Справа № 810/3892/13-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/26373/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого Конюшка К.В.
суддів: Гончар Л.Я., Чалого С.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року
у справі № 810/3892/13-а
за позовом ОСОБА_1
до управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :
У липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області (далі - УДСО) про визнання протиправними дій щодо відмови у видачі довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження та зобов`язання видати вказану довідку (із зазначенням кількості днів, населеного пункту).
Постановою Київського окружного адміністративного суду від 15.08.2013, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2015, у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись зі вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 оскаржив їх у касаційному порядку.
У касаційній скарзі скаржник просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій з мотивів порушення цими судами норм матеріального та процесуального права, справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга обгрунтована тим, що суди попередніх інстанцій під час прийняття рішення не надали жодної оцінки матеріалам справи, які свідчать про участь позивача у ліквідації наслідків Чорнобильської АЕС. Зокрема, судами у своїх рішеннях не вказано мотивів неврахування наступних доказів перебування позивача у зоні відчуження: списку особового складу осіб, які брали участь у виконання спецзаходів в м. Прип`ять з 26.04.1986 по 26.05.1986; копії особової картки грошового забезпечення позивача; копії картки обліку доз радіоактивного опромінення; висновку службової перевірки від 08.05.1998.
Згідно з частиною другою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС) України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження, установленому пунктом 1 частини першої статті 222 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і правильність застосування судами норм процесуального та матеріального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Як установлено судами попередніх інстанцій, позивач мав пенсійне посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії ЧАЕС серія НОМЕР_1 , яке втратило чинність 01.10.1998.
28.05.2013 ОСОБА_1 звернувся до УДСО з заявою про видачу довідки про підвищення оплати праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).
09.07.2013 листом № 13/4-1 відповідач повідомив, що ОСОБА_1 за архівними матеріалами УДСО як учасник ліквідації наслідків аварії ЧАЕС у 1986 року не значиться та запропонував позивачу надати додаткові документи, а саме: копію маршрутного листа чи довідки, які позивач отримав після закінчення строку відрядження в зону відчуження; відомості щодо місця проходження служби під час ліквідації наслідків аварії. Вказані документи позивач не надав.
Також судами попередніх інстанцій установлено, що відповідно до змісту листа від 21.05.2012 № 13/4-Г-485 позивач не рахується в списках до наказів по особовим справам за 1986 рік щодо відрядження в зону відчуження для участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, через що відповідач позбавлений можливості надати довідку ф.-122 та маршрутний лист за період з 03.05.1986 по 16.05.1986.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що надані позивачем документи не підтверджують факт участі ОСОБА_1 у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає висновки судів попередніх інстанцій передчасними з огляду на таке.
Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи регулює Постанова Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Постанова).
Пунктами 2, 3 Постанови визначено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.
Інвалідам з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, віднесеним до категорії 1, а також учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 р. - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 р. до 31 грудня 1986 р. - не менше 5, а у 1987 р. - не менше 14 календарних днів, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення синього кольору, серія А. При цьому у посвідченні на правій стороні по діагоналі зліва направо ставиться штамп фарбою червоного кольору «Перереєстровано» і на вільному місці виконується запис про дату перереєстрації.
Починаючи з 01.10.1998 зазначене посвідчення без такого штампу вважається недійсним. Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» і «Постраждалий від Чорнобильської катастрофи» (категорії 1, 2, 3 серії А) без відмітки про перереєстрацію, передбачену у абзаці першому пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.1997 № 135, з тимчасовими вкладками, затвердженого цією постановою зразка, для осіб, які станом на 01.10.1998 не отримали відповідної довідки у Державному галузевому архіві Міністерства оборони, вважаються чинними до 1 травня 1999 року.
Згідно з пунктом 10 Постанови посвідчення видаються: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).
Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.
Відповідно до статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон), учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Положеннями пункту 2 статті 14 Закону передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: - з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів; - з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів; - у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи; - евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття); - особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, - категорія 2.
Підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами, дане твердження передбачено абзацом 1 статті 15 Закону.
Водночас, згідно з частиною четвертою статті 15 Закону видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.
Колегія суддів звертає увагу на те, що предметом спору у цій справі є правомірність дій УДСО щодо відмови у видачі відповідної довідки ОСОБА_1 , а не право позивача на користування пільгами й компенсаціями, встановленими Законом чи іншими актами законодавства, для якого обов`язковою умовою є наявність дійсного посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Відповідно до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення судів попередніх інстанцій названим вимогам процесуального закону відповідають не в повній мірі.
Згідно з положеннями пункту 3 частини першої статті 163 КАС України постанова складається, зокрема, з мотивувальної частини із зазначенням: встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів.
У рішеннях судів попередніх інстанцій у цій справі відсутні мотиви неврахування окремих доказів, а саме документів, які свідчать про участь ОСОБА_1 в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Відповідно до частини першої статті 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з частиною четвертою статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.
Ураховуючи вказані положення правових норм адміністративного судочинства стосовно принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі та належності доказів, колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на те, що під час нового розгляду цієї справи та прийняття рішення по суті спору суду першої інстанції необхідно дослідити та надати об`єктивну правову оцінку доказам, на які у своїх доводах посилається позивач, зокрема списку особового складу осіб, які брали участь у виконання спецзаходів в м. Прип`ять з 26.04.1986 по 26.05.1986, копії особової картки грошового забезпечення позивача, копії картки обліку доз радіоактивного опромінення, висновку службової перевірки від 08.05.1998.
З огляду на викладене доводи касаційної скарги заслуговують на увагу, у зв`язку з чим наявні підстави для її задоволення та скасування рішень судів попередніх інстанцій з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Частиною першою статті 220 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з частиною другою статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судами попередніх інстанцій було порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Керуючись статтями 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Київського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року в цій справі скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 237 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий

(підпис)

К.В. Конюшко

Судді

(підпис)
Л.Я. Гончар

(підпис)
С.Я. Чалий

Згідно з оригіналом помічник судді М.Р. Мергель