Справа № 299/93/15-а
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року Справа № 876/7299/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Яворського І.О., Носа С.П.

з участю секретаря судового засідання: Гелецького П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Широківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області на постанову Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22 червня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до Широківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому просила з урахуванням уточнення позовних вимог визнати протиправними дії Широківської сільської ради щодо порушення строків вирішення заяв ОСОБА_1 від 18.09.2012 р. та ОСОБА_2 від 14.08.2012 р. про вирішення земельного спору та щодо невручення ОСОБА_1 копії рішення Широківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 22.11.2012 р. в триденний строк з дня його прийняття, визнати незаконним та скасувати рішення відповідача №281 від 07.01.2014 р. «Про внесення змін в рішення №141» 14 сесії 6 скликання від 22.11.2012 р. «Про затвердження схеми розміщення земельних ділянок».

Постановою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22.06.2015 р. адміністративний позов було задоволено повністю.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, її оскаржила Широківська сільська рада Виноградівського району Закарпатської області. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не вірно застосував норму, яка підлягала застосуванню до даних правовідносин. Крім того, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам по справі. Також апелянт зазначає, що рішення № 141 у зв'язку із смертю ОСОБА_3 не було виконане, а тому внесла зміни до нього прийняттям рішення № 281, оскільки в рішенні № 141 було помилково затверджено рішення земельної комісії № 153, а не № 6. Рішенням № 281 сільська рада виправила допущену технічну помилку і зміна в рішенні не вплинула та не змінила суб'єктів цих правовідносин. Тобто зміст рішення № 141 не змінився. Тому просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, постанова скасуванню із закриттям провадження по справі з наступних підстав.

З матеріалів справи видно, що 22.11.2012 р. Широківською сільською радою Виноградівського району Закарпатської області було прийнято рішення № 141 «Про затвердження схеми розміщення земельних ділянок», яким вирішено затвердити рішення №153 від 09.10.2012 р. комісії з питань землекористування, господарського, соціально-культурного розвитку та проведення приватизації, щодо встановлення межі між гр. ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_1

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його до суду за нормами Цивільного-процесуального кодексу України.

В подальшому 07.01.2014 р. Широківською сільською радою Виноградівського району Закарпатської області було прийнято рішення №281 «Про внесення змін в рішення №141 14 сесії 6 скликання від 22.11.2012 р. «Про затверлежння схеми розміщення земельних ділянок», яким вирішено внести зміни до рішення №141, 14 сесії 6 скликання від 22.11.2012 р. Широківської сільської ради виклавши п.1 у наступній редакції: «Затвердити рішення комісій з питань землекористування, господарювання, соціально-культурного розвитку та проведення приватизації згідно протоколу №6 від 04.10.2012 р., щодо встановлення меж земельної ділянки між гр. ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_1, а саме від житлового будинку гр. ОСОБА_4 відступити 0,50 см. далі від існуючого фундаменту відступити 0,50 см. і так прямою лінією до кінця межі земельної ділянок».

Задовольняючи позов, суд першої інтонації своє рішення мотивував тим, що даний спір є публічно-правовим, виходячи із суб'єктного складу. Крім того, відповідачем було порушено процедуру вирішення земельного спору. Також сільська рада не вправі була вносити зміни до попереднього рішення. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідач сільська рада приймаючи оскаржуване рішення за № 281 вийшла за межі наданих їй законодавством та Конституції України повноважень.

Суд першої інстанції вирішуючи спір по суті, прийшов до висновку, що він повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства, однак колегія суддів не погоджується з цим виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України в п.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 вказав, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належить акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Частиною 1 статті 125 ЗК України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

В свою чергу стаття 17 КАС України визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при визначенні юрисдикції справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

При цьому, спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Предметом позову в даній справі є не рішення органу місцевого самоврядування про надання в користування чи у власність земельної ділянки, а рішення щодо меж земельної ділянки, яким вирішено спір при погодженні таких із суміжним землекористувачем.

Так, Широківською сільською радою Виноградівського району в даному випадку рішенням №281 від 07.01.2014 р. було вирішено земельний спір як орган, що має право на розгляд земельних спорів у відповідності до п. «й» ч.1 ст.12 Земельного кодексу України. А тому орган місцевого самоврядування виступає не як суб'єкт владних повноважень, а як суб'єкт, наділений правом на досудове врегулювання спору.

На підставі рішення Широківською сільською радою Виноградівського району для ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі положень ст.ст. 158-161 Земельного кодексу України затверджено спільну межу між суміжними ділянками та визначено земельні ділянки відповідного розміру, що перебувають в їх користуванні, а також земельну ділянку спільного користування, тобто зазначене рішення, яке є актом індивідуальної дії та вичерпало свою юридичну силу після його реалізації.

Окрім того, у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що згідно зі ст.158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

У пункті 2 вищевказаної Постанови зазначено, що вирішення земельного спору, що відповідно до визначеної ЗК України компетенції розглядався органом місцевого самоврядування чи органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, з рішенням якого одна зі сторін у земельному спорі не погоджується розглядається в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, враховуючи вищевказані положення законів України, колегія суддів вважає, що в даному випадку виник спір про право цивільне, а відтак і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, що визначені у статтях 125 ЗК України та 16 ЦК України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, передбачених п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.157 цього Кодексу, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно ч.1 ст.203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Таким чином, аналізуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку відносно того, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і, як наслідок, ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати із закриттям провадження по справі.

Керуючись ст.ст. 41, 157, 160, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Широківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області задовольнити частково.

Постанову Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22 червня 2015 року по справі № 299/93/15-а скасувати, а провадження по справі закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : І.О.Яворський

С.П.Нос

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 20.10.2015 р.