Справа № 826/19639/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 жовтня 2015 року № 826/19639/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд"
до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство з іноземною інвестицією «Сантрейд» звернулось до суду з позовом до Міжрегіонального ГУ ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.09.2014 №.

Позов обґрунтовано тим, що висновки акту від 11.09.2014 №43/28-10-40-5/25394566 є необгрунтованими та спростовуються документами, отже прийняте на підставі таких висновків податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Ухвалою від 23.02.2015 провадження у справі зупинено до отримання висновку судово-економічної експертизи. В подальшому, ухвалою від 25.08.2015 провадження у справі поновлено та справу призначено до вирішення.

В судовому засіданні представники позивача наполягали на задоволення позову, представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Міжрегіональним ГУ ДФС - Центральним офісом з обслуговування великих платників проведено документальну позапланову виїзну перевірку Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «Сантрейд» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Агрофірма Сокільське», ТОВ «Алген», ТОВ «Агро-Самара», ПП «Агрофірма «Хлібодар», ТОВ фірма «Агропроменерго» ЛТД, ТОВ «Фоліант Груп», ТОВ «Дельта В.В.В.», ТОВ «Вента-Трейд», ТОВ «Станколідер», ТОВ «КЛМ Транс», ТОВ «ТС «Реальто», ТОВ «Астер Груп», ПП «Джерел Стайл», ТОВ «Ель Лібро», ТОВ «Ліа Компані», ТОВ «Цетеріс», ТОВ «Юдіс Інвест», ТОВ «Люкс-Спецторг», ТОВ «Пактор-А», ТОВ «Геліос-Груп», ТОВ «Вектор Ц», ПП «Компанія Інвестиційні технології», ПП «Буд-Владлена» ФГ «Литвин Іван Віталійович», ТОВ «Центуріон ЛТД», ТОВ «Зерно Дім» за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, за результатом якої складно акт акту від 11.09.2014 №43/28-10-40-5/25394566 (далі - акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що податковим органом встановлено, зокрема, порушення п. 138.2, ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України та неправомірне віднесення позивачем до складу валових витрат у 2012 році витрат пов'язаних з придбанням товарів у ТОВ «Агрофірма Сокільське», ПП «Агрофірма «Хлібодар», ТОВ «Дельта В.В.В.», ТОВ «Центуріон-ЛТД», які не спричиняють реального настання правових наслідків в результаті чого позивачем завищено витрати на загальну суму 62 080 366 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято, зокрема, податкове повідомлення-рішення від 24.09.2014 №, яким позивач збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів на загальну суму 16 282 219,50 грн. (за основним платежем 13 045 422 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 3 236 787,5 грн).

З акту перевірки вбачається та сторонами не заперечується, що позивач не мав взаємовідносин з ТОВ «Алген», ТОВ «Агро-самара», ТОВ «Фоліант Груп», ТОВ «Вента-Трейд», ТОВ «КЛМ Транс», ТОВ «ТС «Реальто», ТОВ «Астер Груп», ПП «Джерел Стайл», ТОВ «Ель Лібро», ТОВ «Ліа Компані», ТОВ «Юдіс Інвест», ТОВ «Люкс-Спецторг», ТОВ «Пактор-А», ТОВ «Геліос-Груп», ТОВ «Вектор-Ц», ТОВ «Компанія Інвестиційні технології», ПП «Буд-Владлена», ФГ «Литвин Іван Віталійович», ТОВ «Зерно Дім».

Підставою для висновку податкового органу про наявність порушень позивачем податкового законодавства слугували наступні обставини відображені в акті, а саме:

- актом від 25.07.2013 №5/22.5 «Про відмову від надання документів» встановлено відсутність у ТОВ «Агрофірма Сокільське» первинних документів: Актів на оприбуткування поточних біологічних активів рослинництва, оцінених за справедливою вартістю з полів врожаю 2010-2013 років, накладних внутрігосподарського призначення, книг складського обігу, актів про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин, актів витрат насіння і садивного матеріалу на посів сільськогосподарських культур, товарно-транспортних накладних, інших первинних документів, договори оренди не зареєстровані в Державному земельному кадастрі, отже сільськогосподарська продукція вирощена на таких земельних ділянках не може вважатись власно вирощеною, що унеможливлює визначення понесених ТОВ «Агрофірма Сокільське» витрат, що формують собівартість продукції;

- протоколом допиту свідка громадянина ОСОБА_2 встановлено, що товарних поставок ТОВ «Агрофірма Сокільське» на підприємства ТОВ «Дельта В.В.В.», ТОВ «Вента-Трейд», ТОВ «Прометей» Зерноторгова компанія», ПАТ «Креатив» не було, від вказаних підприємств кошти не надходили. На території Олексіївської сільської ради Юр'ївського району числиться за ТОВ «Агрофірма Сокільське» 1 026,4818 га земель сільськогосподарського призначення;

- актом перевірки від 22.04.2013 №122/22/5 не підтверджено реальність здійснення господарських операцій ТОВ «Агрофірма Сокільське» з покупцями ТОВ «Зерноторгівельна компанія «Прометей», ТОВ «Дельта В.В.В.», ТОВ «Вента-Трейд», ПАТ «Креатив»;

- перевіркою встановлено відсутність будь-яких документальних підтверджень виконання ТОВ «Агрофірма Сокільське» договорів №1, №2 про спільну діяльність без об'єднання вкладів по вирощуванню та продажу сільськогосподарської продукції; вказані договори в податковому органі не зареєстровано;

- ПП «Агрофірма «Хлібодар» не надано до перевірки первинних документів: Актів на оприбуткування поточних біологічних активів рослинництва, оцінених за справедливою вартістю з полів врожаю 2010-2013 років, накладних внутрігосподарського призначення, книг складського обігу, актів про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин, актів витрат насіння і садивного матеріалу на посів сільськогосподарських культур, товарно-транспортних накладних, інших первинних документів, договори оренди не зареєстровані в Державному земельному кадастрі, отже сільськогосподарська продукція вирощена на таких земельних ділянках не може вважатись власно вирощеною, що унеможливлює визначення понесених ПП «Агрофірма «Хлібодар» витрат, що формують собівартість продукції;

- актом від 19.08.2014 №474/11-23-22-06/36023200 встановлено, що зустрічну звірку ТОВ «Дельта В.В.В.» провести неможливо, оскільки товариство має стан платника до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням; свідоцтво платника ПДВ анульовано 23.11.2012;

- протоколом допиту свідка громадянина ОСОБА_3 встановлено, що ТОВ «Центуріон-ЛТД» зареєстровано останнім за грошову винагороду, без мети здійснення господарської діяльності.

Щодо посилання податкового органу в акті перевірки на протоколи допитів свідків та ніші докази зібрані в рамках кримінального провадження, суд зазначає, що такі матеріали є доказами виключно у кримінальному провадженні.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий орган не наділений повноваженнями щодо надання правової оцінки доказам зібраним у кримінальному провадженні, до прийняття судового рішення у кримінальному провадженні.

Правова оцінка доказам зібраним під час досудового слідства у кримінальному провадженні надається виключно судом під час судового розгляду кримінальної справи.

Доказів існування вироку у кримінальній справі, який відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України був би обов'язковий для суду під час розгляду даної адміністративної справи, відповідачем не надано.

Порушення порядку реєстрації юридичної особи не є імперативною ознакою протиправності діяльності такою юридичної особи та не може розцінюватися як беззаперечне свідчення фіктивності усіх господарських операцій, здійснюваних такою юридичною особою.

Крім того, пояснення директорів вказаних товариств, що від імені товариств господарську діяльність здійснювала інша особа не є доказом "безтоварності" господарських операцій таких товариств, оскільки законодавчо не встановлено обов'язку укладання господарських договорів та складання інших первинних бухгалтерських документів виключно директором (засновником) товариства.

Вимоги статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" щодо необхідної наявності в кожному первинному документі належних реквізитів варто поширювати саме на того суб'єкта господарювання, який веде бухгалтерський облік. Немає підстав покладати відповідальність за невиконання обов'язку щодо належного ведення бухгалтерського обліку одним суб'єктом господарювання на інших, зокрема на його контрагентів.

Таким чином, відповідно до зазначеного Закону відповідальність за недостовірність даних первинних документів несуть особи, які забезпечують ведення бухгалтерського обліку та складають ці первинні документи. А відтак, контрагенти суб'єкта господарювання не можуть нести відповідальності за недобросовісне виконання ним своїх обов'язків щодо складання первинних документів.

Формальні недоліки податкових накладних, а також недоліки, зумовлені дефектами правового статусу особи, що видала податкову накладну, повинні оцінюватися у сукупності з іншими обставинами справи. Перевагу варто надавати реальності здійснення господарської операції та її економічному змісту, а не оформленню такої операції. В свою чергу, реальність господарської операції визначається фактом руху активів та зміною стану зобов'язань суб'єкта господарювання, а не повноваженнями осіб із складання первинних документів, що засвідчують здійснення господарської операції.

При цьому, основне правове значення для виникнення змін у податковому обліку має кваліфікація учасників господарської операції саме з урахуванням норм податкового законодавства. Недотримання цивільно-правових норм, у тому числі щодо неналежного оформлення представництва осіб, які діяли від імені суб'єкта господарювання, не є самостійною підставою для невизнання реальною господарської операції.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 15.07.2014 у справі К/800/24305/14.

Щодо посилання податкового органу на акти перевірок та зустрічних звірок контрагентів позивача суд зазначає, що суд вказує, що зазначені посилання відповідача на акти інших податкових органів стосовно контрагентів позивача не можуть бути взяті судом до уваги з огляду на наступне.

Чинним законодавством не передбачено відображення суджень податкового органу відносно неправильності справляння платником податків сум податків та зборів за відображеними в податковій звітності показниками господарських операцій в акті про неможливість проведення перевірки або акті про неможливість проведення зустрічної звірки, де мають зазначатись лише обставини, котрі спричинили таку неможливість. В даному випадку, суд звертає увагу, що в зазначених вище актах предметом дослідження не були безпосередньо господарські операції між позивачем та даними контрагентами, по яких формувався податковий кредит та валові витрати, а тому вказані документи жодним чином не є належними доказами підтвердження безтоварності господарських операції позивача з його контрагентами.

Також суд зауважує, що співставлення даних податкової звітності з бази автоматизованого контролю, як етапу контроль-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податку.

У податковому праві визначається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.02.2013 року по справі № К/9991/74156/12.

Таким чином, вище згадані акти не можуть бути визнані судом належними та допустимими доказами вчинення платником податків порушення закону .

Оскільки наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, то факт виконання поставки товару входить до предмету доказування у справі. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31.03.2011 у справі №К-12509/08.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Агрофірма Сокільське» укладено наступні договори поставки сільськогосподарської продукції № від 08.11.2011, № від 16.11.2011, № від 31.01.2012, № від 28.02.2012, № від 02.03.2012, № від 15.03.2012, № від 24.04.2012, № від 11.05.2012, №від 16.05.2012, № від 21.05.2012, № від 13.09.2012, № від 17.09.2012, № від 18.09.2015, копії яких долучено до матеріалів справи.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ПП «Агрофірма Хлібодар» укладено наступні договори поставки: № від 13.03.2012, № від 15.03.2012, № від 15.03.2012, № від 19.03.2012, № від 24.04.2012, № від 27.04.2012, № від 08.05.2012, №450022289 від 08.05.2012, № від 11.05.2012, №від 16.05.2012, № від 16.05.2012, № від 21.05.2012, № від 05.06.2012, № від 05.06.2012, № від 12.06.2012, № від 10.09.2012, № від 10.09.2012, № від 13.09.2012, № від 17.09.2012, № від 18.09.2012, № від 13.10.2012, № від 17.10.2012, копії яких долучено до матеріалів справи.

Також, судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Дельта В.В.В.» укладено наступні договори поставок сільськогосподарської продукції: № від 09.08.2012, № від 11.08.2012, № від 11.08.2012, № від 13.08.2012, № від 28.08.2012, № від 28.08.2012, № від 29.08.2012, № від 30.08.2012, № від 30.08.2012, № від 31.08.2012, № від 01.09.2012, № від 02.09.2012, № від 19.09.2012, № від 22.09.2012, № від 25.09.2012, № від 06.10.2012, копія яких містяться в матеріалах справи.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Центуріон-ЛТД» укладено договір поставки сільськогосподарської продукції №450059-831 від 19.09.2011.

З матеріалів справи вбачається, що поставка соняшника ТОВ «Агрофірма Сокільське», ПП «Агрофірма «Хлібодар» здійснювалась на умовах EXW - елеватор ТОВ «Павлоградзернопродукт», поставка сої ПП «Агрофырма «Хлібодар», ячменю та пшениці ТОВ «Дельта В.В.В.», пшениці ТОВ «Центуріон-ЛТД» здійснювалась на умовах СРТ - Миколаївський морський торговий порт.

В ході виконання вказаних вище договорів сторонами складено: видаткові та податкові накладні, рахунки-фактури, складські квитанції, акти приймання-передачі, копії яких долучено до матеріалів справи. Крім того на підтвердження факту реального виконання вказаних договорів позивачем надано суду копії: карток аналізу зерна, книг руху зерно продуктів, копії яких долучено до матеріалів справи, карток обліку експортного вантажу. Факт оплати позивачем товарів підтверджується копіями платіжних доручень, які містяться в матеріалах справи.

З матеріалів справи вбачається, що придбана позивачем сільськогосподарська продукція була в подальшому використана у власній господарській діяльності, а саме:

- відповідно до укладеного позивачем з ТОВ «Грінтур-Екс» договору останнім здійснено перевалку сої придбаної позивачем з поставкою в Миколаївській морський порт на кораблі для експорту,

- згідно договору зберігання, актів приймання-передачі послуг, рахунків фактури елеватора, складських квитанцій ТОВ «Павлоградзернопродукт», останнім передано позивачу зерно від ТОВ «Агрофірма Сокільське»,

- згідно договорів на перевезення продукції (з додатками) актами наданих послуг з транспортування продукції, рахунками-фактури, реєстрами автомобілів, товарно-транспортними документами, насіння соняшникове придбане позивачем перевезено з ТОВ «Павлоградзернопродукт» на ЗАТ «Дніпропетровський олійний завод» та, в подальшому, перероблено останнім, що підтверджується копіями договору на переробку давальницької сировини, актами приймання-передачі готової продукції, актами про надання послуг з екстракції, копії яких долучено до матеріалів справи;

- відповідно до договорів на товарно-транспортне обслуговування та суборенди рухомих складів, актів виконаних робіт. рахунків-фактури виготовлена на замовлення позивача ЗАТ «Дніпропетровський олійний завод» перевезена в порт та реалізована відповідно до укладених позивачем зовнішньоекономічних контрактів, що підтверджується копіями ВМД, які долучено до матеріалів справи;

- пшениця придбана позивачем у ТОВ «Дельта В.В.В.», ТОВ «Центуріон ЛТД» та соя придбана у ПП «Агрофірма Хлібодар» реалізована позивачем відповідно до зовнішньоекономічних контрактів, ВМД, звітів по закриттю коносаментів, рахунків-фактури, актів виконаних навантажувальних та розвантажувальних робіт.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом встановлено, що первинні бухгалтерські документи по спірним операціям оформлено відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме: містять відомості про господарську операцію та мають всі обов'язкові реквізити.

Згідно ст. 43, 46 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» якщо зерновий склад приймає зерно на зберігання без видачі простого або подвійного складського свідоцтва, то для підтвердження прийняття зерна на зберігання він повинен видати складську квитанцію. Істотні дані складської квитанції встановлюються Кабінетом Міністрів України. Після видачі зерна володільцям складських документів на зерно зернові склади повинні погасити прийняті складські документи на зерно шляхом відмітки на складському документі - "погашено". Погашені складські документи на зерно в повторний обіг не допускаються і виключаються з реєстру складських документів на зерно, про що робиться відповідний запис. Погашені складські документи зберігаються зерновим складом протягом трьох років.

З огляду на викладене вбачається, що складські квитанції є первинним бухгалтерськими документами, що посвідчують факт прийняття на зберігання та факт належності на праві власності поклажедавцеві зерна.

Як зазначено вище, позивачем надано суду копії погашених складських квитанцій, оформлених відповідно до п. 24 Порядку випуску бланків складських документів на зерно, їх передачі та продажу зерновим складом, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України 11.04.2003 №510, які підтверджують факт наявності сільськогосподарської продукції (зерно, соя, соняшник) та видачі його позивачу.

Відповідно до Наказу від 26.04.2011 №98/2-3 встановлено порядок здійснення контролю за рухом товарів, визначених родовими ознаками при їх прийнятті на зберігання та відпуску в реалізацію, а саме: з метою контролю за рухом запасів відслідковування реалізації/використання запасів насіння зернових і олійних культур здійснюється, виходячи з правила: першими реалізуються/використовуються партії насіння, які першими поступили на зерновий склад на зберігання.

Згідно п. 20 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 №246 оцінка запасів за методом ФІФО базується на припущенні, що запаси використовуються у тій послідовності, у якій вони надходили до підприємства/установи (відображені у бухгалтерському обліку).

З наданих позивачем оборотних відомостей підтверджується надходження позивачу придбаної у спірних постачальників продукції та їх подальше вибуття зі складу.

З огляду на встановлені факти в ході розгляду справи, суд приходить до висновку, що зобов'язання за договором між позивачем та ТОВ «Агрофірма Сокільське», ПП «Агрофірма «Хлібодар», ТОВ «Дельта В.В.В.», ТОВ «Центуріон-ЛТД» виконано сторонами у повному обсязі.

Акти на оприбуткування поточних біологічних активів рослинництва, оцінених за справедливою вартістю з полів врожаю 2010-2013 років, накладні внутрігосподарського призначення, книги складського обігу, акти про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин, акти витрат насіння і садивного матеріалу на посів сільськогосподарських культур на відсутність яких посилається податковий орган не є первинними бухгалтерськими документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Податкового кодексу України, оскільки, з урахуванням предмету спірних договорів, не вказують на факт здійснення господарської операції.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Як свідчать з матеріали справи, на момент підписання відповідних договорів, актів здачі-приймання наданих послуг та податкових накладних, юридичні особи ТОВ «Агрофірма Сокільське», ПП «Агрофірма «Хлібодар», ТОВ «Дельта В.В.В.», ТОВ «Центуріон-ЛТД» не була припинена.

Крім того, відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 30.06.2015 №5505/15-45 проведеної на виконання ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.02.2015 щодо проведення судово-економічної експертизи у справі №826/19639/14 експертами встановлено наступне: висновок акту перевірки 11.09.2014 №43/28-10-40-5/25394566 щодо порушення позивачем п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України що призвело до неправомірного формування позивачем витрат у зв'язку з придбанням товарів ТОВ «Агрофірма Сокільське», ПП «Агрофірма «Хлібодар», ТОВ «Дельта В.В.В.», ТОВ «Центуріон-ЛТД» на загальну суму 62 080 366 грн. в тому числі за 2-4 квартали 2011 року на суму 427 268 та за 2012 рік у сумі 61 653 098 грн та заниження позивачем податкового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 13 045 422 грн, а саме за 2-4 квартали 2011 року на суму 98 272 грн та за 2012 рік на суму 12 947 150 грн документально та нормативно не підтверджується.

Надані на експертизу документи в їх сукупності підтверджують реальність здійснення господарських операцій позивача з постачальниками ТОВ «Агрофірма Сокільське», ПП «Агрофірма «Хлібодар», ТОВ «Дельта В.В.В.», ТОВ «Центуріон-ЛТД». Такі документи свідчать про факт здійснення господарських операцій з поставки товарів, їх зберігання на складах, перевезення на переробку, переробку, доставку товарів до місця відвантаження товару та експорту товарів по категоріях.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 Кодексу адміністративного судочинства України висновок експерта для суду не є обов'язковим, однак незгода суду з ним повинна бути вмотивована в постанові або ухвалі.

Суд погоджується з вказаним вище експертним висновком.

Згідно п. 152.1 ст. 152 ПК України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу, від податкової бази, визначеної згідно зі статтею 149 цього Кодексу. Податок, отриманий від діяльності, яка підлягає патентуванню відповідно до розділу XII цього Кодексу, підлягає сплаті до бюджету в сумі, яка визначена відповідно до цього розділу, і зменшена на вартість придбаних торгових патентів на право провадження такого виду діяльності.

У зв'язку з тим, що розділ ІІІ ПК України «Податок на прибуток підприємств» набув чинності з 01.04.2011 відповідно до п. 2 підрозділу 4 розділу ХХ ПК України у поточному календарному році платники податку на прибуток подають декларацію з цього податку за такі звітні податкові періоди: 2 квартал, 2 і 3 квартали та 2-4 квартали 2011 року.

Сплата податку здійснюється у строки визначені п. 57.1 ст. 57 ПК України.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст 14 Податкового кодексу України (в редакції винній на час виникнення спірних правовідносин) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України визначено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 - 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Відповідно до п. 138.3 ст. 138 ПК України у цілях цього розділу суми, відображені у складі витрат платника податку, у тому числі в частині амортизації необоротних активів, не підлягають повторному включенню до складу його витрат.

Згідно п. 138.4. ст 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Під собівартістю реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу ІІІ ПК України відповідно до п. 14.1.228 п. 14.1 ст. 14 ПК України розуміють витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.

Пунктом 138.5.1 п. 138.5 ст. 138 ПК України інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, з урахуванням наступного: датою здійснення витрат, нарахованих платником податку у вигляді сум податків та зборів, вважається останній день звітного податкового періоду, за який проводиться нарахування податкового зобов'язання з податку та збору.

Пунктами 138.10.1 - 138.10.6 п. 138.12 ст. 138 ПК України визначено складові інших витрат, що враховуються при обчисленні об'єкту оподаткування.

Згідно п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З огляду на викладені обставини, слід зауважити, що вчинення платником податків дій, що мають своїм результатом одержання податкової вигоди (звільнення від оподаткування, зменшення бази або ставки оподаткування, одержання права на залік або відшкодування податку на додану вартість тощо), саме по собі по собі не означає, що відповідні правочини були вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету або подання податкової звітності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку контрагентом чи неподання ним звітності (у тому числі внаслідок ухилення) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

З урахуванням всього вищенаведеного, формування позивачем валових витрат по взаємовідносинам з ТОВ «Агрофірма Сокільське», ПП «Агрофірма «Хлібодар», ТОВ «Дельта В.В.В.», ТОВ «Центуріон-ЛТД» за висновком суду, є правомірним та повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Відтак з огляду на встановлені судом в ході розгляду спору обставини, викладений в акті перевірки висновок податкового органу про порушення позивачем п. 138.2, ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинами справи, а винесене на його підставі спірне податкове повідомлення-рішення № від 24.09.2014 є безпідставним та неправомірним.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «Сантрейд» підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24.09.2014 № .

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда