Справа № 826/6574/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

22 жовтня 2015 року № 826/6574/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомфізичної особи - підприємця ОСОБА_1
додержавної податкової інспекції у Дарницькому районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправними та скасування вимоги від 21.11.2014 №Ф-, рішення від 21.11.2014 №, податкових повідомлень-рішень від 21.11.2014 №, від 21.11.2014 №,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державної податкової інспекції у Дарницькому районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування вимоги від 21.11.2014 №Ф-, рішення від 21.11.2014 №, податкових повідомлень-рішень від 21.11.2014 № в частині визначення грошового зобов'язання у сумі 60 362,21 грн., від 21.11.2014 №.

Позовні вимоги мотивовано тим, що державною податковою інспекцією у Дарницькому районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві на підставі хибних висновків акту перевірки від 07.11.2014 №8412/26-51-17-01/ щодо відсутності факту реальності фінансово-господарських операцій між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Універсал.сервіс», товариством з обмеженою відповідальністю «Мегафудз», товариством з обмеженою відповідальністю «Хілдебрандт», з огляду на що необґрунтовано прийнято оскаржувані рішення. За посиланням позивача, він є добросовісним платником податків, вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту. При цьому, позивачем наголошено, що він погоджується з донарахуванням податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб-суб'єктів господарської діяльності в розмірі 40,95 грн. та застосуванням штрафних санкцій з цього податку у розмірі 10,24 грн.

Відповідач проти позову заперечив, вказавши на обґрунтованість висновків акту перевірки від 07.11.2014 №8412/26-51-17-01/ та, відповідно, прийнятих на його підставі рішень, з огляду на відсутність реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Справу №826/6574/15 розглянуто в письмовому провадженні згідно з приписами частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві (на час розгляду справи в суді - державна податкова інспекція у Дарницькому районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві) проведено документальну планову виїзну перевірку суб'єкта господарської діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013 та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період 01.01.2011 року по 31.12.2013.

Перевіркою встановлено такі порушення суб'єкта господарської діяльності - фізичної особи ОСОБА_1:

пункту 176.1 статті 176, пунктів 177.1, 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого суб'єкт господарської діяльності ОСОБА_1 завищив валові витрати, що призвело до заниження оподатковуваного доходу та заниження податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб у 2011 році на суму 40,95 грн., у 2012 році - 48 289,79 грн., всього на суму 48 330,74 грн.;

пунктів 198.1, 198.2, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України , в результаті чого суб'єктом господарської діяльності ОСОБА_1 завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 60 573,37 грн.;

пункту 3 статі 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого при перевірці виявлено відхилення суми доходу, на який нараховується єдиний соціальний внесок, та донараховано єдиний соціальний внесок 34,7% на загальну суму 73 592,53 грн.

За наслідками перевірки контролюючим органом складено акт від 07.11.2014 №8412/26-51-17-01/ та прийнято такі податкові повідомлення-рішення від 21.11.2014:

№, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання із податку на доходи фізичних осіб у розмірі 60 413,40 грн., у тому числі: 48 330,72 грн. - основний платіж, 12 082,68 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

№, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання із податку на додану вартість у розмірі 75 716,71 грн., у тому числі: 60 573,37 грн. - основний платіж, 15 143,34 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Також, державною податковою інспекцією у Дарницькому районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21.11.2014 №, згідно якої станом на 21.11.2014 заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені ОСОБА_1 становить 73 592,53 грн., та прийнято рішення від 21.11.2014 № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції в сумі 7 357,34 грн.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно з вимогами пункту 177.2 статі 177 Податкового кодексу України, оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу.

Пунктом 177.4 статті 177 цього кодексу визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ цього кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товару:

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Приписами абзацу 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається зі змісту акту перевірки, висновки контролюючого органу щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між суб'єктом господарської діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 та його контрагентами товариством з обмеженою відповідальністю «Універсал.сервіс», товариством з обмеженою відповідальністю «Мегафудз», товариством з обмеженою відповідальністю «Хілдебрандт».

Так, між позивачем (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Хілдебрандт» (постачальник) укладено договір від 27.06.2012 №270612/1, відповідно до якого постачальник зобов'язується здійснювати протягом дії договору експедиційні послуги вантажів замовника, а саме отримання товарів на складах постачальників за довіреністю замовника, транспортування вантажів на склад замовника, комплектацію, пакування, доставку вантажів та оформлення супровідних документів за адресами вантажоотримувачів.

На підтвердження виконання умов вищезазначеного договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договору від 27.06.2012 №270612/1, актів про надання послуг, рахунків на оплату та податкових накладних.

Позивач також зазначив, що господарська діяльність з товариством з обмеженою відповідальністю «Універсал.сервіс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Мегафудз» здійснювалася у спрощений спосіб в порядку статті 181 Господарського кодексу України, а саме: на підставі відповідних рахунків на оплату.

На підтвердження виконання умов вищезазначених відносин та руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: рахунків на оплату, рахунків-фактур, видаткових накладних, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), податкових накладних.

Також, на спростування висновків акту перевірки позивачем надано письмові пояснення щодо його господарських взаємовідносин із товариством з обмеженою відповідальністю «Універсал.сервіс», товариством з обмеженою відповідальністю «Мегафудз», товариством з обмеженою відповідальністю «Хілдебрандт», нотаріально посвідчені заяви директорів товариства з обмеженою відповідальністю «Універсал.сервіс» Бублікова С.А. та товариства з обмеженою відповідальністю «Мегафудз» Рубан Т.Е., якими останні підтверджують факт господарських взаємовідносин із ОСОБА_1 та підписання відповідних первинних документів.

У свою чергу, контролюючим органом на спростування реальності господарських операцій, здійснених між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Універсал.сервіс», товариством з обмеженою відповідальністю «Мегафудз» вказано на постачальників контрагентів позивача, між якими нібито були відсутні реальні господарські операції.

Суд звертає увагу, що висновки відповідача переважно ґрунтуються на результатах фінансово-господарської діяльності постачальників контрагента позивача, а не аналізу суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді між позивачем та його контрагентом.

Окрім того, відповідачем не надано суду будь-яких належних доказів, які покладено в основу висновків акту перевірки на підтвердження відсутності факту реальності господарських операцій, вчинених позивачем з контрагентами, а також факту суперечності відповідного правочину фіскальним інтересам держави. Зокрема, з акту перевірки вбачається, що позивачем не досліджувались господарські операції між позивачем та його контрагентами. Отже, висновки акту перевірки зроблено відповідачем по ланцюгу контрагентів, без дослідження господарських операцій позивача з його безпосередніми контрагентами.

Так, ані акт перевірки, ані письмові заперечення відповідача, не містять аналізу дотримання як позивачем, так і його контрагентами податкової дисципліни у спірних правовідносинах, оскільки відсутній аналіз первинних документів.

Аналіз взаємовідносин між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Універсал.сервіс», товариством з обмеженою відповідальністю «Мегафудз» свідчить, що контролюючим органом не надано суду доказу щодо наявності на момент вчинення господарських операцій дефекту у правовому статусі контрагента позивача. Всупереч вимогам податкового законодавства України, висновки податкового органу в спірних правовідносинах базуються на аналізі обставин, які не можуть бути самостійною підставою для нарахування суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість; під час перевірки ФОП ОСОБА_1 контролюючим органом не перевірявся рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, а також доказів порушення фіскальних інтересів держави внаслідок таких взаємовідносин відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Аналогічна правова позиція була висловлена також Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалах суду від 03.02.2015 №К/800/10467/13, від 03.03.2015 №К/800/67319/14, від 24.03.2015 №К/800/32341/14, від 07.04.2015 №К/800/68031/14, від 14.04.2015 №К/800/68432/14, від 16.04.2015 № К/800/68557/14.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем та його контрагентами не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності; доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 21.11.2014 №, від 21.11.2014 № прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.11.2014 № в частині донарахування грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 48 289,77 грн. за основним платежем та у розмірі 12 072,44 грн. (з урахуванням змісту заявлених позовних вимог) та податкового повідомлення-рішення від 21.11.2014 №, підлягають задоволенню.

Приписами пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

При цьому, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (частина 11 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»).

В свою чергу, згідно частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Як вбачається зі змісту акту перевірки, підставою для винесення оскаржуваних вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 21.11.2014 № та рішення від 21.11.2014 № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску став встановлений під час даної перевірки факт заниження позивачем оподаткованого (чистого) доходу у періоді, що перевірявся, з огляду на що, враховуючи факт визнання судом неправомірності нарахування контролюючим органом податку на доходи фізичних осіб, про що вказано вище, суд дійшов висновку про визнання протиправними та скасування вказаних рішень також.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Дарницькому районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 21.11.2014 № в частині донарахування грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 48 289,77 грн. за основним платежем та у розмірі 12 072,44 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Дарницькому районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 21.11.2014 №.

Визнати протиправними та скасувати вимогу державної податкової інспекції у Дарницькому районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про сплату боргу (недоїмки) від 21.11.2014 № та рішення державної податкової інспекції у Дарницькому районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 21.11.2014 № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.