Справа № 709/2986/2012 2-а/305/8/13
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2015-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року Справа № 876/15371/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Богданівської сільської рада Рахівського району, ОСОБА_1 та прокуратури Рахівського району на постанову Рахівського районного суду Закарпатської області від 29 листопада 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Богданської сільської ради Рахівського району, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_1 про скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Богданської сільської ради Рахівського району, третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_1 в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 06 серпня 2012 р. № 228 «Про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_3».

Постановою Рахівського районного суду Закарпатської області від 29 листопада 2013 року позовні вимоги задоволено, скасовано рішення чотирнадцятої сесії шостого скликання Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області № 228 від 06.08.2012 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_3».

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Богданівська сільська рада Рахівського району, ОСОБА_1 та прокуратура Рахівського району оскаржили його в апеляційному порядку.

Богданівська сільська рада Рахівського району в апеляційній скарзі зазначає, що визначені в постанові суду претензії до прийнятого Богданською сільською радою рішення №228 від 06.08.2012 року, як «незаконного» та такого, що «суперечить актам цивільного законодавства» є декларативним. Всі рішення сесії сільської ради прийняті, включно і № 228 на даній сесії, та і в цілому сесія ради проводилась відповідно до ст. 46 та 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Регламенту роботи Богданської сільської ради затвердженого рішенням І сесії VI скликання (друге пленарне засідання) від 21.12.2010 р. № 5.

Позивач не надав суду жодних доказів, які свідчили б про те, що він претендує саме на ту ділянку на яку рішенням сесії надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою ОСОБА_3 А також, у постанові суду зазначено, що на день винесення даного рішення ця ділянка не являлась вільною, не належала до земель запасу сільської ради.

При цьому, апелянт зазначає, що відповідно до ст. 141 п.1 Земельного Кодексу України, 06.08.2012 року сесією було прийнято рішення № 226 «Про вилучення земельної ділянки із землекористування громадянки ОСОБА_1». В даному рішенні зазначено, що перевести вилучену земельну ділянку площею 0,02 га в землі запасу сільської ради, і лише потім рішенням № 228 на дану ділянку надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_3

За заявою ОСОБА_1 від 18.06.2012 року чотирнадцятою сесією шостого скликання Богданської сільської ради рішенням № 226 від 06.08.2012 року «Про вилучення земельної ділянки із землекористування громадянки ОСОБА_1» було вилучено земельну ділянку із користування ОСОБА_1 та переведено у землі запасу сільської ради. Дане рішення сесії позивачем не оскажувалось, як і сам факт використання гр. ОСОБА_1 спірної земельної ділянки понад 20 років.

Надалі, за зверненням гр. ОСОБА_3 від 18.06.2012 року рішенням чотирнадцятої сесії шостого скликання від 06.08.2012 року №228 надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_3.

Позивач ОСОБА_2 зазначав, що спірна ділянка за законом належить йому, але на період прийняття даного рішення він не пред'явив ніяких правовстановлюючих документів на дану земельну ділянку. Тому, депутати майже одноголосно вирішили надати дану ділянку ОСОБА_3, яка являється внучкою ОСОБА_1

Крім того ОСОБА_2 зазначив, що 08 квітня 1974 року виконавчим комітетом Богданської сільської ради йому видано рішення №657 на право особистої власності на жилий будинок АДРЕСА_1. Оскільки спірна земельна ділянка знаходиться по АДРЕСА_1, а раніше ця вулиця мала назву АДРЕСА_1 і ніколи не була АДРЕСА_1, то сільська рада впевнена, що в цьому документі мова йде зовсім про інший будинок та земельну ділянку.

Твердження про те, що дане рішення прийняте з грубим порушенням регламенту роботи 14 сесії 6 скликання є безпідставним, оскільки депутати Папарига П.М. та Попович Г.М. були дійсно присутні на сесії ради про свідчать їхні підписи у списку депутатів,які зареєструвалися. Справжність своїх підписів вони визнали в суді. Крім того, на 14 сесії ради було присутні 16 депутатів із 24 (один при розгляді земельних питань вийшов - ОСОБА_6) Кворум сесії є при присутності 13 депутатів, тому, навіть якщо взяти до уваги ймовірність виходу із зали депутата Папарига П.М., то в залі залишилося 14 депутатів. Отже, кворум при розгляді питання був наявний і тому рішення було прийнято легітимно.

На підставі вище викладеного просить скасувати постанову Рахівського районного суду Закарпатської області від 29 листопада 2013 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Прокуратура Рахівського району в апеляційній скарзі зазначає, що рішенням зборів уповноважених колгоспу № 4 від 09.09.1973 року, земельну ділянку площею 0,03 га, яка зареєстрована за громадянином ОСОБА_7 в с. Богдан під НОМЕР_1 було переведено на гр. ОСОБА_2 (по батькові не вказано). У свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок, виданим виконавчим комітетом Богданської селищної ради депутатів трудящих від 08.04.1974 року на ім'я ОСОБА_2 зазначена адреса АДРЕСА_1. А спірна земельна ділянка на яку претендує гр. ОСОБА_2 знаходиться за адресою АДРЕСА_2, проте даний факт розбіжностей місця знаходження земельної ділянки судом не взято до уваги.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному ч.1 ст.128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадянам проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок, внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначеної цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадянам у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи в користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування.

У ході судового розгляду встановлено, що 18.06.2012 року гр. ОСОБА_1 подала заяву до Богданської сільської ради Рахівського району про вилучення від неї земельної ділянки, яку вона використовує більше 27 років площею 0,025 га, що розташована в АДРЕСА_2 та перевести дану ділянку у землі запасу сільської ради. Рішенням чотирнадцятої сесії шостого скликання Богданської сільської ради Рахівського району від 06.08.2012 року № 226 вилучено земельну ділянку приблизною площею 0,02 га із землекористування ОСОБА_1, мешканки АДРЕСА_2 та припинено право її користування. Переведено вилучену земельну ділянку площею 0,02 га в землі запасу сільської ради. Вищевказане рішення позивачем не заперечувалось та не оскаржувалось у судовому порядку. Надалі, гр. ОСОБА_3, мешканка АДРЕСА_2 подала заяву від 18.06.2012 року до Богданської сільської ради Рахівського району про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо посвідчення права власності на земельну ділянку площею 0,025, яка розташована в АДРЕСА_2 для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням чотирнадцятої сесії шостого скликання Богданської сільської ради Рахівського району № 228 від 06.08.2012 року надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_3.

Посилання суду на те, що рішення чотирнадцятої сесії шостого скликання Богданської сільської ради Рахівського району № 228 від 06.08.2012 року прийняте з грубим порушенням вимог цивільного та земельного законодавства апелянт вважає необгрунтованим, оскільки відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, в тому числі щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Згідно ст. 59 вищевказаного Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Рішення ради нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо радою не встановлено більш пізній строк введення цих рішень у дію. Сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування доводяться до відома населення. На вимогу громадян їм може бути видана копія відповідних актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Твердження про те, що дане рішення прийняте з грубим порушенням регламенту роботи 14 сесії 6 скликання є безпідставним, оскільки воно прийняте відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а також, депутати Папарига П.М. та Попович Г.М. були присутні на сесії ради, про що свідчать їхні підписи у списку депутатів.

Крім цього, позивач, ОСОБА_2 у своїй позовній заяві та в ході судового розгляду не надав доказів щодо свого звернення до Богданської сільської ради з приводу надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку площею 0,025, яка розташована в АДРЕСА_2 для ведення особистого селянського господарства.

Тобто, дане питання не було предметом розгляду на пленарному засіданні Богданської сільської ради Рахівського району щодо передачі у власність (користування) ОСОБА_2 спірної земельної ділянки, через відсутність такого звернення, а відповідь сільського голови Богданської сільської ради Рахівського району №303 від 31.10.2012 року ОСОБА_2 щодо неможливості видати йому рішення на спірну земельну ділянку не є належним доказом по справі, та не може бути предметом розгляду у суді.

Виходячи із вище наведеного, просить скасувати постанову Рахівського районного суду Закарпатської області від 29 листопада 2013 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову - відмовити.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі навела доводи аналогічні за змістом та по суті доводам викладеним в апеляційних скаргах Богданівської сільської ради Рахівського району та прокуратури Рахівського району та просить - скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції, та постановити нове рішення яким у позові відмовити.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних міркувань.

У даній спірній ситуації суд першої інстанції правильно зазначив, що рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2010 по справі № 1-6/2010 від 01 квітня 2010 року встановлено, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, які віднесені законом до їхньої компетенції, питання щодо розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, діють як суб'єкти владних повноважень, а тому, відповідно до положень п.1 ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності, а відтак, вказаний спір повинен вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням чотирнадцятої сесії шостого скликання Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 06.08.2012 року - ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що в АДРЕСА_1 у власність для ведення особистого селянського господарства.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що позивачу ОСОБА_2 з 1974 року, належить на праві власності житловий будинок, що в АДРЕСА_2. Окрім того, рішенням зборів уповноважених колгоспу № 4 від 09.09. 1973 року, спірну земельну ділянку, площею 0,03 га, на якій розташований вищевказаний будинок, було переведено на позивача - ОСОБА_2. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7, при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

З огляду на це, суд першої інстанції вважав, що позивач являється землекористувачем спірної земельної ділянки.

Проте, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Покликаючись на положення ч.ч. 1, 3 ст. 377 ЦК України суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що рішенням зборів уповноважених колгоспу № 4 від 09.09.1973 року земельну ділянку площею 0,03 га було передано позивачу, а право власності на будинок зареєстроване у 1974 році, тобто право користування земельною ділянкою виникло швидше ніж право власності на будинок. Більше того даний будинок розташований в АДРЕСА_1, а відтак у суду першої інстанції не було доказів того, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2, на яку ОСОБА_3 оскаржуваним рішення сільської ради надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки є тією ж самою земельною ділянкою. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно тверджень, викладених у апеляційній скарзі сільської ради, АДРЕСА_1 раніше мала назву АДРЕСА_1.

Згідно матеріалів справи 18.06.2012 року гр. ОСОБА_1 подала заяву до Богданської сільської ради Рахівського району про вилучення від неї земельної ділянки, яку вона використовує більше 27 років площею 0,025 га, що розташована в АДРЕСА_2 та перевести дану ділянку у землі запасу сільської ради. Рішенням чотирнадцятої сесії шостого скликання Богданської сільської ради Рахівського району від 06.08.2012 року № 226 вилучено земельну ділянку приблизною площею 0,02 га із землекористування ОСОБА_1, мешканки АДРЕСА_2 та припинено право її користування. Переведено вилучену земельну ділянку площею 0,02 га в землі запасу сільської ради. Вказане рішення не оскаржувалось у судовому порядку. Надалі, гр. ОСОБА_3, подала заяву від 18.06.2012 року до Богданської сільської ради Рахівського району про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо посвідчення права власності на земельну ділянку площею 0,025, яка розташована в АДРЕСА_2 для ведення особистого селянського господарства. Рішенням чотирнадцятої сесії шостого скликання Богданської сільської ради Рахівського району № 228 від 06.08.2012 року надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_3.

Згідно ст. 12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Крім того, помилковим є твердження суду першої інстанції, що передача спірної земельної ділянки була проведена із порушенням вимог земельного та цивільного законодавства, оскільки, на день винесення Богданською сільською радою рішення про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території земель Богданської сільської ради, така ділянка не являлась вільною, не належала до земель запасу сільської ради та перебувала у користуванні позивача, оскільки таке спростовується вище наведеними.

Також, суд першої інстанції зазначив, що у відповідності до ч. 2 ст. 118 ЗК України, рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядуванню щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Суду ж першої інстанції не було надано жодних доказів на підтвердження того, що вищевказане рішення Богданської сільської ради було прийнято на підставі відповідних технічних матеріалів та документів.

Однак, при цьому суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що оскаржуваним рішенням було дано дозвіл лише на виготовлення проекту із землеустрою, а не приватизовано спірну земельну ділянку.

Крім того, помилковим є висновок суду першої інстанції, що процедура прийняття рішення про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 була здійснена з грубим порушенням вимог чинного законодавства та регламенту сільської ради, оскільки такі спростовані зібраними у справі доказами, бо депутати Папарига П.М. та Попович Г.М. були присутні на сесії ради, про свідчать їхні підписи у списку депутатів, які зареєструвалися.

З урахуванням викладеного, у суду першої інстанції не було достатньо правових підстав для скасувати рішення чотирнадцятої сесії шостого скликання Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області № 228 від 06.08.2012 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_3».

З огляду на це суд апеляційної інстанції вважає, що постанову суду першої інстанції слід скасувати, бо висновки суду не відповідають обставинам справи і постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а у задоволенні позовних вимог - відмовити.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги Богданівської сільської рада Рахівського району, ОСОБА_1 та прокуратури Рахівського району - задовольнити, постанову Рахівського районного суду Закарпатської області від 29 листопада 2013 року у справі № 709/2986/2012- скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин

Повний текст постанови виготовлений 09.10.2015 року