Справа № 2а-6700/10/2670
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2010-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

О К Р Е М А У Х В А Л А
11 серпня 2010 року № 2а-6700/10/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., при секретарі судового засідання Поліщук О.А., розглянувши позовну заяву
за позовом Відкритого акціонерного товариства "Перестрахувальне товариство "Європоліс"
до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Києва
про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень -рішень
Під час розгляду справи було встановлено, що податкові повідомлення-рішення були прийняті відповідно до Акта перевірки від 16.03.2010 № 561/23-12/21510644.
Проведення перевірки було доручено співробітнику ДПІ у Шевченківському районі м. Києва Головному державному податковому ревізору-інспектору ОСОБА_1 відповідно до постанови слідчого прокуратури Деснянського району міста Києва про проведення перевірки від 10.12.2009.
Позапланова документальна перевірка ВАТ „Перестрахувальне товариство „Європоліс охоплювала період з 01.01.2007 по 31.12.2008 та стосувалася питань дотримання податкового законодавства при здійснені господарської діяльності не повязаної з основним видом діяльності при продажу нежилих приміщень фізичним особам, а також повноти нарахування податку з доходів фізичних осіб в даній господарській операції.
Фактично перевірка стосувалася питань дотримання вимог податкового законодавства при продажу нежилих приміщень ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) за період з 01.01.2007 по 31.12.2008. За своєю правовою природою така перевірка була здійснена з визначенням податкових зобов'язань за непрямими методами.
Відповідно до п.п.4.3.1 п.4.3 ст.4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державним цільовими фондами" якщо контролюючий орган не може самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків згідно з підпунктом "а" підпункту 4.2.2 статті 4 цього Закону у зв'язку з не встановленням фактичного місцезнаходження підприємства чи його відокремлених підрозділів, місцезнаходження фізичної особи або ухиленням платника податків чи його посадових осіб від надання відомостей, передбачених законодавством, а також якщо неможливо визначити суму податкових зобов'язань у зв'язку з неведенням платником податків податкового обліку або відсутністю визначених законодавством первинних документів, сума податкових зобов'язань платника податків може бути визначена за непрямим методом. Цей метод може застосовуватися також у випадках, коли декларацію було подано, але під час документальної перевірки, що проводиться контролюючим органом, платник податків не підтверджує розрахунки, наведені у декларації, наявними документами обліку у порядку, передбаченому законодавством.
Застосування непрямого методу для визначення податкових зобов'язань платників податків у випадках, не передбачених цим пунктом, не дозволяється. Методика визначення суми податкових зобов'язань за непрямими методами затверджується законом і є загальною для всіх платників податків. Порядок застосування непрямих методів визначення суми доходів фізичної особи визначається з урахуванням норм закону з питань оподаткування доходів фізичних осіб.
Судом було встановлено, що відповідач, отримавши постанову слідчого прокуратури, у порушення п.п.4.3.5 п.4.3 ст.4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державним цільовими фондами" не приймав рішення про застосування непрямих методів.
Відповідачем за результатами перевірки було зроблено висновок про порушення позивачем п.п. 4.1.3, п.4.1 ст.4, п.п. 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України від 28.12.1994 "Про оподаткування прибутку підприємств", що призвело до заниження податку на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 297 339 грн.; та про порушення п.п. 2.3.1 п.2.3 ст.2, п.4.1 ст.4, п.п. 7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 473 142,40 грн.
Акт перевірки підписаний Головним державним податковим ревізором-інспектором ОСОБА_1
15.04.2010 позивачу був направлений лист „Про надання інформації № 3999/10/23-1207. Зазначеним документом, що підписаний заступником начальника ОСОБА_4, був змінений висновок зазначеного вище акта перевірки: "Перевіркою встановлено порушення п.п. 4.1.3 п.4.1 ст.4, п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 535 178 грн.; п.п. 2.3.1 п.2.3 ст.2, п.4.1 ст.4, п.п. 7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" в періоді, що перевірявся на загальну суму 473 142,40 грн.".
З наданих представником позивача пояснень було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що вказана особа не проводила перевірки позивача та не отримувала направлення на її проведення, тому внесення нею змін до акту є порушенням законодавства.
Крім того, судом було встановлено, що в червні 2009 року проводилася виїзна планова перевірка, результати якої викладені в Акті № 2201/21510644 "Про результати виїзної планової перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2006 по 31.12.2008". В підпунктах 3.1.2.4 3.1.2.5, а також пункті 3.1.4 цього Акта не було встановлено порушень податкового законодавства під час отримання позивачем доходів від діяльності, інша, ніж страхова.
Під час проведення перевірки у 2010 році відповідачем не було враховано вказаної обставини та не надано їй належної оцінки.
Таким чином, різними посадовими особами відповідача за результатами перевірки одного й того ж періоду зроблено суперечливі висновки. Будь-яких заходів до цих посадових осіб, а саме, що проводили перевірку у період 2009 року та не встановили жодних порушень, відповідачем вжито не було.
Відповідно до п. 1 ст.11 Закону України "Про державну податкову службу України" органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати документальні невиїзні перевірки (на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів) незалежно від способу їх подачі), а також планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), додержання валютного законодавства юридичними особами, їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичними особами, які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно із законами України покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі), крім Національного банку України та його установ (далі - платники податків).
Відповідно до ст.11-1 Закону планова виїзна перевірка проводиться за сукупними показниками фінансово-господарської діяльності платника податків за письмовим рішенням керівника відповідного органу державної податкової служби не частіше одного разу на календарний рік.
Як свідчать обставини справи, у червні 2006 року відповідач провів планову виїзну перевірку, а у березні 2010 року - невиїзну документальну перевірку.
Підставою для проведення планової перевірки є подані податкові декларації, звіти та інші документи, пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів) незалежно від способу їх подачі. Позапланова ж перевірка має бути виїзною.
Слідчим Прокуратури Деснянського району м. Києва, як зазначено вище, постановлено проведення позапланової перевірки. Однак, відповідачем була проведена невиїзна документальна перевірка.
Проведення іншої, ніж вимагав слідчий прокуратури, перевірки пояснювалося в судовому засіданні тим, що позивач відмовився допускати працівників відповідача до проведення перевірки.
Дослідивши постанову слідчого прокуратури, суд встановив, що призначаючи позапланову перевірку слідчий керувався вимогами ст.66 КПК України. Відповідно до ст.66 КПК України особа, яка провадить дізнання, слідчий, прокурор і суд в справах, які перебувають в їх провадженні, вправі викликати в порядку, встановленому цим Кодексом, будь-яких осіб як свідків і як потерпілих для допиту або як експертів для дачі висновків; вимагати від підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян пред'явлення предметів і документів, які можуть встановити необхідні в справі фактичні дані; вимагати проведення ревізій, вимагати від банків інформацію, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб у порядку та обсязі, встановлених Законом України "Про банки і банківську діяльність". Виконання цих вимог є обов'язковим для всіх громадян, підприємств, установ і організацій.
У передбачених законом випадках особа, яка проводить дізнання, слідчий, прокурор і суд в справах, які перебувають в їх провадженні, вправі доручити підрозділам, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, провести оперативно-розшукові заходи чи використати засоби для отримання фактичних даних, які можуть бути доказами у кримінальній справі.
Жодна з зазначених в законі дій не могла бути виконана шляхом проведення перевірки податковим органом.
Стаття 11-1 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" також не містить підстав для проведення податковими органами позапланових виїзних перевірок за постановою слідчий прокуратури.
Отже, відповідач, під час організації та проведення перевірки необґрунтовано керувався постановою слідчого прокуратури.
Відповідно до ст.11-2 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" визначені умови допуску до проведення перевірки, відсутність яких є підставою для відмови в допуску до проведення такої перевірки.
З огляду на це, відмова позивача працівникам відповідача в допуску до проведення позапланової перевірки, призначення якої було здійснено з порушенням вимог чинного законодавства є правомірною, зумовленою неправомірними діями працівників відповідача.
Розраховуючи податкові зобовязання, відповідач під час перевірки керувався Звітом про оцінку майна нежилого приміщення площею 445,8 кв.м, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Старовокзальна,13, складеним СПД ФО ОСОБА_5
Вказаний Звіт був покладений в основу розрахунку ціни нерухомого майна, що було продане позивачем, та донарахування йому податку на додану вартість та податку на прибуток.
При оцінці зазначеного документу посадовими особами податкового органу не враховано, що зазначений звіт, використаний як висновок спеціаліста, складений оцінником майна на замовлення юридичної особи, яка жодного відношення ні до кримінальної справи, ні до податкових або правоохоронних органів не мала. Встановивши зі змісту висновку, що останній складено на обмеженому матеріалі (огляд обєкту оцінки не здійснювався), податковий орган будь-яких заходів щодо встановлення незалежної ціни обєкту оцінки не здійснював. Перенесення висновків вказаного Звіту до складеного відповідачем акту призвело до порушення п.2.3.4 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства що затверджено наказом Державної податкової адміністрації України від 10 серпня 2005 р. № 327 та, як наслідок, винесення необґрунтованого рішення.
З наданих суду документів встановити яка саме перевірка була проведена податковим органом не виявилось можливим, відповідач не вмотивував підстав її проведення, що потягло за собою грубе порушення приписів ч.2 ст.19 Конституції України, ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України та Закону України "Про Державну податкову службу в Україні" та, як наслідок, порушення прав і законних інтересів позивача, виникнення судового спору та створило негативний імідж податкового органу - Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва.
Відповідно до ст.166 Кодексу адміністративного судочинства України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.
У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
Керуючись положеннями ст.ст.160, 165, 166 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,
1. Винести окрему ухвалу стосовно порушення посадовими особами Державної податкової інспекції у Шевченківському районі місті Києва вимог ч.2 ст.19 Конституції України, ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, Законів України "Про державну податкову службу в Україні", "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".
2. Направити окрему ухвалу до Державної податкової адміністрації України у місті Києві для вжиття заходів щодо встановлення осіб, з вини яких допущені вказані вище порушення вимог чинного законодавства України та притягнення їх до відповідальності.
3. Зобов'язати Державну податкову адміністрацію України у місті Києві надати суду повідомлення про вжиті заходи не пізніше одного місяця з дня отримання даної ухвали.
4. Ухвалу направити до Державної податкової адміністрації України у місті Києві та Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва.
Окрема ухвала набирає законної сили відповідно до вимог статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена особами, інтересів яких вона стосується.
Суддя Р.О. Арсірій