Справа № 812/1474/15
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2015-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 жовтня 2015 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1474/15

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Смішливої Т.В.,

при секретарі судового засідання: Лиманюку М.А.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представників відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 11.09.2015, -

ВСТАНОВИВ:

25 вересня 2015 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області, у якому позивач зазначила, що вона зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець, перебуває на обліку в ДПІ у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області. Місцем проведення підприємницької діяльності є закусочна «Фортеця» за адресою: м. Лисичанськ, вул. Кільцева, 2.

У липні 2014 року, у звязку з проведенням на території міста бойових дій, позивач подала до податкового органу письмову заяву про призупинення підприємницької діяльності з липня 2014 року. Під час проведення бойових дій відбулось пошкодження нерухомого майна в місці проведення підприємницької діяльності, а через відсутність електроенергії знешкоджено залишки продуктів харчування. Фактично у позивача залишилось лише 236 пляшок алкогольних напоїв, які зберігались в окремому складському приміщенні. Лише у червні 2015 року позивач відновила підприємницьку діяльність за видами: надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого майна та роздрібна торгівля харчовими продуктами. 17.08.2015 до приміщення закусочна «Фортеця» прийшли чотири посадові особи органу ДПС, предявили службові посвідчення та розпочали перевірку. При цьому ані наказ на перевірку, ані направлення на перевірку вказані особи не надали. За результатами перевірки вказані особи склали акт перевірки та вилучили алкогольні напої на загальну суму 8173,90 грн. У висновках акта перевірки зафіксовано порушення ст. 15 Закону України від 19.12.1995 № 481/95 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме роздрібна торгівля алкогольними напоями без одержання ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями. При цьому, матеріали перевірки не містять підтвердження факту реалізації алкогольних напоїв, а саме відсутній касовий чек.

На підставі вказаного акта перевірки відповідачем прийнято рішення про застосування фінансових санкцій № 000001/12-09-21/НОМЕР_1 від 11.09.2015 про застосування до позивача штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Вказане рішення позивач вважає незаконним через порушення процедури проведення фактичної перевірки, а саме ненадання посадовими особами податкового органу до початку перевірки копії наказу та направлень на перевірку, відсутності підстав для проведення такої перевірки. Також позивач зазначає, що перевіркою встановлено порушення позивачем лише вимог ст. 15 Закону України від 19.12.1995 № 481/95 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», у той час як в оскаржуваному рішенні відповідач вказує вже на порушення позивачем ст.ст. 10, 15 та 17 вказаного Закону. Крім того, Податковим кодексом України передбачено застосування штрафних санкцій на підставі податкового повідомлення-рішення, а тому застосування фінансових санкцій на підставі рішення суперечить чинному законодавству.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково позивач пояснила, що 17.08.2015 до неї звернувся покупець з проханням продати йому пляшку горілки. Спочатку вона відмовилась продавати горілку, пояснивши, що у неї закінчився строк дії ліцензії і продаж горілки буде порушенням законодавства, однак, чоловік вмовив її продати йому одну пляшку горілки. Коли вона йому продала пляшку горілки, цей чоловік вийшов з приміщення закусочної «Фортеця», а через хвилину повернувся у супроводі ще трьох чоловіків, які предявили службові посвідчення та почали проводити перевірку. При цьому їй надали два пусті аркуші паперу, де вона розписалась. Наказ на перевірку їй не надавали, направлення на перевірку вона також не бачила. Під час перевірки описувались наявні в приміщенні алкогольні напої та перевіряючі складали їх у коробки. Після закінчення перевірки їй надали на підпис акт перевірки з описом алкогольних напоїв на 5 аркушах, які вона підписала. Також вона написала пояснення, тому що перевіряючий ОСОБА_4 сказав, що якщо вона все підпише та напише пояснення, їй нічого не буде. У подальшому вона в усній формі звернулась до ДПІ у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області щодо надання пояснень за фактом перевірки, однак, їй повідомили, що акт перевірки в ДПІ у м. Лисичанську відсутній, а рішення про нарахування штрафних санкцій не буде прийнято, тому що в акті зазначено порушення лише ст. 15 Закону України від 19.12.1995 № 481/95 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а цією статтею штрафні санкції не передбачені.

Представник позивача позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнав та пояснив, що він 17.08.2015 як звичайний покупець прибув до закусочної «Фортеця», у приміщенні якої на вітрині було розміщено різні алкогольні напої з цінниками. Він звернувся до ОСОБА_1 з проханням продати йому пляшку горілки. ОСОБА_1 без заперечень продала йому пляшку горілки «Наша марка» обємом 0,5 л., а він передав їй кошти. Фіскальний чек йому не видавався. Після придбання горілки він вийшов з приміщення закусочної «Фортеця», зателефонував до податкової міліції та повідомив про факт здійснення торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії, так як йому було відомо про те, що ФОП ОСОБА_1 за продовженням дії ліцензії на продаж алкогольних напоїв до податкового органу не зверталась. Після цього він разом з ОСОБА_5 повернувся до закусочної та предявив службові посвідчення, направлення на перевірку та надав копію наказу про перевірку. ОСОБА_1 власноручно розписалась у розписці про ознайомлення з направленнями на перевірку та про отримання копії наказу № 82 від 17.08.2015. Після цього розпочалась перевірка та складання акта перевірки. Під час проведення перевірки ОСОБА_1 власноручно написала пояснення про те, що вона здійснювала реалізацію алкогольних напоїв без ліцензії для компенсації збитків, отриманих через проведення бойових дій влітку 2014 року. Жодних документів на придбання алкогольних напоїв під час перевірки надано не було, про що зазначено в акті перевірки. В акті також зазначено, що СПД ОСОБА_1 здійснила продаж алкогольних напоїв без наявності ліцензії, а саме реалізувала 1 пляшку горілки «Наша марка» вартістю 50,00 грн. Вказаний акт ОСОБА_1 підписала без заперечень, а також вказала, що із порушеннями вона згодна. Жодних претензій під час проведення перевірки ОСОБА_1 не висловлювала.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнала, надала пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях (а.с. 63-65). Додатково зазначила, що в акті перевірки зафіксовано лише порушення позивачем ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме продаж алкогольних напоїв без наявності ліцензії. В оскаржуваному рішенні зазначено також ст. 17 цього Закону як норму, якою визначено відповідальність за порушення ст. 15 Закону.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 69-72 КАС України, суд прийшов до такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності виконавчим комітетом Лисичанської міської ради Луганської області 15.02.1994 за № 0000740, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та перебуває на обліку в ДПІ у м. Лисичанську (а.с. 11-12).

Згідно свідоцтва про право власності ОСОБА_1 є власником обєкта нерухомого майна кафе-бара «Фортеця», розташованого за адресою: м. Лисичанськ, вул. Кільцева, 2. Вказане свідоцтво видано на підставі рішення Лисичанського міського виконавчого комітету № 18 від 19.01.1999. (а.с. 16).

ФОП ОСОБА_1 у 2013-2014 роках здійснювала роздрібну торгівлю алкогольними напоями на підставі ліцензії серії АЕ № 311146, виданої 19.08.2013 Головним управлінням Міндоходів у Луганській області зі строком дії до 20.08.2014. Місце торгівлі: м. Лисичанськ, вул. Кільцева, 2 (закусочна «Фортеця») (а.с. 17-18).

Згідно пояснень позивача після закінчення строку дії вказаної ліцензії вона із заявами про отримання нової ліцензії на право здійснення підприємницької діяльності з роздрібної торгівлі алкогольними напоями не зверталась, нової ліцензії не отримувала.

Як вбачається з акта перевірки № 11/21-02/235590008 від 17.08.2015, державними податковими ревізорами-інспекторами відділу акцизного податку управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів Головного управління ДФС у Луганській області ОСОБА_5 та ОСОБА_4 здійснено фактичну перевірку господарської одиниці закусочної «Фортеця» за адресою: м. Лисичанськ, вул. Кільцева, 2, з питань дотримання субєктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обовязковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами. Під час перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 здійснено продаж алкогольних напоїв без наявності ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями: покупцеві було реалізовано одну пляшку алкогольного напою горілки «Наша марка» обємом 0,5 л. на суму 50,00 грн., чим порушено ст. 15 Закону України від 19.12.1995 № 481/95 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів». Також в акті зазначено, що до перевірки не надано ліцензію на право здійснення роздрібної чи оптової торгівлі алкогольними напоями, супровідні документи на товар, що реалізується та розрахункові книжки, реєстратор розрахункових операцій відсутній. Перевірку проведено в присутності ФОП ОСОБА_1, яка акт перевірки підписала без заперечень, зазначивши, що претензій до перевіряючих вона не має, з порушеннями згодна, один примірник акта отримала (а.с. 21-27).

Також, до матеріалів перевірки додано пояснення ФОП ОСОБА_1, написані нею власноручно 17.08.2015, у яких зазначено, що у липні 2014 року вона написала заяву на закриття підприємницької діяльності, здала торговий патент, касову книгу та реєстратор розрахункових операцій. До травня 2015 року підприємницьку діяльність не здійснювала, а з червня 2015 року почала допродувати товар, який залишився з 2014 року. Документи та накладні на вказаний товар через проведення АТО втрачено. 17.08.2015 продала алкогольний напій горілку «Наша марка» за ціною 50,00 грн. (а.с. 28).

На підставі акта перевірки № 11/21-02/235590008 від 17.08.2015 ДПІ у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області прийнято рішення про застосування фінансових санкцій до ФОП ОСОБА_1 за порушення ст. 15, 10 Закону України від 19.12.1995 № 481/95 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» у розмірі 17000,00 грн. Як вбачається з вказаного рішення та додатку до нього штрафні (фінансові) санкції розраховано згідно ч. 2 ст. 17 вказаного Закону у розмірі 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000,00 гривень (а.с. 19-20).

Вирішуючи справу по суті спору, суд виходить з такого.

Стосовно доводів позивача щодо недотримання податковим органом порядку проведення перевірки та ненадання до перевірки наказу та направлень на проведення перевірки суд вважає за необхідне зазначити, що згідно ст. 61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є органи державної податкової служби - щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2 цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби.

Статтею 62 Податкового кодексу України встановлено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки, що кореспондує також з приписами пп.20.1.3 п.20.1 ст.20 Кодексу.

Підпунктом 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 цього Кодексу визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Загальні вимоги до порядку організації та проведення фактичних перевірок передбачені нормами статті 80 ПК України.

Так, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника органу податкової служби, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктом 80.2 статті 80 ПК України.

Відповідно до пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, нафтопродуктів, палива моторного альтернативного, скрапленого газу.

Отже, як вбачається зі змісту вищенаведеної норми права, фактична перевірка проводиться на підставі пп. 80.2.5. п.80.2 ст. 80 ПК України також і у разі здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а не тільки, як стверджує представник позивача, у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків.

Слід зазначити, що статтею 19-1 ПК України визначено функції контролюючих органів, зокрема, здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері; здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів; проводять роботу щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів.

Відповідно до ст. 16 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Закон № 481/95-ВР) контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Судом встановлено, що перевірка ФОП ОСОБА_1 проведена на виконання наказу Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області № 82 від 17.08.2015 «Про проведення фактичної перевірки» на підставі направлень № 16 та № 17 від 17.08.2015 (а.с. 68-71).

При цьому, направлення на перевірку містять розписку ОСОБА_1 про те, що вона з направленнями на проведення перевірки в закусочній «Фортеця» ознайомлена 17.08.2015 о 12 годині 15 хвилин, копію наказу № 82 від 17.08.2015 отримала. Тобто, позивач отримала копію наказу про перевірку та ознайомилась з направленнями на перевірку до початку фактичної перевірки, яка, відповідно до акта перевірки від 17.08.2015 розпочалась о 12 годині 20 хвилин.

Оригінали вказаних направлень оглянуто судом та предявлено для огляду позивачу, яка у судовому засіданні підтвердила, що рукописний текст в розписках про ознайомлення з направленнями виконано нею власноручно.

Приймаючи до уваги, що ГУ ДФС у Луганській області є органом ліцензування роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами на території Луганської області, фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 проведено фахівцями ГУ ДФС на підставі п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, а саме: при здійсненні функцій по контролю за дотриманням вимог діючого законодавства у сфері виробництва і обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Враховуючи вищевикладене, посилання представника позивача на відсутність в наказі підстав для проведення фактичної перевірки є необґрунтованими.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що у випадку ненадання до початку перевірки копії наказу про перевірку та направлень на перевірку субєкт господарювання має право не допустити працівника податкового органу до проведення перевірки. Однак власне недотримання податковим органом вимог законодавства під час здійснення такої перевірки не звільняє субєкта господарювання від передбаченої чинним законодавством відповідальності за допущені ним порушення вимог податкового та іншого законодавства.

Посилання позивача на те, що перевіряючі змусили її підписати акт та написати пояснення, які не відповідали дійсності, суд вважає необґрунтованими, так як ані під час перевірки, ані після її закінчення позивач до правоохоронних органів із заявами щодо вчинення незаконних дій працівниками податкового органу не зверталась.

Щодо встановлення факту вчинення порушення чинного законодавства, а саме здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії суд зазначає, що вказаний факт, по перше, зафіксовано в акті перевірки № 11/21-02/235590008 від 17.08.2015, який позивачем підписано без заперечень.

Один примірник акта позивач отримала відразу після завершення перевірки, що підтверджено ОСОБА_1 у судовому засіданні, однак, заперечення на вказаний акт нею не подавались.

По друге, про факт продажу 17.08.2015 однієї пляшки горілки ОСОБА_1 зазначила у власноручно написаних поясненнях до акта перевірки № 11/21-02/235590008 від 17.08.2015 (а.с. 28).

Крім того, у судовому засіданні позивач підтвердила суду те, що 17.08.2015 вона дійсно продала одну пляшку горілки за 50,00 грн., гроші за продану горілку отримала, касовий чек покупцю не видавала, тому що касовий апарат у неї відсутній, а касову книгу вона здала до податкового органу у червні 2014 року.

Таким чином, посилання позивача на відсутність факту вчинення правопорушення та відсутність зазначення в акті перевірки доказів продажу алкогольних напоїв без ліцензії суд вважає безпідставними.

Щодо посилань позивача на притягнення її до відповідальності за ст. 17 Закону № 481/95-ВР, порушення якої не відображено в акті перевірки, суд зазначає таке.

Статтею 15 Закону № 481/95-ВР передбачено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Під час перевірки встановлено факт реалізації алкогольного напою без наявності ліцензії на здійснення даного виду підприємницької діяльності, що є порушенням ст. 15 Закону № 481/95-ВР, та про що зазначено в акті перевірки № 11/21-02/235590008 від 17.08.2015.

Відповідальність за порушення норм Закону № 481/95-ВР передбачена статтею 17 цього Закону.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій, - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Таким чином, зазначення в оскаржуваному рішенні, що фінансову санкцію застосовано згідно ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР за порушення ФОП ОСОБА_1 вимог ст. 15 Закону № 481/95-ВР є правомірним.

Щодо доводів позивача, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням форми, а саме: не у формі податкового повідомлення-рішення, суд зазначає наступне.

Частиною четвертою статті 17 Закону України від 19.12.1995 № 481/95 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі Закон) визначено компетенцію органів, уповноважених застосовувати штрафні санкції за порушення норм цього Закону. Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою статті 17 Закону, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.

Разом із тим відповідно до пункту 10 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України (Перехідні положення) нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, Державної податкової адміністрації України та інших центральних органів виконавчої влади, прийняті до набрання чинності цим Кодексом на виконання законів з питань оподаткування, та нормативно-правові акти, які використовуються при застосуванні норм законів про оподаткування (в тому числі акти законодавства СРСР), застосовуються в частині, що не суперечить цьому Кодексу, до прийняття відповідних актів згідно з вимогами цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобовязаний самостійно визначити суму грошових зобовязань, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, у разі застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України у разі, коли сума грошового зобовязання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Зазначена норма чітко встановлює, що в разі, коли контролюючий орган діє на підставі статті 54 цього Кодексу (тобто, коли він зобовязаний визначити, зокрема, суму штрафу за порушення вимог законодавства, дотримання якого ним контролюється), такий орган приймає податкове повідомлення-рішення.

Однак, окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення. У такому разі рішення контролюючого органу про застосування фінансових санкцій за порушення вимог законодавства з регулювання обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, прийняте не за формою, передбаченою для податкових повідомлень-рішень, варто розцінювати як податкове повідомлення-рішення з окремими дефектами, які не змінюють суті спірного рішення. Вказаний підхід є універсальним принципом розгляду податкових спорів, відповідно до якого перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Враховуючи, що факт порушення позивачем вимог статті 15 Закону № 481/95-ВР, а саме реалізація алкогольних напоїв без наявності відповідної ліцензії, знайшов підтвердження під час вирішення справи, прийняття оскаржуваного рішення не у формі податкового повідомлення-рішення не є ознакою протиправності такого рішення.

Надану представником позивача постанову Лисичанського міського суду від 16.10.2015 про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 164 ч. 1 КУпАП, у відношенні ОСОБА_1 (а.с. 138-140) суд до уваги не приймає, оскільки вказана постанова не набрала законної сили на час розгляду даної справи.

Окрім того, згідно ч. 1, 4 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

З постанови Лисичанського міського суду від 16.10.2015 вбачається, що підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення є посилання на норму Закону, який втратив свою чинність, а також через порушення процедури складання протоколу про адміністративне правопорушення. Разом з цим, судом зафіксовано пояснення ОСОБА_1 про те, що 17.08.2015, спокусившись на наполегливі прохання невідомого їй чоловіка, погодилась продати йому 1 пляшку горілки «Наша марка» за 50,00 грн. та фактично здійснила продаж горілки.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач як субєкт владних повноважень довів правомірність прийнятого ним рішення від 11.09.2015 № 000001/12-09-21/НОМЕР_1 про застосування до ОСОБА_1 фінансових санкцій у розмірі 17000,00 грн.

За таких обставин суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність підстав для їх задоволення.

Згідно ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку відмови у задоволенні позову особі, яка не є субєктом владних повноважень, сплачені нею судові витрати не повертаються.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України у судовому засіданні 19 жовтня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Складення постанови у повному обсязі відкладено, про що згідно вимог ч. 4 ст. 167 КАС України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 23, 69-72, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 11.09.2015 № 000001/12-09-21/НОМЕР_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Згідно з частиною 3 статті 160 КАС України постанову складено у повному обсязі 22 жовтня 2015 року.

Суддя ОСОБА_6