Справа № 819/1254/15-а
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року Справа № 876/7631/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Яворського І.О., Носа С.П.

з участю секретаря судового засідання: Гелецького П.В.

представника третьої особи: Бондар М.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Збаразької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 червня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Збаразької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в :

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Збаразької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області (далі - Збаразька ОДПІ) форми "Р" № від 22.09.2014 р., яким ій було збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб (далі - ПДФО).

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.06.2015 р. позов була задоволено повністю.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, її оскаржила Збаразька ОДПІ. Апеляційна скарга мотивована тим, що визначення загального річного оподатковуваного доходу фізичної особи ОСОБА_2 проводилось на підставі бази даних Підволочицького відділення Збаразької ОДПІ, даних отриманої відповіді від Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Державний ощадний банк України», наданої на запит податкового органу. Зокрема встановлено, що банк відобразив суму анульованого боргу позивача в «Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків і сум отриманого з них податку за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано за рахунок резерву. При цьому, банк повідомив платника податку - боржника ОСОБА_2 листом про суму боргу, яка анульована, включення суми відшкодованого за рахунок страхового резервного боргу до податкового розрахунку форми 1-ДФ за підсумками звітного періоду, в якому такий борг анульовано та про необхідність декларування своїх доходів за підсумками 2013 року. При цьому апелянт зазначає, що в даному випадку колишній боржник банку отримав додаткове благо, яке має оподатковуватися. Банк в даному випадку являється податковим агентом. Тому просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, представника третьої особи Бондар М.Й., яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи видно, що 11.08.2014 р. Збаразької ОДПІ було проведено документальну позапланову невиїздну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та слати до бюджету ПДФО ОСОБА_2 за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р., за результатами якої було складено акт №729/7.

Підставою для проведення вказаної перевірки стали відомості з даних Підволочиського відділення Збаразької ОДПІ, відповіді від ПАТ «Державний ощадний банк України» №03-03-/185/860 від 19.06.2014 р., наданої на запит Підволочиського відділення Збаразької ОДПІ № 1182/3/363 від 16.06.2014 р. «Про надання інформації» по питанню відображення в формі 1-ДФ за 2013 рік доходу по ознаці доходу "126" отриманого гр. ОСОБА_2

Проведеною перевіркою встановлено порушення ОСОБА_2 п. 179.7 ст.179 Податкового Кодексу України (далі - ПК України), що призвело до неперерахування до бюджету до 01.08.2014 р. ПДФО за отримані доходи у 2013 року в сумі 8 181,11 грн.

З цієї підстави було винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 22.09.2014 р., яким ОСОБА_2 було збільшено суму грошового зобов'язання за платежем ПДФО, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 10 226,39 грн., в тому числі 8 181,11 грн. за основним платежем та 2 045,28 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що в контексті системного аналізу норм ПК України та нормативних актів Національного банку України, а також податкових роз'яснень, прийняття рішення правлінням ПАТ "Державний ощадний банк України" № 559 від 22.08.2013 р. про відшкодування за рахунок резерву, який сформовано в повному обсязі в сумі 49 473,58 грн. безнадійної заборгованості фізичної особи ОСОБА_2 за кредитним договором № 188 від 30.11.2007 р. не призвело до збільшення її оподатковуваного доходу, а відтак і не збільшило її грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб. Крім того, суд звернув увагу на те, що ОСОБА_2 продовжує погашати заборгованість за вказаним кредитним договором, і станом на 06.03.2015 р. така заборгованість складає 48071,74 грн. основного боргу та 3219,44 грн. пені.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно вимог абз. д) п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Відповідно до п.п. 159.2.1 п. 159.2 ст. 159 ПК України, банки та небанківські фінансові установи, крім страхових компаній, недержавних пенсійних фондів, корпоративних інвестиційних фондів та адміністраторів недержавних пенсійних фондів, формують резерви для відшкодування можливих втрат за всіма видами кредитних операцій (за винятком позабалансових, крім гарантій) коштами, розміщеними на кореспондентських рахунках в інших банках, придбаними цінними паперами (у тому числі іпотечними сертифікатами з фіксованою дохідністю), іншими активними банківськими операціями згідно із законодавством, включаючи нараховані за всіма цими операціями проценти та комісії (далі - страховий резерв).

Для цілей цього підпункту під комісією розуміються платежі, що сплачені фінансовій установі за здійснення операцій з кредитами, цінними паперами та іншими активними банківськими операціями.

Страховий резерв формується та списується банком самостійно в розмірі та порядку, передбаченими методикою, яка визначається для банків Національним банком України, а для небанківських фінансових установ - національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, та Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку відповідно до повноважень та включається до складу витрат.

Згідно з п.п. 159.4.1 п. 159.4 ст. 159 ПК України, за рахунок створеного страхового резерву банк відшкодовує заборгованість, яка визначена безнадійною відповідно до методики, встановленої Національним банком України. Порядок відшкодування безнадійної заборгованості за рахунок страхових резервів для банків встановлюється Національним банком України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику.

Відповідно до п. 1, 2 Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженого постановою правління Національного банку України № 172 від 01.06.2011 р. цей Порядок встановлює правила відшкодування (списання) банками України згідно з пунктами 159.2 та 159.4 статті 159 розділу III ПК України за рахунок створеного страхового резерву (далі - резерв) заборгованості, яка визначена безнадійною відповідно до методики, установленої Національним банком України.

Банк визначає заборгованість за активними банківськими операціями як безнадійну (далі - безнадійна заборгованість) відповідно до методики, установленої Положенням про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, затвердженим постановою правління Національного банку України № 23 від 25.01.2012 р., зареєстрованим у Міністерстві юстиції України від 15.02.2012 р. за № 231/20544.

Пунктом 5 вказаного порядку передбачено, що рішення про відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості приймається виконавчим органом банку (правлінням або радою директорів банку).

Відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента. Банк зобов'язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості (пункт 7).

Абзацом 2 п.п. 1.10 п. 1 Положення про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, затвердженого Постановою правління Національного банку України №23 від 25.01.2012 р. визначено, що активна банківська операція - операція з розміщення ресурсів банку, яка обліковується за активними балансовими рахунками банку або за активними рахунками позабалансового обліку. До таких операцій належать усі види кредитних операцій, операції з розміщення коштів на кореспондентських рахунках в інших банках, операції з придбання цінних паперів, інші активні банківські операції, уключаючи нараховані за всіма цими операціями доходи (далі - актив).

Як було встановлено судом першої інстанції, що станом на день прийняття рішення правління ПАТ "Державний ощадний банк України" №559 від 22.08.2013 р., яким, зокрема, прийнято рішення про відшкодування за рахунок резерву, який сформовано в повному обсязі в сумі 49 473,58 грн. безнадійної заборгованості фізичної особи ОСОБА_2 за кредитним договором №188 від 30.11.2007 р., вказаний кредитний договір було розірвано вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області від 29.03.2010 р. у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 364 КК України, та стягнуто з ОСОБА_2 в користь ПАТ "Державний ощадний банк України" 52 692,02 грн. заборгованості.

Проте, на даний момент виконання вироку Підволочиського районного суду Тернопільської області від 29.03.2013 р. відділом ДВС Підволочиського РУЮ про стягнення заборгованості не закінчено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що заборгованість ОСОБА_2 перед ПАТ "Державний ощадний банк України" в розмірі 49 473,58 грн. згідно вироку Підволочиського районного суду Тернопільської області від 29.03.2010 р. про стягнення заборгованості не можна віднести до активних банківських операцій, а отже на таку заборгованість не може поширюватись дія Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженого постановою Правління НБУ №172 від 01.06.2011 р.

Також, згідно податкових роз'яснень Державної податкової адміністрації України та Державної податкової служби України стосовно цього питання було зазначено, що керуючись нормами підпункту 159.4.1 пункту 159.4 статті 159 ПК України, банки згідно з Порядком мають право списувати за рахунок страхового резерву заборгованість, яка визначена безнадійною відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України, у тому числі і у разі її невідповідності визначеним у підпункті 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Кодексу ознакам, без віднесення в подальшому цього страхового резерву на дохід платника податків. Поряд з цим, у разі погашення безнадійної заборгованості, відшкодованої (списаної) за рахунок страхового резерву, банки повинні збільшити свої доходи на суму компенсації, одержаної від боржника або від відчуження об'єкта застави та відповідно сплатити податок на прибуток. Заборгованість за фінансовим кредитом відшкодована банком за рахунок страхового резерву, по причині закінчення строку позовної давності, враховується платником податку - дебітором при визначенні об'єкта оподаткування у складі доходів. Якщо заборгованість відшкодована за рахунок страхового резерву з інших причин і банк впродовж визначеного законодавством періоду продовжує роботу щодо відшкодування списаної безнадійної заборгованості, то враховуючи норми пп. 153.4.1 п. 153.4 ст. 153 ПК України до закінчення строку позовної давності за кредитом дохід дебітора не збільшується.

Отож, суд першої інтонації правильно зазначив, що прийняття рішення правлінням ПАТ "Державний ощадний банк України" №559 від 22.08.2013 р. про відшкодування за рахунок резерву, який сформовано в повному обсязі в сумі 49 473,58 грн. безнадійної заборгованості фізичної особи ОСОБА_2 за кредитним договором №188 від 30.11.2007 р. не призвело до збільшення оподатковуваного доходу ОСОБА_2, а відтак і не збільшило її грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб.

Такої ж позиції притрималась і представник третьої особи в своїх поясненнях в суді апеляційної інтонації.

Враховуючи наведене, висновок податкового органу про неперерахування до бюджету до 01.08.2014 р. ПДФО за отримані доходи у 2013 році в сумі 8 181,11 грн. та порушень п. 179.7 ст.179 ПК України є не обґрунтованим, а відтак суд першої інстанції прийшов до вірного висновку стосовно протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст.70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

У відповідності до ст.86 цього Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи, викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, як і не були спростовані вони в ході апеляційного розгляду, при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції допущено не було, тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Збаразької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 червня 2015 року по справі № 819/1254/15-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : І.О.Яворський

С.П.Нос

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 20.10.2015 р.