Справа № 2-а-481/10
Суддя: Борис О. Н.
Дата ухвалення: 2010-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу
Справа № 2-а-481/10
Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Борис О.Н., розглянувши у порядку письмового провадження в м. Кривому Розі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України у Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання дій суб'єкта владних повноважень незаконними та перерахунок сум щомісячної соціальної допомоги дітям війни та поновлення пропущеного строку, -
У грудні 2009 року ОСОБА_1 ( надалі позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного Фонду України у Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання дій відповідача незаконними та зобов'язання відповідача здійснити нарахування щомісячної соціальної допомоги за період з 2006 року по 31 серпня 2009 року, зобов'язати нараховувати щомісячну соціальну державну допомогу відповідно до ст.6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» надалі при нарахуванні пенсії , також просить поновити строк звернення до адміністративного суду. В обґрунтування зазначених позовних вимог позивач зазначила , що вона, як особа, має статус « дитина війни» , тому має право на отримання у 2006,2007,2008, 2009 роках доплати до пенсії з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року №6- рп/2007 в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Відповідач, як орган , що призначає .нараховує та виплачує доплату до пенсії , не виконав своїх зобов'язань. При зверненні до відповідача щодо виплати суми невиплаченої допомоги отримав відмову.
Позивач ОСОБА_1 надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та заперечення проти заявленого позову, позовні вимоги не визнав в повному обсязі . просив в позові відмовити.
Вивчивши письмові пояснення позивача, заперечення відповідача, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню. До даного висновку суд прийшов з наступного.
Предметом судового розгляду є право позивача на підвищення пенсії відповідно до ст. 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» на 30% мінімальної пенсії за віком та захист цього права від протиправних дій відповідача щодо нарахування, призначення та
Судом встановлено, ОСОБА_1 народилася 01 січня 1945 року та є особою , на яку поширюється дія абзацу 1 статті 1 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» № 2195 IV від 18 листопада 2004 року та має статус " дитини війни». Дана обставина підтверджується посвідченням ( а.с.10).
Згідно ст. 6 Закону № 2195 -IV дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога . що виплачується замість пенсії , підвищується на - мінімальної пенсії за віком, редакція цієї статті набрала чинності з 1 січня 2006 року.
Розглядаючи позовні вимоги за 2006 рік суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст. 87 Закону України « Про пенсійне забезпечення» № 1931- IV від 6 грудня 1991 року (з наступними змінами) суми пенсії , не одержані своєчасно з вини органу , що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.
Дію статті 6 Закону № 2195 -IV було зупинено на 2006 рік відповідно до п.17 ст. 77 Закону України « Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року № 5235 - IV .
Проте , Законом України від 22 березня 2006 року № 3367 - IV « Про внесення змін до ЗУ « Про Державний бюджет на 2006 рік» було внесено зміни та виключено п.17 ст. 77 зазначеного закону. Ці зміни набули законної сили через 10 днів після публікування 22 березня . тобто 2 квітня 2006 року було відновлено дію ст. 6 в редакції від 1 січня 2006 року.
Разом з тим, відповідно до вимог ст. 110 Закону України « Про державний бюджет України на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року ( із змінами . внесеними 19 січня 2006 року ) зазначене підвищення в 2006 році повинно було запроваджуватись поетапно за результатами виконання бюджету у першому півріччі згідно з порядком , який мав бути визначений ОСОБА_2 Міністрів України та погоджений Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. ОСОБА_2 Міністрів України у 2006 році так і не визначив порядку виплати 30% надбавки до пенсії « дітям війни» , що у свою чергу виключало можливість збільшення пенсії «Дітям війни». Згідно довідки відповідача , підвищення пенсії позивачу у 2006 році як « дитині війни» не здійснювалось. Тому , суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача , які стосуються вимог про нарахування та виплату надбавки до пенсії у 2006 році задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на законі.
Розглядаючи позовні вимоги за 2007 рік суд зазначає наступне.
Дію статті 6 Закону № 2195 -IV на 2007 рік було зупинено ст. 111 Закону України від 19 грудня 2006 року « Про Державний бюджет на 2007 рік» ( з урахуванням положень п.12 ст. 71 цього Закону) та визначено , що у 2007 році підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону виплачується особам , які є інвалідами ( крім тих. на яких поширюється дія Закону України « Про статус ветеранів війни , гарантії їх соціального захисту») у розмірі 50 % розміру надбавки . встановленої для учасників війни.
Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6- рп/2007 ( справа про соціальні гарантії громадян) визнані неконституційними положення п.12 ст. 71 Закону України « Про Державний бюджет на 2007 рік» щодо зупинення дії на 2007 рік ст. 6 Закону № 2195 -IV. Таким чином, дію ст. 6 цього Закону України відновлено.
Отже, Управління Пенсійного фонду України повинно було зробити перерахунок пенсії позивачу починаючи з 09 липня 2007 року, підстави для перерахунку за період з січня по 09 липня 2007 року - відсутні. Позивачем не надано доказів . що він є інвалідом і йому повинні підвищувати пенсію відповідно до ст. 6 Закону у розмірі 50% від розміру надбавки , встановленої для учасників війни.
Згідно з частиною 1 статті 28 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058- IV мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб . які втратили працездатність , визначеного законом.
Суд вважає за необхідне прийняти у своїх висновках поняття « мінімальна пенсія за віком» , про яке йдеться в ст. 28 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» , оскільки саме це правове визначення застосовується виключно в діях відповідача під час визначення пенсії громадянам та їх призначення.
Положення ст. 28 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не є перешкодою для застосування даної величини ( мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого , крім передбаченого частиною першою статті, мінімального розміру пенсії за віком.
Так, згідно з частиною першою статті 62 Закону України від 19.12. 2006 року № 489-V « Про Державний бюджет на 2007 рік» прожитковий мінімум для осіб , які втратили працездатність у на 2007 рік затверджений у наступних розмірах: з 1 січня - 380 грн, з 1 квітня - 406 грн, з 1 жовтня - 411 грн.
У відповідності до ч.З статті 62 Закону України від 19.12.2006 № 489- V « Про Державний бюджет на 2007 рік» встановлено, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058 з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом 5 частини 1 цією статті, збільшений на 1 відсоток.
Крім того , згідно ч.2 ст. 85 Закону України « Про пенсійне забезпечення» від 5.11.1991 р. № 1788 -XII ( з наступними змінами та доповненнями) виплата пенсій проводиться за поточний місяць загальною сумою у встановлені строки . але не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія.
Таким чином, відповідач повинен був підвищити пенсію починаючи з 9 липня по 31 грудня 2007 року у наступних розмірах:
за липень - (( 406 грн +1%)х30%):31х23 дня =123.02:31x23=91,27 грн;
за серпень - вересень (( 406 грн +1%) х30%)х2 місяці = ( 410,06 х30%)х2 =123, 02x2=246,04 грн;
жовтень- грудень (( 411 грн +1%)х30%)х3 місяці = 415.11 грн х30%х3 124,53 хЗ= 373,59 грн.
Всього за 2007 рік необхідно донарахувати 710.90 грн.
Підстави для перерахунку за період з січня по липень 2007 року були відсутні, оскільки позивач не надав докази, що він є інвалідом і йому повинні підвищити пенсію відповідно до ст. - Закону у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.
Заперечення відповідача стосовно того, що відповідно до ст. 28 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком як розрахункова величина застосовується лише до правовідносин . що регулюються цим законом , до такої категорії громадян як « діти війни» не застосовується спростовується вищенаведеними висновками.
Суд також вважає необхідним зауважити, що реалізація особою права , яке пов'язане з отриманням бюджетних коштів, котра базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно - правових актів національного законодавства , не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань , тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань судом не приймається до уваги.
Так, у справі « Кечко проти України» Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань . оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Суди не повинні приймати до уваги обставини, коли з набуттям чинності певним законом, його нормами призупиняється дія положень закону , що був прийнятий раніше. І тому до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права.
Розглядаючи позовні вимоги за 2008 рік суд зазначає, що правові підстави для вирішення таких вимог є аналогічними 2007 року.
Підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України № 107-VI « Про Державний бюджет України на 2008 рік» та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст статті 6 Закону України № 2195-IV викладено у наступній редакції : дітям війни ( крім тих. на яких поширюється дія Закону України « Про статус ветеранів війни , гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги , що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги , що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України « Про статус ветеранів війни ,гарантії їх соціального захисту» підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів.
Відповідно до частини 4 статті 14 Закону України « Про статус ветеранів війни , гарантії їх соціального захисту» учасникам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога , що виплачується замість пенсії підвищується на 10 відсотків від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Підстави для підвищення пенсії за період з 01 січня по 22 травня 2008 року відсутні , оскільки позивачу пенсія виплачувалась у збільшеному розмірі у січні - березні 2008 року - на 47.00 грн, з квітня - на 48,10 грн , що підтверджується довідкою відповідача , тому позовні вимоги за цей період не підлягають задоволенню.
Проте, Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року визнано неконституційними положення Закону України « Про Державний бюджет України на 1008 рік» № 107- VI від 28 грудня 2007 року щодо викладення положень ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни» № 2195- IV в новій редакції. Таким чином, відновлено дію ст. 6 Закону України № 2195- IV.
Ст. 58 Закону України « Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на 2008 рік затверджений у наступному розмірі : з 1 січня -470 грн, 1 квітня - -^81 грн, з 1 липня - 482 грн, з 1 жовтня - 498 грн.
Таким чином, відповідач повинен був провести підвищення пенсії у збільшеному розмірі відповідно до вимог ст. 6 Закону починаючи з 22 травня по 31 грудня 2008 року включно у наступних розмірах:
травень-481 грн х30%):31х10= 144.300:31x10=46.55 грн:
червень -481 грн х30% =144.30 грн;
липень- вересень - ( 482 грн х30 %) х 3 місяці =144,6 х3=433,80 грн;
жовтень- грудень - ( 498 грн х30 %)х3 місяці = 149,40 х3=448,20 грн.
Всього за 2008 рік потрібно було нарахувати та виплатити 1072,85 грн.
Суд вважає, що відповідач починаючи з 22 травня 2008 року неправомірно застосовує п.8 Постанови ОСОБА_2 Міністрів України № 530 від 28 травня 2008 року , якою встановлено , що « дітям війни» ( крім тих, на яких поширюється дія Закону України « Про статус ветеранів війни , гарантії їх соціального захисту « та « Про жертви нацистських переслідувань «) до пенсії виплачується підвищення у розмірах: з 22 травня 2008 року - 48.10 грн, з 01 липня 2008 року - 48.20 грн , бо ці положення протирічать Закону України « Про соціальний захист дітей війни» та рішенню Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року.
Розглядаючи позовні вимоги стосовно виплати за 2009 рік суд зазначає наступне.
Статтею 54 Закону України « Про Державний бюджет на 2009 рік» встановлено, що у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих. хто відноситься до основних соціальних та демографічних груп населення , встановлений у розмірах, що діяли у грудні 2008 року.
Таким чином , відповідач повинен був провести підвищення пенсії у збільшеному розмірі відповідно до вимог ст. 6 Закону з січня 2009 року по 31 серпня 2009 року у розмірі : ( 498.00х 30%) х 8 місяців -( 49,80 грн х 8) =99.60 х8 = 796.80 грн.
Таким чином, суд дійшов висновку , що відповідач діяв не у спосіб передбачений чинним законодавством на певний період часу , Рішення Конституційного Суду України не виконував , що стало причиною звернення до суду позивача.
Суд не враховує посилання відповідача на відсутність коштів для забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії позивачу, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів , як на підставу невиконання своїх зобов'язань , які встановлені ст. 46 Конституції України та ст. 6 Закону України « Про соціальний захист дітей зіжни».
Крім того, Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення « Про Пенсійний фонд України» і здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного Положення через створені в установленому порядку територіальні управління.
Відповідно до Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» рішення щодо призначення ,донарахування , перерахунок пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.
Таким чином, обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача , передбаченої ст. 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» , покладено на відповідні територіальні управління за місцем проживання позивача.
Відповідно до ч.2 ст.150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить: офіційне тлумачення Конституції України та законів України. З питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є - обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.
За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» , іншого нормативно-правового акту, який 5и визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.
Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист трав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За Преамбулою Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Статтею 58 зазначеного Закону на Пенсійний фонд покладене керівництво та управління солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі Авансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішення питань, пов'язаних з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного фонду.
Надання дітям війни соціальної підтримки є державною програмою соціальної допомоги, яка згідно ст.87 Бюджетного кодексу України відноситься до видатків Державного бюджету, а Пенсійний фонд України згідно ст.21 Бюджетного кодексу України є розпорядником бюджетних коштів для здійснення програми соціальної підтримки дітям війни та відповідно до ч.4 ст.22 Бюджетного кодексу України розробляє план своєї діяльності відповідно до завдань та функцій, визначених нормативно-правовими актами, виходячи з необхідності досягнення конкретних результатів за рахунок бюджетних коштів, а також розробляє на підставі плану діяльності проект кошторису та бюджетні запити і подає їх до Мінфіну України чи місцевому фінансовому органу, затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нічого рівня (до яких відноситься і відповідач) та інше.
Таким чином, вищенаведені норми свідчать про те, що обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст.6 Закону України № 2195-ІУ від 18.11.2004 г - покладено на відповідні територіальні управління за місцем проживання позивача.
Відповідно до глави 4 Бюджетного кодексу України про бюджетний процес та встановленому у ст.35 Бюджетного кодексу України порядку розроблення бюджетних запитів, які враховуються при підготовці проекту Державного бюджету України - суд вважає, що правомірними вважалися б дії відповідача у разі прийняття ним участі у формуванні Бюджету України, як це передбачено діючими нормативно-правовими актами, тобто відповідні звернення до Головного Управління та Пенсійного Фонду України з пропозиціями щодо обсягу бюджетних коштів, необхідних для його діяльності після надання Конституційним Судом України роз'яснень щодо неконституційності положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та на наступний бюджетний період. І такої можливості на погляд суду відповідач не був позбавлений.
Оскільки функції з призначення, виплати пенсій, надбавок, підвищення та доплат діючим законодавством покладено на органи Пенсійного фонду України, тому відповідач по справі заперечуючи проти адміністративного позову, у відповідності до вимог ч.2 ст.71 КАС України повинен був доказати правомірність своєї бездіяльності стосовно позивача. Таких доказів відповідачем не надано.
Водночас, суд при вирішенні спору по даній справі вважає, що відповідач ухилився від виконання покладених на нього державою обов'язків щодо призначення, нарахування та виплати позивачці підвищення до пенсії у розмірі, визначеному ст.6 Закону України № 2195-ІУ від 18.11.2004 р після прийняття Конституційним Судом України Рішення № 6-рп від 09.07.2007 р. та до кінця бюджетного року, чим відповідно були порушені права позивача.
Стосовно початку терміну дії положень Рішеннями Конституційного суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, та 22 травня 2008 року № 10- рп/2008 суд приймає до уваги абзац другий пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 1- рп/99 від 9 лютого 1999 року, яким визначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із лратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно- тгавовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Суд звертає увагу на те. що у Прикінцевих положеннях Закону України «Про соціальний захист дітей війни» ОСОБА_2 Міністрів України було дано доручення подати до Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом та привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом. Невиконання ОСОБА_2 Міністрів України наведених норм Закону не може слугувати підставою для порушення прав позивачки стосовно належної, гарантованої державою соціальної підтримки. Суд приходить до висновку , що відповідачем допущено не протиправні дії, а бездіяльність , оскільки відповідач, як суб'єкт щадних повноважень, при набранні законної сили Рішеннями Конституційного Суду України та відновленні дії ст. 6 Закону мав самостійно вчинити дії на виконання вимог розглянутих законодавчих актів, зробити перерахунок та виплатити недоплачені суми пенсії з врахуванням відповідного підвищення.
На думку суду, право позивача у даному випадку має бути захищене шляхом зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу належні суми підвищення , з урахуванням часткових виплат.
Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення конкретних сум недоплати , суд зазначає наступне.
З огляду на положення ст.ст. 21.105.162 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов'язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю. Встановивши, що відповідачі порушил и норми права, які регулюють спірні правовідносини, адміністративний суд повинен бу в визнати такі дії незаконними та зобов'язати відповідачів провести нарахування та виплату залежних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум.
Суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про зобов'язання відповідача нараховувати щомісячну соціальну державну допомогу відповідно до Закону України « Про соціальний захист дітей війни» надалі при нарахуванні пенсії, оскільки така позовна вимога заявлена на майбутнє, а в судовому порядку можуть бути захищені виключно порушені права, свободи або законні інтереси.
Вирішуючи клопотання позивача про поновлення пропущеного строку на звернення до суду , суд виходить з того, що враховуючи похилий вік позивача, йому необхідно поновити строк звернення до суду за 2006 рік. Розглядаючи позовні вимоги про поновлення строку звернення у 2007,2008 роках суд зазначає наступне.
Позивачем не пропущено строк звернення до суду виходячи з того, що згідно частини 2 статті 46 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії , не отримані з вини органу . що призначає та виплачує пенсію , виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. Статтею 87 Закону України « Про пенсійне забезпечення» також передбачено правило, згідно якої суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу , що призначає або виплачує пенсію , виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.
Так, частиною 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк , який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня , коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав , свобод чи інтересів . З пояснень позивача було встановлено, що про порушене право вона дізналася в вересні 2009 року з засобів масової інформації, а саме що є Рішення Конституційного суду і з аналогічним позовом звернення до судів України. Дана обставина дає суду підстави вважати, що строк позовної давності позивачем не пропущено . Відповідачем не виконувались покладені на нього державою обов'язки з 09 липня до 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 серпня 2009 року . чим порушується право позивача на залежне соціальне забезпечення у зазначені періоди.
Статтею 152 Конституції України встановлено, що закони , інші правові акти або їх окремі положення , що визнанні неконституційними , втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Відповідно до ч.2 ст.150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить: офіційне тлумачення Конституції України та законів України. З питань, передбачених цією статтею КСУ ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.
При цьому, статтею 74 Закону України « Про Конституційний Суд України» визначено, ж> Конституційний Суд України може вказати на преюдиціальність свого рішення при розгляді одами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами , що виникли внаслідок дії - неконституційного акта.
Між тим, у п. 5 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 конкретно зазначено, що « рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами , які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними».
Відповідно до ст. 73 Закону України « Про Конституційний Суд України» в разі, якщо акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції , то вони втрачають чинність від дня прийняття КСУ рішення про їх неконституційність.
Так, на звернення позивача щодо перерахунку підвищення до пенсії відповідач листом №7784/07-27 від 09.09.2009 року повідомив про неможливість нарахування та виплати підвищення до пенсії позивачу на 30% мінімальної пенсії за віком, проте, відповідного рішення про перерахунок чи про відмову в перерахунку відповідачем прийнято не було. Таким чином, суд приходить до висновку про протиправну бездіяльність відповідача.
Згідно до статті 71 ч.І КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно, відповідач по справі не довів правомірність своїх дій щодо нарахування та виплати допомоги за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня по 31 серпня 2009 року . Його доводи у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до вимог статті 11 ч.2 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне конкретніше сформулювати резолютивну частину постанови з метою можливості її виконання у подальшому.
На підставі викладеного та керуючись Законом України « Про соціальний захист дітей війни» , Законом України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007. Рішенням Конституційного Суду України №10/рп від 22 травня 2008 року ст.ст.8-12, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України у Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання дій суб'єкта владних повноважень незаконними та перерахунок сум щомісячної соціальної допомоги дітям війни , поновлення пропущеного строку - задовольнити частково.
Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, порушених бездіяльністю Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у період 2006 року.
Визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та за період з 22 травня 2008 року по 31 серпня 2009 року в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком - неправомірною.
Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області провести ОСОБА_1 нарахування та виплату щомісячної доплати до пенсії відповідно до статті 6 Закону України « Про соціальний захист дітей зійни», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком , встановленого частиною 1 статті 28 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» , з урахуванням передбаченого законодавством прожиткового мінімуму для осіб . які втратили працездатність , з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 серпня 2009 року - з урахуванням сум, виплачених у цей період.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції . який ухвалив оскаржуване рішення.
Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення ,а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства - з дня складання в повному обсязі.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.
Суддя Борис О.Н.