у тому числі за 2012 рік на 652575,08 грн., за 2013 рік на 435407,50 грн., що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті на загальну суму 1087982,58грн., у тому числі за 2012 рік на 652575,08 грн., за 2013 рік на 435407,50 грн.

На підставі висновків Акту перевірки відповідачем було винесено:

-податкове повідомлення-рішення від 31.03.2015р. №353//53, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 5567059,13 грн. (у тому числі: за основним платежем - 4453239,30 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 1113819,83 грн.);

-податкове повідомлення-рішення від 31.03.2015р. №352//52, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з ПДВ в сумі 1631973,87 грн. (у тому числі: за основним платежем - 1087982,58 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 543991,29 грн.);

-вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5/НОМЕР_1 від 06.03.2015р. на суму 153943,84 грн.;

-рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №351//51 від 31.03.2015 р. на суму 19034,08 грн.

Позивач заперечує правомірність вищезгаданих податкових повідомлень-рішень відповідача, а також вимоги про сплату боргу (недоїмки) і рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, у зв'язку з чим просить визнати їх протиправними та скасувати з підстав невідповідності нормам чинного законодавства.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи колегія суддів зважає на наступне.

З 1 січня 2011 року введено в дію Податковий кодекс України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Пунктом 44.1 статті 44 14 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) установлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Так, у відповідності до п.138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п.п. 139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами.

Водночас, пунктом 44.6 статті 44 ПК України передбачено, що у разі якщо до закінчення перевірки платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Як свідчать матеріали даної справи, правомірність оспорюваних позивачем податкових повідомлень-рішень №353//53 від 31.03.2015р., №702/52 від 31.03.2015р, вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2 від 06.03.2015р та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №351//51 від 31.03.2015р., насамперед залежить від правильно визначеного чистого оподаткованого доходу позивача як платника податків.

На думку колегії суддів, висновки Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області про порушення позивачем вимог податкового законодавства зроблені лише з використанням інформації, наявної у податковому органі, без дослідження первинних бухгалтерських документів, на підставі яких платник податку відображає відповідні господарські операції в бухгалтерському та податковому обліках.

Так, у податковому праві визнається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

За приписами податкового законодавства, процес співставлення даних податкової звітності у розрізі контрагентів є лише формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов'язань з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці.

При цьому, зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту і характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, оскільки питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податку.

Відповідно до пунктів 177.1, 177.2 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

За приписами пункту 177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом IІІ цього Кодексу.

Документально підтвердженими витратами вважаються оплачені витрати поточного звітного періоду, а також попередніх періодів, якщо вони стосуються доходу, отриманого протягом звітного періоду. До складу витрат включаються тільки витрати, які пов'язані з отриманням доходу та підтверджені відповідними документами про їх оплату.

Як випливає з Акту перевірки (Т.1 а.с.17-43), а саме зі змісту таблиці, розміщеної на а.с. 29, витрати, безпосередньо пов'язані з отриманням ФОП ОСОБА_2 доходу за періоди 2012-2013 років за даними податкового органу дорівнюють нулю. Однак, такий розрахунок не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах справи міститься копія постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2013 року, залишеної без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2013 року по справі №806/6739/13-а (Т.1 а.с.66-78), де предметом дослідження виступали господарські взаємовідносини ФОП ОСОБА_2 з ТОВ «Папір-Мал» у жовтні-листопаді та грудні 2012 року. Даним судовим рішенням було підтверджено реальність господарських операцій позивача та понесення ним витрат у вищевказаному періоді.

Крім того, в матеріалах справи міститься копія постанови Київського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2013 року, залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2014 року по справі №810/6224/13-а (Т.1 а.с.57-65), де предметом дослідження були господарські взаємовідносини ФОП ОСОБА_2 з ТОВ «Лаверна». Даним судовим рішенням підтверджено реальність понесених позивачем витрат за період липень-серпень 2012 року, у зв'язку з чим сума чистого оподатковуваного доходу, що була відображена відповідачем в Акті перевірки, є суперечливою.

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Заперечуючи проти вимог даного позову відповідач в своїх доводах посилається на те, що в період з 17.02.2015р. по 27.02.2015р. службовими особами Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області з метою проведення планової документальної виїзної перевірки було здійснено дев'ять виходів за місцезнаходженням ФОП ОСОБА_2, який на час виникнення спірних правовідносин мешкав за адресою: АДРЕСА_1.

На момент здійснення виходів за вищевказаною адресою службовими особами відповідача було встановлено відсутність позивача за податковою адресою, що на думку податкового органу стало підставою для невручення йому під підпис направлень на перевірку № 112 від 16.02.2015 року, № 113 від 16.02.2015 року.

Крім того, відповідач зазначає про ненадання документів, необхідних для проведення планової документальної виїзної перевірки, які б підтверджували ведення позивачем господарської діяльності за період, що перевірявся.

Згідно пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, ст.75 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За приписами пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

У відповідності до пункту 77.4 статті 77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником органу державної податкової служби приймається рішення, яке оформлюється наказом. При цьому право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

За змістом частини 1 пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи органу державної податкової служби вправі приступити до проведення документальної виїзної перевірки за наявності підстав для її проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення направлення на проведення такої перевірки; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

При цьому, непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Як вбачається з актів виходу за податковою адресою №40/17-2/НОМЕР_2 від 17.02.2015 року, №46/17-2/НОМЕР_2 від 18.02.2015 року. №47/17-2/НОМЕР_2 від 19.02.2015 року, №49/17-2/НОМЕР_2 від 20.02.2015 року, №60/17-2/НОМЕР_2 від 23.02.2015 року, №61/17-2/НОМЕР_2 від 24.02.2015 року. №63/17-2/НОМЕР_2 від 25.02.2015 року, № 74/17-2/НОМЕР_2 26.02.2015 року, №75/17-2/НОМЕР_2 від 27.02.2015 року, службовими особами відповідача було встановлено факт відсутності позивача за податковою адресою та зафіксовано ненадання ним або його законним представником документів, що підтверджують показники декларацій за період, що перевірявся.

Проте, як було вірно зазначено судом першої інстанції, документальну планову виїзну перевірку з відома позивача службовими особами Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було проведено за адресою: АДРЕСА_3», у той час як в Акті перевірки зазначено, що: «За період з 17.02.2015 р. по 27.02.2015 р. здійснено 9 виходів за місцезнаходженням ФОП ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2, з метою проведення планової документальної виїзної перевірки».

Відповідно до п. 1.7 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків-фізичними особами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013р №395, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства викладаються в акті невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Однак, в Акті перевірки не міститься посилань на доведені обставини та первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку позивача, які підтверджують факт здійснення позивачем господарської діяльності з порушенням вимог чинного законодавства, що відповідно свідчить про необґрунтованість нарахування йому податкових зобов'язань за спірними податковими повідомленнями-рішеннями.

Разом з тим, колегія суддів знаходить безпідставними доводи податкового органу щодо відсутності позивача за податковою адресою (його місцезнаходженням), оскільки в матеріалах справи містяться докази тривало листування між позивачем та Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

Крім того, в Акті перевірки міститься посилання на лист №1771/17-2/14 від 16.02.2012р, отриманий уповноваженою особою відповідача 18 лютого 2015 року згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (форма №119).

Відповідно до п. 44.6 ст. 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому п. 44.7 ст. 44 ПК України, платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим п. 44.7 ст. 44 ПК України), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

З наявних справі доказів вбачається, що позивачем у визначений законом строк подавалося заперечення від 23.03.2015р. вх.№5750/С на Акт перевірки, до якого, зокрема, були надані належним чином завірені копії необхідних первинних документів та копій судових рішень на 898 арк. (а.с. 44-50).

Що стосується рішення про застосування відповідачем штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №351//51 від 31.03.2015р., колегія суддів виходить наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.7 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями (далі по тексту - Закон №2464-VI), нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Згідно із п.11 ст.8 Закону №2464-VI, єдиний внесок для платників, зазначених в пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7% визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Як свідчать матеріали даної справи, висновок про заниження позивачем суми єдиного соціального внеску відповідачем було зроблено у зв'язку з протиправністю визначення бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб, неврахування понесених витрат від господарської діяльності позивача та урахування доходів виключно на підставі даних з Центральної бази даних державного реєстру фізичних осіб про отримані ОСОБА_2 доходи за 2013 рік (інформаційний лист № 889 від 11.11.2014р.).

Проте, наявність відповідних даних в Центральній базі даних державного реєстру фізичних осіб безпосередньо не створює, не змінює та не припиняє юридичних прав та обов'язків платника податків, тобто не породжує правових наслідків.

Частинами першою та четвертою статті 70 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Що стосується податкового повідомлення-рішення відповідача №352//52 від 31.03.2015р, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1631973,87 грн. (у тому числі: 1087982,58 грн. за основним платежем і 543991,29 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.), колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Частина 2 ст. 9 зазначеного Закону закріплює, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, з наведених законодавчих приписів вбачається, що наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника податків. При цьому господарські операції мають бути відображені в податковому обліку відповідно до їх реального змісту.

Зокрема, не може визнаватися право платника ПДВ на податковий кредит у тому разі, якщо відповідні товари ним реально не придбавалися, або якщо витрати на таке придбання реально не понесені тощо.

З наявних в справі доказів вбачається, що позивачем у визначеному законом порядку були сплачені грошові кошти за поставлений товар, що документально відображено в рахунку 631 "Розрахунки з постачальниками та підрядчиками".

Наявні в справі первинні /платіжні/ облікові документи, які додатково були досліджені під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, в повній мірі підтверджують факт виконання позивачем умов спірних правочинів при здійсненні ним господарської діяльності та не дають підстав для сумніву щодо реальності їх укладення.

Отже висновки податкового органу про заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 1631973,87 грн. є необґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення 352//52 від 31.03.2015 р. таким, що винесено протиправно та підлягає скасуванню.

Таким чином, аналізуючи обставини даної справи та оцінюючи зібрані у справі докази, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог та наявності правових підстав для їх задоволення.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення суду першої інстанції ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень матеріального і процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків Л.П. Борисюк І.Й. Петрик

Повний текст ухвали виготовлено - 12.10.15 р.

.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.