Справа № 1570/1001/12
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" жовтня 2015 р. м. Київ К/9991/34247/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Приходько І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Ньюбі»

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2012 року

у справі № 1570/1001/2012

за позовом Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Ньюбі»

до Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Приватне підприємство «Виробничо-комерційна фірма «Ньюбі» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 25 січня 2012 року (в редакції уточнення позовних вимог від 12 березня 2012 року).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2012 року позов було задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси № від 25 січня 2012 року.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2012 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2012 року було скасовано. Прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

В касаційній скарзі ПП «ВКФ «Ньюбі», посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2012 року та залишити в силі постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2012 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у Малиновському районі м. Одеси провела позапланову невиїзну перевірку ПП «ВКФ «Ньюбі» з питань взаємовідносин з ПП «Река» за лютий 2011 року та ПП «Укрторгтранс» за квітень 2011 року, за результатами якої був складений акт від 17 січня 2012 року № 22/23-214/35303974/67.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені вимоги: частини 5 статті 203, частин 1, 2 статті 215, статті 216 Цивільного кодексу України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, здійснених ПП «ВКФ «Ньюбі» з ПП «Река» у лютому 2011 року на загальну суму податку на додану вартість 2666,70 грн. та з ПП «Укрторгтранс» у квітні 2011 року на загальну суму податку на додану вартість 31691,30 грн., які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними, та є нікчемними; підпунктів 14.1.36, 14.1.191, 14.1.202 пункту 14.1 статті 14, пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення задекларованих ПП «ВКФ «Ньюбі» показників у рядках 10.1, 17 декларацій з податку на додану вартість за лютий та квітень 2011 року на загальну суму 34358,00 грн. та, як наслідок, до фактичного ненадходження до Державного бюджету України податку на додану вартість у загальній сумі 34358,00 грн., у тому числі: у лютому 2011 року - 2666,70 грн., у квітні 2011 року - 31691,30 грн.

Зокрема, у акті перевірки було вказано, що ПП «ВКФ «Ньюбі» неправомірно включило до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду податок на додану вартість по господарських операціях з ПП «Река» та з ПП «Укрторгтранс», оскільки: згідно актів ДПІ у Малиновському районі м. Одеси від 11 листопада 2011 року № 303/23-513/80 «Про неможливість проведення документальної невиїзної перевірки ПП «Река» щодо правомірності формування податкових зобов'язань та податкового кредиту за січень-квітень 2011 року» та від 11 листопада 2011 року № 300/23-214/36043405 «Про неможливість проведення документальної невиїзної перевірки ПП «Укрторгтранс» щодо правомірності формування податкових зобов'язань та податкового кредиту за січень-квітень 2011 року» було встановлено: неможливість фактичного здійснення ПП «Река» та ПП «Укрторгтранс» господарських операцій через відсутність майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення фінансово-господарської діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності у зв'язку з відсутністю фахівців, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів; згідно з частиною 1 статті 203, частиною 1 статті 207, статті 215, пункту 1 статті 216, статті 228 Цивільного кодексу України правочини з вищевказаними контрагентами за лютий, квітень 2011 року вбачаються як такі, що мають ознаки нікчемності, а саме: у лютому 2011 року вбачаються такими, що мають ознаки нікчемності податкові зобов'язання (рядок 9 податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2011 року у сумі 1667,00 грн. та безпідставне завищення податкового кредиту в розмірі 2666,70 грн., який не пов'язаний з подальшим використанням в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності ПП «Река»); у квітні 2011 року вбачаються такими, що мають ознаки нікчемності податкові зобов'язання (рядок 9 податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2011 року у сумі 3843,00 грн. та безпідставне завищення податкового кредиту в розмірі 30133,30 грн., який не пов'язаний з подальшим використанням в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності ПП «Укрторгтранс»). Вказані обставини слугували підставою для висновку органу державної податкової служби про те, що правочини, укладені позивачем з ПП «Река» та з ПП «Укрторгтранс», є нікчемними, суперечать інтересам держави і суспільства та не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, а виписані зазначеними контрагентами первинні бухгалтерські документи не можуть бути прийняті до уваги як первинні бухгалтерські документи в розумінні Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

25 січня 2012 року ДПІ у Малиновському районі м. Одеси на підставі вказаного акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № , яким згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України збільшила ПП «ВКФ «Ньюбі» суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на 34359,00 грн., у тому числі: 34358,00 грн. - за основним платежем, 1,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що: позивач правомірно включив до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду податок на додану вартість за господарськими операціями з ПП «Река» та з ПП «Укрторгтранс», оскільки реальність господарських операцій підтверджена належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, виписаними належним чином зареєстрованими юридичними особами та платниками податку на додану вартість, з урахуванням того, що придбані позивачем у ПП «Река» товарно-матеріальні цінності були реалізовані іншим суб'єктам господарювання; постановами Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2012 року у справі № 2а/1570/10344/2011 та від 03 лютого 2012 року у справі № 2а/1570/10346/2011 було визнано протиправними дії ДПІ у Малиновському районі м. Одеси щодо проведення невиїзних документальних перевірок ПП «Река» та ПП «Укрторгтранс», результати яких оформлені актами від 11 листопада 2011 року № 303/23-513/80 та від 11 листопада 2011 року № 300/23-214/36043405, а також щодо включення до зазначених актів висновків щодо нікчемності укладених ПП «Река» та ПП «Укрторгтранс» правочинів при придбанні та продажу товарів (послуг) за січень-квітень 2011 року та відсутності факту передачі товарів (послуг) за такими правочинами; в силу положень частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України органи державної податкової служби зобов'язані доводити недійсність правочинів (господарських зобов'язань) виключно у судовому порядку.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що висновки акту перевірки щодо завищення ПП «ВКФ «Ньюбі» податкового кредиту за лютий та квітень 2011 року по господарських операціях з ПП «Река» та ПП «Укрторгтранс» є правомірними, з огляду на обставини, встановлені у актах ДПІ у Малиновському районі м. Одеси від 11 листопада 2011 року № 303/23-513/80 «Про неможливість проведення документальної невиїзної перевірки ПП «Река» щодо правомірності формування податкових зобов'язань та податкового кредиту за січень-квітень 2011 року» та від 11 листопада 2011 року № 300/23-214/36043405 «Про неможливість проведення документальної невиїзної перевірки ПП «Укрторгтранс» щодо правомірності формування податкових зобов'язань та податкового кредиту за січень-квітень 2011 року».

Однак, погодитись з такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів не може, з огляду на наступне.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з підпунктами 14.1.191, 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) постачання товарів - це будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду; продаж (реалізація) товарів - це будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно положень абзацу 1 пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами абзацу 1 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У справі, що розглядається, суд першої інстанції встановив, що господарські операції з придбання ПП «ВКФ «Ньюбі» (покупцем) товарів (робіт, послуг) у ПП «Река» та у ПП «Укрторгтранс» мали реальний характер, що підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, а саме: рахунками-фактурами, податковими накладними, видатковими накладними, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) (т.1 арк. справи 36-43).

Також, судом першої інстанції було встановлено, що: умовами договору постачання №305 від 12 квітня 2011 року, укладеного між ПП «Укрторгтранс» (продавцем) та ПП «ВКФ «Ньюбі» (покупцем), обов'язок доставки товару був покладений на продавця (т.1 арк. справи 192-194), з урахуванням того, що придбані у ПП «Укрторгтранс» товарно-матеріальні цінності були реалізовані позивачем іншим суб'єктам господарювання, що підтверджується відповідними первинними бухгалтерськими документами (т.1 арк. справи 166-209, т.2 арк. справи 6-39); необхідність придбання послуг у ПП «Река» була зумовлена обов'язком позивача як продавця товарів здійснити доставку таких товарів до покупців, що знайшло своє відображення у положеннях договорів купівлі-продажу, з урахуванням того, що доставка порівняно невеликої кількості вантажу автомобільним транспортом є економічно вигіднішою, ніж його доставка теплоходом.

При цьому, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що висновки податкового органу про нікчемність укладених позивачем з ПП «Река» та з ПП «Укрторгтранс» правочинів ґрунтується лише на висновках актів ДПІ у Малиновському районі м. Одеси від 11 листопада 2011 року № 303/23-513/80 «Про неможливість проведення документальної невиїзної перевірки ПП «Река» щодо правомірності формування податкових зобов'язань та податкового кредиту за січень-квітень 2011 року» та від 11 листопада 2011 року № 300/23-214/36043405 «Про неможливість проведення документальної невиїзної перевірки ПП «Укрторгтранс» щодо правомірності формування податкових зобов'язань та податкового кредиту за січень-квітень 2011 року». В той же час, матеріали справи містять висновки ДПІ у Малиновському районі м. Одеси від 11 листопада 2011 року № 2066 та № 2067 щодо наявності ознак фіктивності та відсутності факту реального здійснення господарської діяльності по ПП «Река» та по ПП «Укрторгтранс», в яких вказано, що: ПП «Река» та ПП «Укрторгтранс» знаходяться за податковою адресою; опитані директори вказаних суб'єктів господарювання підтвердили свою причетність до господарської діяльності підприємств; ознак фіктивності не встановлено (т.1 арк. справи 66-68, 154-156).

Також, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що в силу положень частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) органи державної податкової служби зобов'язані доводити недійсність правочинів (господарських зобов'язань) виключно у судовому порядку, тоді як відповідних судових рішень про визнання недійсними в установленому порядку укладених позивачем з ПП «Река» і ПП «Укрторгтранс» та порушення законодавства України податковим органом в процесі розгляду справи надано не було. Не додано таких доказів і до касаційної скарги.

В свою чергу, колегія суддів вказує, що згідно з пунктом 4.4 розділу 4 Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затверджених наказом ДПА України № 236 від 22 квітня 2011 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, зокрема у зв'язку із зняттям з обліку, встановленням відсутності суб'єкта господарювання та/або його посадових осіб за місцезнаходженням (податковою адресою), відповідальний підрозділ не пізніше двох робочих днів від дати надходження запиту складає Акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання (далі - Акт) (додаток 3), реєструє його у Журналі реєстрації довідок про результати проведення зустрічної звірки (актів про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, неявки для підписання, відмови від писання Довідки про результати проведення зустрічної звірки) (далі - Журнал реєстрації довідок/актів) (додаток 4) та вживає відповідних заходів, передбачених актами ДПС України.

З наведеного слідує, що акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання складається не за результатами проведення зустрічної звірки чи перевірки суб'єкта господарювання, а у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, з огляду на що зазначений акт може бути лише носієм інформації щодо наявності фактів, які унеможливлюють проведення зустрічної звірки та не може містити інформацію щодо фінансово-господарських відносин суб'єктів господарювання

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції, дійшов правомірного висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про наявність підстав для задоволення позовних вимог та скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення, у зв'язку з чим ухвалене у даній справі судове рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Враховуючи вищевикладене, постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2012 року підлягає скасуванню із залишенням в силі постанови Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2012 року.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 222, 223, 226, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Ньюбі» задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2012 року скасувати, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2012 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ І.В. Приходько