Справа № 810/464/15
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/464/15 Головуючий у 1-й інстанції: Василенко Г. Ю.
Суддя-доповідач: Беспалов О.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.

суддів: Грибан І. О., Губської О. А.

за участю секретаря: Тур В. В.

представника позивача Джух Л. І., представника третьої особи Куценко А. Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Фастівського управління Державної казначейської служби України Київської області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2015 р. у справі за адміністративним позовом управління соціального захисту населення Фастівської районної державної адміністрації до Фастівського управління Державної казначейської служби України Київської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

УСЗН Фастівської РДА звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Фастівського управління Державної казначейської служби України Київської області про, з урахуванням уточнених позовних вимог, скасування рішення про арешт рахунку № 0323 та безспірне списання коштів; зобов'язання розблокувати рахунки по незахищених статтях видатків № 0323, № 0323, № 0323, № 0323, № 0323, № 0323, № 0323, № 0323, № 0323, № 0323, № 0323, № 0323, № 0323, № 0323.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2015 р. позовні вимоги задоволено шляхом зобов'язання Фастівського управління Державної казначейської служби України Київської області розблокувати та відновити проведення платежів по незахищеним статтям управління соціального захисту населення Фастівської районної державної адміністрації № 0323 та №№ 0323, 0323, 0323, 0323, 0323, 0323, 0323, 0323, 0323, 0323, 0323, 0323, 0323, 0323.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржувану постанову суду - скасувати з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем отримано документи від державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" щодо виконання судових рішень про стягнення понесених витрат на перевезення залізницею пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду, а саме:

- виконавчий лист, виданий Окружним адміністративним судом м. Києва від 07.08.2013 р. № 826/5281/13-а на суму 385043,79 грн.;

- наказ Господарського суду Київської області від 07.12.2011 р. № 21/139-11 на суму 98033,91 грн.;

- наказ Господарського суду Київської області від 20.02.2012 р. № 20/129-11 на суму 311438,79 грн.;

- виконавчий лист, виданий Шевченківським районним судом м. Києва від 30.10.2012 р. № 2610/17456/2012 на суму 522530,63 грн.

26 листопада 2013 року відповідач сформував та надіслав позивачу вимогу № 1237 про необхідність вжиття заходів для виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва № 826/5281/13-а. 09 січня 2014 року, а також № 1393 від 31.12.2013 року та № 23 від 10.01.2014 року про необхідність вжиття заходів для виконання рішень судів № № 21/139-11, 20/129-11, 2610/17456/2012.

У зв'язку з невиконанням вимог, відповідач листом від 31 липня 2014 року № 03-11/973 повідомив позивача про зупинення виконання доручень по незахищеним статтям видатків управління.

Станом на 23.02.2015 року відповідач здійснив безспірне списання коштів з рахунків позивача на суму 385043 грн.79 коп.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

У відповідності до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. № 606-XIV рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

У відповідності до п. 6 ч. 6 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 р. № 215, Казначейство для виконання покладених на нього завдань має право в установленому порядку надавати попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства з вимогою щодо усунення порушення бюджетного законодавства, а також складати протоколи про порушення бюджетного законодавства учасниками бюджетного процесу, на підставі яких зупиняти в межах повноважень, передбачених законом, операції з бюджетними коштами, а також ініціювати призупинення бюджетних асигнувань.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845 (далі - Порядок).

Пунктом 3 Порядку передбачено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

У відповідності до п. 31 Порядку на період виконання вимоги орган Казначейства відкладає безспірне списання коштів та здійснює проведення платежів за платіжними дорученнями боржника лише за захищеними видатками, визначеними Бюджетним кодексом України.

Орган Казначейства забезпечує облік та зберігання виконавчих документів до їх виконання в повному обсязі або повернення стягувачу.

З огляду на вищенаведені норми, колегія суддів прийшла до висновку про наявність у відповідача повноважень зупиняти операції з бюджетними коштами на рахунках позивача по незахищеним статтям видатків до усунення порушень бюджетного законодавства.

В той же час, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався п. 33 Порядку, яким визначається, що у разі коли судове рішення стосується спорів фізичних осіб із суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг або судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку, орган Казначейства для виконання рішення про стягнення передає до Казначейства документи та відомості згідно з підпунктом 1 пункту 47 цього Порядку. При цьому органом Казначейства відновлюється проведення платежів боржника.

З огляду на вказану норму, суд першої інстанції висловив правову позицію, що неможливість виконання боржником рішення суду протягом двох місяців є підставою для передачі виконавчого документу до відповідного органу Казначейства для подальшого виконання.

Прийшовши до такого висновку, суд першої інстанції фактично вказав, що будь - які виконавчі документи, боржником за якими є, як в даному випадку, державний орган у зв'язку з відсутністю протягом двох місяців коштів для погашення заборгованості передаються до Державної казначейської служби України.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції категорично не погоджується з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 176 Цивільного кодексу України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Такі випадки встановлені, зокрема, Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 р. № 4901-VI (далі - Закон № 4901).

Так у відповідності до ст. 1 цього Закону держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Однак, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 4901 дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.

З огляду на вищенаведені норми, колегія суддів приходить до висновку, що у спорах між юридичними особами, створеними державою, держава гарантом виконання зобов'язань одного перед одним не виступає.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо наявності у держави обов'язку відповідати за зобов'язаннями позивача, як державного органу - боржника, перед державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця", що є державним об'єднанням юридичних осіб та належить до сфери управління Міністерства транспорту України (з 06.08.2014 року перебуває в стані припинення).

В той же час, згідно з ч. 1 ст. 3 Закону № 4901 виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Саме ця норма кореспондується з п. 33 Порядку, яким визначено передачу від органу Казначейства до Казначейства документів у випадку неможливості виконання рішення протягом двох місяців з дня їх надходження до органу Казначейства.

Пункт 47 Порядку передбачає порядок безспірного списання коштів державного бюджету за державною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, в тому числі, шляхом внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Таким чином, в розрізі даних норм, колегія суддів приходить до висновку, що передані в порядку п. 33 Порядку документи списуються Казначейством виключно за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

В той же час, вказана бюджетна програма створена та існує для виконання Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та в додатку № 3 до Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік» має відповідну назву: «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою» (код програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету (КПКВК): 3504040, код функціональної класифікації видатків та кредитування бюджету (КФКВК): 0133).

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що у Державної казначейської служби України відсутні повноваження щодо безспірного списання коштів державного бюджету на користь ДТГО "Південно-Західна залізниця" за державною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, оскільки у цьому випадку держава виконання судових рішень не гарантує та коштів на такі випадки в Державному бюджеті України не передбачає.

Відтак, у відповідача відсутні підстави для передачі зазначених виконавчих документів до Державної казначейської служби України, а зупинення операцій з бюджетними коштами є безумовним адміністративним методом впливу на порушника бюджетного законодавства.

Висновок суду першої інстанції про те, що не проведення відповідачем видатків позивача призводить до збільшення заборгованості останнього, не може бути підставою для визнання протиправними дій органу Казначейства, оскільки відповідач діє у межах повноважень, наданих йому діючим законодавством, а рішення судів, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання.

Крім того, позовна вимога позивача про скасування рішення про арешт рахунку № 0323 не підлягає також задоволенню з тієї підстави, що в порядку ст. 69 КАС України позивачем не доведено і матеріалами справи не підтверджується факт вчинення відповідачем дії у вигляді арешту рахунку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду першої інстанції та апеляційним судом приймаються в якості належних.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є зокрема: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення не у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому наявні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фастівського управління Державної казначейської служби України Київської області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2015 р. у справі за адміністративним позовом управління соціального захисту населення Фастівської районної державної адміністрації до Фастівського управління Державної казначейської служби України Київської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області про скасування рішення задовольнити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2015 р. скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог управління соціального захисту населення Фастівської районної державної адміністрації відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя О. О. Беспалов
Суддя І. О. Грибан
Суддя О. А. Губська

(Повний текст постанови виготовлено 22.10.2015 року)

Головуючий суддя Беспалов О.О.

Судді: Губська О.А.

Грибан І.О.