Справа № 813/2573/15
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року Справа № 876/8573/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 липня 2015 року у справі за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Дочірнього підприємства «Дуатекс» про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року позивач - Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Дуатекс», в якому просить стягнути з відповідача на його користь адміністративно-господарські санкції в сумі 26 206,90 грн. та пеню в розмірі 311,28 грн., а всього 26 518,18 грн. за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 21 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що в матеріалах справи є належні та допустимі докази про виконання відповідачем вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» щодо прийняття заходів для працевлаштування інвалідів у 2014 році, а саме: копії щомісячних звітів форми № 3-ПН, у яких зазначено характеристику вакантних посад Вказане свідчить про вжиття відповідачем всіх необхідних заходів для працевлаштування інвалідів та створення для них робочих місць. Крім того, подання таких звітів підтверджується відповіддю Миколаївського районного центру зайнятості № 1210/05 від 15.06.2015 року про те, що для виконання нормативу працевлаштування інвалідів, інформація за Ф-3ПН упродовж 2014 року щомісяця подавалася підприємством ДП «Дуатекс».

Суд першої інстанції дійшов висновку, що факт створення відповідачем необхідної кількості робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайнятість такого інвалідом з вини відповідача, позивачем жодними доказами не доведено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів оскаржило її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 липня 2015 року та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт, з посиланням на Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» зазначає, що відповідачем не виконано норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 1 особи.

Апелянт вказує на те, що середньорічна заробітна плата штатного працівника за 2014 ріку відповідача становила 26 206,90 грн. Сума адміністративно-господарських санкцій, що підлягає сплаті 26 206,90 грн. Останнім днем сплати адміністративно-господарських санкцій є 15 квітня 2015 року. Сума пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій за період з 16.04.2015 по 27.04.2015р. (12 днів) складає 311,28 грн. Оскільки відповідач у встановлений термін не сплатив вищезазначені суми, загальна заборгованість перед відділенням Фонду становить 26 518,18 грн.: у тому числі адміністративно-господарські санкцій 26 206,90 грн., пеня 311,28 грн.

Крім того, апелянт стверджує, що Законом не передбачено звільнення від відповідальності у разі відсутності вини роботодавця чи вжиття всіх залежних від роботодавця заходів щодо створення робочих місць для інвалідів. Закон встановлює рівні умови господарської діяльності для всіх підприємств в аспекті дотримання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів та порядок його обчислення та не ставить відповідний обов'язок підприємства у залежність від будь-яких обставин, з яких інвалід не працює на підприємстві.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» №875-ХІІ від 21.03.1991 року (далі - Закон України №875-ХІІ), встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно ч. 1 ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Частино 3 ст.18 Закону України № 875-ХІІ встановлено обов'язок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Обов'язки роботодавців стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування полягають у виділенні та створенні робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць; у створенні для них умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації; у забезпеченні інших соціально-економічних гарантій, передбачених чинним законодавством; у наданні державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів; у звітуванні Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 314 від 03.05.1995 року «Про організацію робочих місць та працевлаштування інвалідів» було затверджено Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів. Вказана постанова втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року №70, а іншого нормативно-правового акту, який регулює створення та введення в дію місць для працевлаштування інвалідів не існує.

Форму звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затверджено Наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316. Звіти форми 3-ПН містять інформацію, необхідну для встановлення відповідачем факту виконання чи невиконання позивачем вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Тобто, подання відповідного звіту до центру зайнятості є належним підтвердженням наявності на підприємстві створених місць для працевлаштування інвалідів. Обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що відповідачем було подано звіт форми 10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік. Відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу у ДП «Дуатекс» становить 101 осіб, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України № 875, становить 4 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, становить 3 особи.

Протягом 2014 року ДП «Дуатекс» подано до центру зайнятості звіти за формою № 3-ПН станом на на 10.01.2014 року, 12.02.2014 року, 11.03.2014 року,14.04.2014 року, 12.05.2014 року, 06.06.2014 року, 03.07.2014 року, 07.08.2014 року, 09.09.2014 року, 07.10.2014 року, 11.11.2014 року та 12.12.2014 року, у яких зазначено характеристику вакантних посад.

Крім того, подання таких звітів підтверджується відповіддю Миколаївського районного центру зайнятості № 1210/05 від 15.06.2015 року про те, що для виконання нормативу працевлаштування інвалідів, інформація за Ф-3ПН упродовж 2014 року щомісяця подавалася підприємством ДП «Дуатекс».

Тобто, відповідачем щомісячно протягом 2014 року до органу державної служби зайнятості надавалася інформація про відповідні створені робочі місця для інвалідів, що свідчить про вжиття відповідачем всіх необхідних заходів для працевлаштування інвалідів та створення для них робочих місць.

А відтак, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що відповідач здійснив всі передбачені чинним законодавством заходи щодо створення умов для працевлаштування інвалідів та заходи щодо створення умов для працевлаштування інвалідів та заходи щодо інформування вищезазначених органів про наявну можливість на підприємстві для працевлаштування інвалідів, чим надавав можливість виконання органами, зазначеними в ст.18 Закону України №875-ХІІ, свого обов'язку стосовно безпосереднього працевлаштування інвалідів.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу в задоволенні позовних вимог.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195,п.п.1,2 ч.1 ст.197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 липня 2015 року у справі №813/2573/15 за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Дочірнього підприємства «Дуатекс» про стягнення заборгованості - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник