Справа № 805/15134/13-а
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/10023/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Швеця В.В.

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" до Відділу державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку про звільнення майна з під арешту та зняття заборони відчуження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з адміністративним позовом про звільнення майна з під арешту та зняття заборони відчуження.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2014 року залишено без змін постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року.

Не погоджуючись з постановою Донецького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року та ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2014 року, Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк", звернувся з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.08.2007 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № DOI0AU10106285, відповідно до якого ПАТ КБ «Приватбанк» надав ОСОБА_4 кредит в розмірі 14820,45 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 уклали договір застави № 3362И від 15.08.2007 року, предметом якого був автомобіль Daewoo FSO Lanos TF69Y, рік випуску 2007, реєстраційний номер НОМЕР_1. 29.04.2009 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у відношенні ОСОБА_4

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк" звернувся з адміністративним позовом про зобов'язання відповідача звільнити з-під арешту майно, яке належить на праві приватної власності громадянину України - ОСОБА_4 та знаходиться у заставі Публічного акціонерного товариства ""Комерційний банк "Приватбанк", а саме транспортний марки Daewoo FSO Lanos TF69Y, рік випуску 2007, реєстраційний номер НОМЕР_1, які накладені на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.07.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП 39041249, винесену старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку на користь стягувачів.

Відмовляючи у задоволенні позову, тобто вирішуючи даний спір по суті, суди як першої, так і апеляційної інстанцій виходили з того, що даний предмет позову підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Однак, такий висновок є помилковим і таким, що базується на невірному застосуванні норм процесуального права, з огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV. Саме відповідно до вимог цього Закону належить давати оцінку діям державного виконавця щодо вчинення виконавчих дій.

Предметом даного позову є зобов'язання відповідача зняти арешт з автомобіля марки Daewoo FSO Lanos TF69Y, рік випуску 2007, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4

Як зазначено вище, державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.07.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП 39041249 на користь стягувачів за судовим наказом № 2н/260/431/2013 виданого Ленінським районним судом 04 березня 2013 року.

Також автомобіль марки Daewoo FSO Lanos TF69Y, рік випуску 2007, реєстраційний номер НОМЕР_1, передане в заставу задля забезпечення виконання основного зобов'язання за кредитним договором від 15.08.2007 року, укладеним між "Комерційний банк "Приватбанк" та ОСОБА_4, про що 29.04.2009 року внесено запис до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

При цьому, позивач не просив, скасувати рішення суб'єкта владних повноважень (постанову про арешт майна третьої особи).

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною третьою статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

За приписами ч. 4 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» ( редакції, що діяла до 07 травня 2009 року), про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Відповідно до статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно із статтею 321 Цивільного кодексу України держава гарантує непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із передбачених статтею 11 ЦК України підстав у цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносинах, розглядаються судами у порядку цивільного судочинства.

Юрисдикція адміністративних судів відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, зокрема щодо оскарження його дій та бездіяльності. Проте ця норма має застосовуватися з урахуванням положень статей 216, 386, 388, 392, 393 ЦК України щодо способів захисту права власності, а також положень Цивільного процесуального та Господарського процесуального кодексів України стосовно юрисдикції судів.

Таким чином, провадження у справі за даним позовом підлягає закриттю, оскільки даний спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що рішення суду апеляційної інстанції постановлено з порушенням норм процесуального законодавства та підлягає скасуванню.

За правилами ч.1 ст. 228 КАС України, судові рішення обов'язково скасовуються, а позовна заява залишається без розгляду або закривається провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Якщо ж провадження за заявою, яку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, було помилково порушено, суд закриває провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 КАС України.

На підставі наведеного та керуючись статтями 157, 220, 222, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2014 року - скасувати, провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" до Відділу державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку про звільнення майна з під арешту та зняття заборони відчуження - закрити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Малинін

В.В. Швець