Справа № 815/5466/15
Суддя: Глуханчук О. В.
Дата ухвалення: 2015-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5466/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Глуханчук О.В., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ІПГ "Майстер" до Одеської митниці ДФС про визнання неправомірними дій,

ПОСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІПГ "Майстер" звернулось до суду з адміністративним позовом до Одеської митниці ДФС про визнання неправомірними дій з митного оформлення та визнання митної вартості товарів за МД №500060804/2014/001729 від 31 жовтня 2014 року, визначеної за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив про те, що 31 жовтня 2014 року ТОВ "ІПГ "Майстер" подано електронну митну декларацію №500060804/2014/001729 з метою митного оформлення вантажу (мішки паперові з плівкою) за прямим контрактом №18/14 від 17 березня 2014 року (інвойс №13-14 від 30 жовтня 2014 року). Митна вартість товару в електронній митній декларації визначена не за основним методом (ціною контракту), а за другорядним (ціною договору щодо ідентичних товарів). Жодних невідповідностей та зауважень до документів, помилок у митній декларації відповідачем виявлено не було, митне оформлення завершено, товар випущено у вільний обіг. Однак, позивач вважає, що митницею неправомірно прийнята задекларована у митній декларації №500060804/2014/001729 вартість товару за ціною договору щодо ідентичних товарів, з огляду на наступне. Так, позивач зазначив, що виключно митниця є суб'єктом коригування митної вартості. Розмитнення товару за митною декларацією №500060804/2014/001729 відбувалось за ціною ідентичних товарів, визначеною у митній декларації №500060804/2014/001575, не може братися за основу під час визначення митної вартості товару у митній декларації №500060804/2014/001729. Також, позивач зазначив про те, що під час митного оформлення товару за митною декларацією №500060804/2014/001729, відповідач не скористався можливістю визначення митної вартості товару за основним методом - ціною контракту.

За таких обставин, позивач вважає, що у відповідача не було законних підстав для митного оформлення та визнання митної вартості товарів за митною деклараціює №500060804/2014/001729 від 31 жовтня 2014 року, визначеної за другорядним методом.

У судовому засіданні 06 жовтня 2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання 06 жовтня 2015 року не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Представник позивача у судовому засіданні після надання пояснень по справі, у зв'язку з неявкою представника відповідача не заперечував щодо продовження розгляду справи у порядку письмового провадження.

З урахуванням вищенаведеного, заслухавши думку представника позивача, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступні обставини та факти.

Так, судом встановлено, що 31 жовтня 2014 року ТОВ "ІПГ "Майстер" за електронною вантажною митною декларацією №500060804/2014/001729 заявив до митного оформлення, придбаний за контрактом від 17 березня 2014 року №18/14, товар - мішки паперові з плівкою (з білим верхом і поліетиленовим вкладишем) для будівельних сипучих сумішей з логотипом (а.с.18)

Митна вартість товару в електронній митній декларації №500060804/2014/001729 була визначена за другорядним методом, а саме ціною договору щодо ідентичних товарів.

В обґрунтування обраного методу визначеної митної вартості товару (за ціною договору щодо ідентичних товарів), позивачем було надано відповідачу митну декларацію №500060804/2014/001575 від 10 квітня 2014 року, тобто ту за якою визначено ціну договору по ідентичним товарам.

Митне оформлення було здійснено Південною митницею Миндоходів за ціною договору щодо ідентичних товарів, митне оформлення завершено, товар випущено у вільний обіг.

Разом із тим, посилаючись на те, що саме на митницю покладено обов'язок щодо здійснення митного оформлення та митного контролю, під час здійснення яких перевіряється правильність визначення обраного декларантом методу визначення митної вартості товарів, позивач вважає, що під час митного оформлення МД №500060804/2014/001729 від 31 жовтня 2014 року та митного контролю відповідачем протиправно прийнято задекларовану ТОВ "ІПГ "Майстер" вартість товару - за ціною договору щодо ідентичних товарів без належної перевірки можливості застосування основного методу (за ціною договору) або другорядних методів, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Таким чином, вважаючи неправомірними дії відповідача з митного оформлення та визнання митної вартості товарів за МД №500060804/2014/001729 від 31 жовтня 2014 року, визначеної за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів), позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом..

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

За приписами чч. 1-2 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

В свою чергу, згідно вимог ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначені статтею 57 МК України.

Згідно з частиною 1 вказаної статті, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

При цьому частинами 2, 3, 6 ст. 57 МК України, передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 57 МК України, застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Натомість, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2014 року позивачем було подано до Південної митниці Міндоходів митну декларацію №500060804/2014/001729 з метою митного оформлення товару та самостійно без консультацій з митним органом заявлено митну вартість за ціною щодо ідентичних товарів.

Отже, Південна митниця Міндоходів самостійно не приймала рішення про визначення митної вартості товару і погодилася з митною вартістю, визначеною ТОВ "ІПГ "Майстер" та методом її визначення, який застосував декларант, а саме за ціною договору щодо ідентичних товарів.

З огляду на зазначене, не має підстав вважати дії митного органу такими, що вчинені всупереч вимогам Митного кодексу України.

Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду України від 25.11.2014 року у справі №21-338а-14.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилався позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та нормах діючого законодавства, а також за відсутності підстав для визнання неправомірними дій відповідача з митного оформлення та визнання митної вартості товарів за МД №500060804/2014/001729 від 31 жовтня 2014 року самостійно визначеної позивачем за другорядним методом - ціною договору щодо ідентичних товарів, у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Керуючись ст.ст. 2, 6-9, 11, 23, 69, 71, 72, 86, 128, 158-163, 254 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю "ІПГ "Майстер" до Одеської митниці ДФС про визнання неправомірними дій з митного оформлення та визнання митної вартості товарів за МД №500060804/2014/001729 від 31 жовтня 2014 року, визначеної за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів) - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано у строк, встановлений статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Одеського окружного адміністративного суду, та одночасно її копія до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Глуханчук