Справа № 740/3618/15-а
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 740/3618/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Діденко О.П. Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

20 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14.09.2015 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Ніжинської міської ради Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення в частині, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду першої інстанції з позовом, в якому просила: визнати протиправним та скасувати п.п.6.11 п.6 рішення №3-63/2015 Ніжинської міської ради Чернігівської області від 25.12.2014 - 06.01.2015 в частині надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0.0238 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14.09.2015 позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою третя особа подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з копії рішення народного суду м. Ніжина від 30.05.1962 в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про фактичний поділ домоволодіння АДРЕСА_1 та визначення порядку користування земельною ділянкою - ОСОБА_4 виділено в користування земельну ділянку площею 444, 5 кв.м. (копія рішення а.с. 8).

Рішенням Ніжинського міського суду від 06.05.1991 (справа № 2-76/1991) визнано частково дійсним заповіт ОСОБА_5, посвідчений Ніжинською нотаріальною конторою 14.05.1982 за №2126, та свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріальною конторою 18.12.1987 за № 4635 на ім'я ОСОБА_2 і ОСОБА_6, і за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 (одну другу) частину жилого будинку АДРЕСА_1, та виділено йому в користування город під літ. І площею 682,0 кв. м., а за ОСОБА_6 визнано право власності на 1/4 (одну четверту) частину даного будинку та виділено йому в користування город під літ. II площею 260 кв. м., а двір з будівлями під літ. II площею 326 м. кв. залишено у спільному користуванні ОСОБА_2 і ОСОБА_6 (копія рішення на а.с. 7 ).

Дане рішення було виконано, що встановлено рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 13.05.2014 (справа № 740/2233/13-ц). В даний час вказане рішення не змінене і не скасоване.

Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 46) позивачу ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 30.08.2005 державним нотаріусом Ніжинської міської державної нотаріальної контори, належить на праві власності 1/8 (одна восьма) частина жилого будинку АДРЕСА_1, які вона успадкувала після смерті свого батька ОСОБА_6 (копія свідоцтва про право на спадщину на а.с.10), та відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.44) 7/36 (сім тридцять шостих) частин цього ж будинку належить позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 03.02.2014 державним нотаріусом Ніжинської міської державної нотаріальної контори (які вона отримала у спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4 - копія свідоцтва про право на спадщину на а.с.13).

При цьому, п.п.6.11 п.6 рішення №3-63/2015 Ніжинської міської ради Чернігівської області від 25.12.2014 - 06.01.2015 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0,0238 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскаржуване рішення відповідача прийняте без з'ясування існуючих обставин, оскільки до позивача ОСОБА_3 в результаті спадкування частини жилого будинку АДРЕСА_1 після смерті її батьків, які мали право на користування земельною ділянкою - двором, на якій цей будинок розташований, перейшло і право користування земельною ділянкою на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у померлих батьків, а доказів припинення такого її права відповідачем не надано, у зв'язку з чим рішення у цій частині підлягає скасуванню як протиправне.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що ОСОБА_2 подав до Ніжинської міської ради Чернігівської області усі передбачені ст. 118 ЗК документи для одержання у власність земельної ділянки, у зв'язку з чим, апелянт вважає, що п.п.6.11 п.6 рішення №3-63/2015 Ніжинської міської ради Чернігівської області від 25.12.2014 - 06.01.2015 в частині надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0.0238 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд є правомірним.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта та вважає правомірною оскаржувану постанову, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 ЗК України 1990 року при передачі підприємствами, установами і організаціями будівель та споруд іншим підприємствам, установам і організаціям разом з цими об'єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди.

Аналогічна норма міститься в ч. 1 ст. 377 ЦК України, якою передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно положень ст. 120 Земельного кодексу України, чинного на даний момент, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на час звернення позивача з клопотанням про надання земельної ділянки) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Приписами ч. 5 ст.116 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Примусове припинення прав на земельну ділянку у відповідності до ст. 143 ЗК України здійснюється у судовому порядку з конкретно визначених підстав.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу, що відповідач при прийнятті спірного рішення зобов'язаний був встановити реальних землекористувачів, припинити право спільного користування та вилучити земельну ділянку в порядку, визначеному законом, однак, відповідачем не надані докази, якими б підтверджувалось вирішення питання припинення спільного користування двором співвласниками будинку АДРЕСА_1.

Більш того, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі повідомив, що у зв'язку з неприязними відносинами останнього з позивачем, апелянт не може погодити межі спірної земельної ділянки, а ОСОБА_3 не бажає, щоб ОСОБА_2 була приватизована земельна ділянка, яка перебуває у спільному користуванні. Вказане додатково підтверджує відсутність погодження землекористувача ОСОБА_3 на одержання ОСОБА_2 спірної земельної ділянки у власність.

Апелянт в судовому засіданні суду апеляційної інстанції стверджував про те, що ОСОБА_2 бажав отримати у власність лише свою частину земельної ділянки, а не ту, яка перебуває у спільному користуванні. Однак, такі доводи є сумнівними, оскільки земельна ділянка під Ѕ будинку ОСОБА_2 у відповідності до ч. 1 ст. 377 ЦК України і так знаходиться у його власності, а город під літ. І площею 682,0 кв. м. - знаходиться в користуванні ОСОБА_2 відповідно до рішення Ніжинського міського суду від 06.05.1991 (справа № 2-76/1991). При цьому, бажання отримати частину земельної ділянки, яка перебуває у спільному користуванні, підтверджується рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 хотів змінити порядок користування спірною земельною ділянкою, а саме отримати Ѕ такої земельної ділянки у власність, у зв'язку з тим, що між ним та ОСОБА_3 виникають суперечки стосовно порядку користування вказаною земельною ділянкою (двором), що робить неможливим спільне користування двором.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що рішення Ніжинської міської ради Чернігівської області від 25.12.2014 - 06.01.2015 №3-63/2015, в частині надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки орієнтовною площею 0,0238 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню.

Апелянт в апеляційній скарзі наголошує на тому, що ОСОБА_2 вже був виготовлений проект землеустрою та залишилось визначити та погодити зовнішні межі земельної ділянки, що апелянт не може зробити з ОСОБА_3, як співвласником будинку по АДРЕСА_1 суддів не бере до уваги вищевказані доводи апелянта з огляду на те, що виготовлення проекту землеустрою здійснено на підставі п.п.6.11 п.6 рішення №3-63/2015 Ніжинської міської ради Чернігівської області від 25.12.2014 - 06.01.2015, яке і є предметом оскарження в даній справі. При цьому, як встановлено вище, колегія суддів прийшла до висновку про протиправність п.п.6.11 п.6 рішення №3-63/2015 Ніжинської міської ради Чернігівської області від 25.12.2014 - 06.01.2015, тобто і проект землеустрою виготовлений передчасно.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14.09.2015 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст ухвали виготовлений 22.10.2015.

.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Шурко О.І.

ОСОБА_7