Справа № 2а-11345/11/2670
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2011-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 вересня 2011 року № 2а-11345/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С. при секретарі судового засідання Шмігелю Т.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доУправління праці та соціального захисту населення Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачаГоловне управління з питань надзвичайних ситуацій Виконавчого органу Київської міської ради (Київської обласної державної адміністрації)
проскасування рішення, зобовязання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни протиправними, а також зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

Позивач та Головне управління з питань надзвичайних ситуацій Виконавчого органу Київської міської ради (Київської обласної державної адміністрації) явку своїх повноважних представників у судове засідання не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації явку своїх представників в судове засідання не забезпечило, натомість подало до суду письмові заперечення проти позову, у яких просило відмовити у задоволенні позову повністю.

Зважаючи на викладене, враховуючи неявку представників сторін у судове засідання адміністративна справа розглядається у порядку письмового провадження на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 на момент аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році працював шофером (копія трудової книжки залучена до матеріалів справи) на Київському автотранспортному підприємстві 23058.

Позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, що підтверджується посвідченням, копія якого залучена до матеріалів справи. Згідно з довідкою спеціалізованої радіологічної медико-соціальної експертної комісії № 094642 позивачу встановлено третю групу інвалідності згідно з актом огляду МСЕК, за яким причиною інвалідності зазначено захворювання, що повязане з роботою по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

19.07.2011 ОСОБА_1 звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації з заявою про встановлення статусу інваліда війни.

Листом №5813/37-01/22 від 21.07.2011 Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації відмовило у задоволенні заяви про встановлення статусу інваліда війни у звязку з відсутністю документів, які б підтверджували участь позивача у складі формувань Цивільної оборони.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту до інвалідів війни належать також інваліди з числа: осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно з абз. 2 п. 7 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 12.05.1994 (далі Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни) "Посвідчення інваліда війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім'ї загиблого" видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Відповідно до п. 12 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, посвідчення, зазначені в пунктах 3, 4 і 5, зокрема Посвідчення інваліда війни видаються інвалідам війни на підставі одного з таких документів: Удостоверение инвалида Отечественной войны", "Удостоверение инвалида о праве на льготы", для малолітніх в'язнів - "Удостоверение" і довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності, довідки, видані органами Міноборони, МВС, Держспецзв'язку, МНС, СБ, Служби зовнішньої розвідки, Управління державної охорони, Мінпраці.

Твердження відповідача про відсутність первинних документів, які б підтверджували участь ОСОБА_1 у складі формувань Цивільної оборони, не відповідає дійсним обставинам справи та спростовується довідкою Головного управління з питань надзвичайних ситуацій Виконавчого органу Київської міської ради (Київської обласної державної адміністрації) №151 від 18.07.2011, а також трудовою книжкою позивача, відповідним маршрутним листом, наказом по Київському автотранспортному підприємству від 10.05.1986, копії яких залучені до матеріалів справи.

Судом не приймаються посилання відповідача на листи Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, оскільки перелік осіб, які належать до інвалідів війни наведено у ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», якій не містить конкретизації, які саме формування цивільної оборони відносяться до формувань, залучення до складу яких надає право на надання статусу інваліду війни. Крім того, такі листи носять інформаційний характер, не є обовязковими для виконання і не можуть бути належною правовою підставою для прийняття рішення про відмову у наданні статусу інваліда війни.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 20.07.2011 у справі № К-36579/10.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності відмови позивачу у задоволенні заяви про встановлення статусу інваліда війни.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню повністю.

При цьому, зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, передбачений ст.ст. 7, 11 КАС України, також зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

За таких умов, суд вважає за необхідне захистити порушені права ОСОБА_1 шляхом скасування рішення Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про відмову ОСОБА_1 у встановленні статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни, викладеного у листі №5813/37-01/22 від 21.07.2011, а також зобовязання Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

Керуючись ст.ст. 9, 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про відмову ОСОБА_1 у встановленні статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни, викладене у листі №5813/37-01/22 від 21.07.2011.

3. Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

СуддяОСОБА_2