Справа № 813/3744/15
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2015-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2015 року № 813/3744/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Гулкевич І.З.,

за участю секретаря Капустинської Н.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Західно-Український Автомобільний Дім» до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Західно-Український Автомобільний Дім» (надалі - ТзОВ «Західно-Український Автомобільний Дім») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області (надалі - ДПІ у Залізничному районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області), у якому згідно з поданими уточненнями просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №/323 від 07.07.2015 року, №/11836, №/11837 від 31.08.2015 року. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спірні податкові повідомлення-рішення складені необгрунтовано, прийнятті з порушенням вимог чинного законодавства та такими, що підлягають скасуванню. Висновки, зазначені в актах перевірок, не відповідають фактичним обставинам та повністю спростовуються наявними первинними документами. Додатково зазначено, що позивачем до перевірки було надано усі первинні документи, які відповідають критеріям первинного документа, є достовірними та складені за результатами фактичного здійснення господарської діяльності позивача, проте вони не були прийняті до уваги контролюючим органом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Відповідач позов заперечив, подав письмові заперечення на позовну заяву. У запереченнях зазначив, що при перевірці позивача використано акти перевірок його контрагентів, якими не підтверджено факти здійснення господарської діяльності. Перевіркою встановлено, що господарські операції Товариства з обмеженою відповідальністю «Західно-Український Автомобільний Дім» не мали реального товарного характеру, оскільки його контрагентами проведено документальне оформлення господарських операцій, які фактично не здійснювалися. Тому актом встановлено документування операцій по регістрах бухгалтерського обліку лише бухгалтерськими проводками.

Представник відповідача в судовому засіданні подані заперечення підтримав. Вважав позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі факти, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що ДПІ у Залізничному районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області за результатами розгляду матеріалів виїзної податкової перевірки (акт документальної виїзної перевірки від 28.11.2014 р №3383/13-03-22-01/32053671 та від 25.03.2015 р. №596/13-03-22-02/32053671) та рішення про погодження застосування податкового компромісу від 11.03.2015 р №3553/13-03-22-01/7/51, рішення про результати розгляду скарги від 17.06.2015 р. №12578/6/99-99-10-01-01-25 винесено податкове повідомлення-рішення №/323 від 07.07.2015 р, яким позивачу визначену суму податкового зобов»язання за платежами податок на прибуток в сумі 153 277,85 грн і нараховані штрафні (фінансові) санкції в сумі 76 638,93 грн. В своєму акті перевірки та рішенню, податковий орган як на підставу донарахувань зобов»язань покликається на нереальність господарських операцій між позивачем та контрагентами ТОВ «СПЕЦПІДРЯД-СЕРВІС», ТОВ «ПРОДМАРКЕТ 2012», ПП «ДІСЛАВ», ПП «КОМФОРТБУД» та їх непідтвердження первинними документами.

ДПІ у Залізничному районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області на підставі наказу №368 від 11.08.2015 року проведено позапланову виїзну перевірку ТзОВ «Західно-Український Автомобільний Дім», з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 30.06.2015 р.

На підставі перевірки податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення №/11836 від 31.08.2015 р , яким позивачу збільшено суму грошового зобов»язання за платежем податок на прибуток в сумі 39870,00 грн, в т.ч. 26580,00 грн за основним платежем та 13290,00 грн штрафні санкції, №/11837 від 31.08.2015 р, яким позивачу збільшено суму грошового зобов»язання за платежем податок на додану вартість в сумі 786799,50 грн, в т.ч. 524533,00 грн основного платежу та 262266,50 грн. штрафних санцій. В акті перевірки податковий орган вказує на нереальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами ТзОВ «Стиль Медіа», ПП «Укрпрестиж», ТзОВ «Компанія «ОСОБА_3» та їх непідтвердження первинними документами.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що між ТзОВ «Західно-Український Автомобільний дім» та ПП «Діслав», ТзОВ «Продмаркет 2012», ТзОВ «СпецпідрядСервіс» укладено ряд договорів поставок автозапчастин та витратних матеріалів. На виконання вказаних договорів Підрядником виписано податкові накладні. Відповідно до видаткових накладних ПП «Діслав», ТзОВ «Продмаркет 2012», ТзОВ «СпецпідрядСервіс» поставило позивачу товар (запасних частин до автомобілів). Розрахунки між сторонами проводились у безготівковій формі, транспортування товарів здійснювалось позивачем власним транспортом, про що свідчать подорожні листи.

Отриманий товар позивач використовував при проведенні гарантійного та комерційного ремонту машин.

Судом встановлено, що між позивачем (замовник) та ПП «Компрофбуд» (підрядник) укладено договір підряду №2-27/03-2012 від 27.03.2012 р за яким, замовник доручає, а підрядник зобов»язується на свій ризик, з власного матеріалу, виконати зазавданням замовника відповідно до умов договору роботи по влаштуванню твердого покриття з бруківки площею 504м/кв; влаштуванню сходів з площадки до адміністративного корпусу, обрізанню корнів та їх вивезення на об»єкті за адресою : м.Львів, вул.Дж.Вашингтона,8, а замовник зобов»язується прийняти та оплатити виконану роботу. На виконання вказаного договору ПП «Компрофбуд» виписано податкові накладні, між сторонами господарських операцій укладені акти здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Розрахунки між сторонами проводились у безготівковій формі.

Під час перевірки взаємовідносин позивача з контрагентами податковий орган дійшов до висновку про нереальність виконання операцій, оскільки не надано належним чином оформлених первинних документів, якими опосередковується рух товару, а саме: транспортування товару, його прийняття за кількістю та якістю, сертифікати якості, сертифікати відповідності, технічні паспорти. Не представлення для перевірки відповідних документів на думку податкого органу свідчить про ненадходження ТМЦ від контрагентів та відповідно про відсутність фактичного отримання ТзОВ «Західно-Український автомобільний дім» вказаних у накладних ТМЦ.

Між позивачем (замовник) та ТзОВ «Стиль Медіа» (виконавець) укладено договір про надання послуг, за яким Виконавець зобов»язується в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, за винагороду надавати за завданням Замовника послуги, а Замовник обов»язується прийняти та оплатити товар. На виконання умов договору позивачем долучено до матеріалів справи податкові накладні, акти здачі-прийняття робіт, видаткові накладні, платіжні доручення.

З матеріалів справи судом встановлено, що між позивачем (Замовником) та ПП «Укрпрестиж» (Підрядник) укладено договір підряду №02/12/14 та №21/01/15, за яким підрядник згідно умов договору зобов»язується виконати : «Благоустрій території станції технічного обслуговування автомобілів», що знаходиться за адресою : м.Львів, вул.Дж.Вашингтона,8 та «Загально-будівельні роботи станції технічного обслуговування автомобілів», що знаходиться за адресою : м.Львів, вул.Дж.Вашингтона,8. На виконання умов договорів позивачем долучено до матеріалів справи довідки про вартість виконанних будівельних робіт та витрат, акти приймання виконаних будівельних робіт, податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення.

З акту перевірки вбачається, що податковий орган прийшов до висновку про порушення ТзОВ «Західно-Український автомобільний дім» податкового законодавства на підставі податкової інформації від ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м.Києві від 20.03.2015р. №220/26-55-22-01/36858290 ТзОВ «Стиль Медіа» за період з 01.07.2014р. по 31.01.2015 р згідно якої зустрічну звірку неможливо провести у зв»язку з відсутністю за місцезнаходженням, податкової інформації ДПІ у Франківському районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області від 12.08.2015р. №89/13-05-22-04/25228767 щодо ПП «Укрпрестиж» прийнято рішення про припинення (розпочато ліквідаційну процедуру).

Однак з такими висновками податкового органу суд не погоджується виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Податковий кредит відповідно до пункту 14.1.181 статті 14 ПК України визначається як сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України є дата здійснення першої з наступних подій: а) дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг); б) дата отримання податкової накладної.

За змістом наведених правових норм, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.

Виходячи з вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 №996-ХГУ обґрунтування відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (пункт 2 стаття 9 цього Закону).

На підтвердження реальності господарських операцій в матеріалах справи містяться документи: договори, податкові накладні, акти здачі-прийняття робіт тощо, укладені між позивачем та його контрагентами. Наведені документи відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та містять всі необхідні відомості та реквізити для належного підтвердження виконання господарських операцій.

Як вбачається з акта перевірки позивача контролюючий орган не встановив жодних недоліків у заповненні наданих до перевірки первинних документів та вважав інформацію, яка міститься у них належною та достатньою.

Внаслідок проведення даних операцій позивач як платник податків мав намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності не прагнув отримати вигоду виключно чи переважно за рахунок відшкодування з державного бюджету податку на додану вартість (безпідставного формування податкового кредиту).

У свою чергу, відповідачем не доведено неотримання позивачем послуг та робіт. Натомість позивачем долучено до матеріалів справи копії податкових та видаткових накладних, акти приймання будівельних робіт, акті здачі-прийняття робіт, платіжні доручення, подорожні листи, сертифікати відповідності та довідки до сертифікатів відповідності, які підтверджують реальність господарських операцій.

Фактично, висновки перевірки ґрунтуються на припущенні про неспроможність контрагентів позивача на здійснення господарських операцій

Висновки ДПІ про порушення податкового законодавства контрагентами позивача не можуть підтверджувати порушення податкового законодавства самим позивачем, а позивач як платник податку не повинен нести наслідків невиконання своїм контрагентом чи третіми особами вимог закону. Вказана позиція узгоджується з висновками Верхового Суду України, висловленими, зокрема, у постанові від 31.01.2011 року в справі №21-47а10 та постанові від 11.12.2007 року у справі №21-1376во06.

Тому висновки контролюючого органу про нереальність (безтоварність) цих господарських операцій ґрунтуються на припущеннях.

Контролюючий орган не підтвердив своєї позиції про безтоварність господарських операцій, як і висновок про наявність протиправної мети при вчиненні правочинів належними доказами чи відповідними судовими рішеннями.

Отже висновки відповідача, викладені в актах перевірки, щодо безтоварності господарських операцій між позивачем та його контрагентами не підтверджуються належними та допустимими доказами і спростовуються фактичними обставинами, встановленими судом під час розгляду справи.

Зазначене свідчить про необґрунтованість та упередженість висновків податкового органу щодо встановлених порушень.

Господарські операції позивача підтверджені належним чином оформленими первинними документами, а правочини не визнані у встановленому законом порядку недійсними. На момент укладення договорів, виписки податкових накладних та проведення господарських операцій контрагенти позивача були зареєстрованими у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб.

Відповідачем у встановленому законом порядку не спростовано презумпцію правомірності правочинів, добросовісності платника податку та достовірності поданих документів.

Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Враховуючи викладене вище та норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішень органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, презюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 04.03.2013 року у справі № К/9991/2038/11, від 11.02.2013 року у справі № К/9991/66857/11.

Аналіз норм податкового законодавства дає підстави зробити висновок, що формування підприємством податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03). Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 31 січня 2011 року, справа № 21-47а10.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України, а згідно з частиною 2 цієї ж статті, невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд відповідно до статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи зі змісту наведеної норми, саме на податкові органи покладається обовязок надати достатні докази на обґрунтування висновків про порушення платником податків норм податкового законодавства, на підставі яких такому платникові визначено відповідні грошові зобовязання.

Відповідачем конкретних доказів, на підставі яких можна дійти висновку про порушення платником податків норм податкового законодавства, суду надано не було.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що податкові повідомлення-рішення ДПІ у Залізничному районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області №/323 від 07.07.2015 року, №/11836, №/11837 від 31.08.2015 року є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до статті 94 КАС України слід стягнути з Державного бюджету України на користь ТзОВ «Західно-Український Автомобільний Дім» 12 861,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Залізничному районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області №/323 від 07.07.2015 р.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Залізничному районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області №/11836 , №/11837 від 31.08.2015 р.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Західно-Український Автомобільний Дім» 12 861,00 грн. (дванадцять тисяч вісімсот шістдесят одна гривня.) судового збору.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 23 жовтня 2015 року.

Суддя Гулкевич І.З.