Справа № 454/1062/15-а
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року Справа № 876/6731/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

представника відповідача Лавріва В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_2 та управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області на постанову Сокальського районного суду Львівської області від 27 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

20 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області, в якому просила: визнати протиправними дії та рішення відповідача щодо призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах з 25.11.2014 р., а не з дня звернення за пенсією; скасувати рішення відповідача в частині призначення пенсії з 25.11.2014 р., а не з дня звернення за пенсією; зобов'язати призначити пенсію за віком на пільгових умовах з дня звернення за такою, тобто з 16.11.2012 р.

Сокальський районний суд Львівської області постановою від 27 травня 2015 року позов задовольнив частково.

Визнав протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області щодо призначення належної ОСОБА_2 пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до постанови Сокальського районного суду Львівської області від 14 квітня 2014 року з 25 листопада 2014 року, а не з дня звернення із заявою про призначення такої пенсії, тобто з 30 серпня 2013 року.

Зобов'язав управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області призначити ОСОБА_2 з 30 серпня 2013 року пільгову пенсію за віком відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як особі, що досягла 50-річного віку, стаж роботи якої складає 20 років, з яких 10 - на роботах із важкими та шкідливими умовами праці, передбаченими Списком №2 Виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зарахувавши до спеціального стажу, що дає право на пільгову пенсію, період роботи з 20.02.1984 року по 09.06.1999 року.

Також суд постановив стягнути з управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області в користь ОСОБА_2 640 (шістсот сорок) грн. судових витрат. В задоволенні решти позову відмовив.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 та УПФ України в Сокальському районі подали апеляційні скарги, оскільки вважають, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає, що із заявою про отримання пенсії вперше звернулася 16.11.2012 року, та повторно 30.08.2013 року. Тому у відповідності до ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсію їй слід призначити саме з 16.11.2012 року.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині зобов'язання призначити їй (позивачці) пенсію з 30.08.2013 року та прийняти нову постанову про зобов'язання УПФУ призначити їй пенсію, починаючи з 16.11.2012 року та провести відповідний перерозподіл судових витрат, стягнувши на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 1100 грн.

Апеляційну скаргу УПФУ в Сокальському районі мотивує тим, що постановою Сокальського районного суду Львівської області від 18.04.2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2014 року, у справі №454/349/14-а зобов'язано УПФУ в Сокальському районі призначити ОСОБА_2 пільгову пенсію за віком відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Вказане рішення було долучено до заяви від 30.08.2013 року про призначення пенсії поза межами трьох місяців, як зазначено в абз. 3 п. 1.7 Порядку № 22-1, а тому днем звернення за пенсією не можна вважати день прийняття управлінням відповідної заяви.

Крім того, суд першої інстанції, на думку апелянта, безпідставно покликається на ухвалу Сокальського районного суду від 12.03.2015 року, якою відмовлено у задоволенні заяви УПФУ про роз'яснення судового рішення у справі №454/1062/15-а в частині дати з якої позивачці слід призначити пенсію, оскільки така ухвала не набрала законної сили станом на час розгляду даної справи судом першої інстанції.

Апелянт також звертає увагу на часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення з УПФУ в її користь судових витрат на правову допомогу в розмірі 640 грн. Разом з тим, судом не взято до уваги вимоги ч.1 ст. 94 КАС України, якою передбачено присудження судових витрат на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень з Державного бюджету України або відповідного місцевого бюджету.

В апеляційній скарзі УПФУ також зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції представник Управління заявляв усне клопотання про особисту участь позивача в судовому засіданні, що передбачено вимогами ст. 120 КАС України.

Однак, суд не з'ясував яким чином до канцелярії суду було подано адміністративний позов ОСОБА_2, яка на час подання позову перебувала за кордоном, а саме: чи його надіслала поштовим відправленням сама ОСОБА_2 з іншої держави, чи заява надійшла поштовим відправленням відправленим в межах України, чи його подав безпосередньо до суду представник Позивача.

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги пенсійного органу та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з'явилася, що відповідно до приписів ч.4 ст.196 КАС України не є перешкодою для розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи та доводи скарг, апеляційний суд вважає, що скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а апеляційна скарга УПФУ належить до задоволення частково з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що 30.08.2013 року ОСОБА_2 звернулась до УПФУ в Сокальському районі із заявою встановленого зразка про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах.

Листом УПФУ №84/03-43 від 03.01.2014 року повідомило позивачку про те, що рішенням комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років при ГУПФУ у Львівській області від 27.12.2013 р. відмовлено у підтвердженні пільгового характеру роботи ОСОБА_2 за списком №2.

Не погодившись з таким рішенням УПФУ ОСОБА_2 звернулася з позовом до суду.

Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 18.04.2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2014 року, задоволено позов ОСОБА_2. Скасовано рішення УПФУ про відмову ОСОБА_2 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Зобов'язано УПФУ в Сокальському районі призначити ОСОБА_2 пільгову пенсію відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

На виконання зазначеного рішення суду УПФУ в Сокальському районі призначило позивачці пенсію за віком на пільгових умовах з 25.11.2014 року, тобто з дня ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

ОСОБА_2 не погодилася з таким рішенням УПФУ та звернулася до управління із заявою про нарахування та виплату їй пенсії з дня первинного звернення до пенсійного органу із відповідною заявою, тобто з 16.11.2012 року. Однак УПФУ відмовило позивачці, мотивуючи свою відмову тим, що Сокальський районний суд в резолютивній частині постанови не конкретизував дату, з якої ОСОБА_2 слід призначити пенсію, а тому відповідно до вимог ст.83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.1.7 Порядку №22-1 таку слід призначити саме з 25.11.2014 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач зверталась із заявою про призначення їй пенсії саме 30.08.2013 року, тому дії УПФ щодо призначення такої з дня постановлення рішення апеляційним судом є протиправним.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є вірними.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В силу ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку.

У відповідності до ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пунктом 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду від 25.11.2005 №22-1 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

У разі, якщо до заяви про призначення, відновлення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за пенсією вважається день приймання заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що позивач звернулася до УПФУ в Сокальському районі із заявою встановленого зразка про призначення їй пенсії саме 30.08.2013 року (а.с. 71).

Враховуючи вищевикладені положення, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку щодо зобов'язання Пенсійного фонду призначити пенсію ОСОБА_2 починаючи з дня звернення з заявою, тобто 30.08.2013 року.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо її звернення із заявою до УПФУ 16.11.2012 року апеляційний суд залишає поза увагою, оскільки така заява була подана довільної форми та без долучення всіх необхідних документів. Відповідач відмовив у призначенні пенсії на підставі такої заяви, а відмова не була оскаржена у передбаченому законом порядку до органу вищого рівня або в судовому порядку.

При цьому, колегія суддів не бере до уваги покликання УПФУ щодо розгляду апеляційним судом скарги на ухвалу Сокальського районного суду від 12.03.2015 року, залишеній без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2015 року про відмову в роз'ясненні рішення суду в порядку ст. 170 КАС України з якого часу ОСОБА_2 необхідно призначити пенсію, тобто розгляду ідентичного спору.

Згідно п.3 ч.1 ст.155 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду якщо у провадженні цього або іншого адміністративного суду є адміністративна справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

В даній справі позивач оскаржує протиправне, на її думку, рішення пенсійного органу щодо призначення їй пенсії, а відтак, підстав для залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до положень ст. 155 КАС України відсутні.

Апеляційний суд критично оцінює доводи УПФУ щодо не дослідження судом першої інстанції яким чином позовна заява ОСОБА_2 була подана до суду першої інстанції під час її перебування поза межами території України з огляду на таке.

Право громадян на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у статті 55 Конституції України та ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»

Частиною 1 статті 6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією ч и бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи та інтереси.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справіv. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Згідно ч.1 ст. 56 КАС України сторона, а також третя особа в адміністративній справі можуть брати участи в адміністративному процесі особисто і (або) через представника.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому, апелянтом - УПФУ не доведено яким чином особиста участь позивачки у розгляді справи в суді першої інстанції та з'ясування судом яким чином її позовна заява подана до суду може вплинути на вирішення даного спору по суті.

Разом з тим, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо присудження судових витрат в розмірі 640 грн., понесених позивачкою з УПФУ в Сокальському районі.

Відповідно до ч.1 ст.87 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч.3 ст.87 КАС України встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать виграти на правову допомогу.

Відповідно до ст.97 КАС України, суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем сплачено 1100 грн. КМП «Юридичний центр захисту прав власників» у відповідності до договору про надання правової допомоги від 08.04.2015 року за здійснення представництва його інтересів в суді. (а.с.47-50, 67).

Частинами 1, 3 ст.90 КАС регламентовано, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (далі - Закон) розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» мінімальна заробітна плата становить 1218 грн.

Частиною 1 ст.94 КАС України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місяцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Виходячи із 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні компенсація становить 640 грн. за участь у судовому засіданні 27.05.2015 року, що присуджується на користь ОСОБА_2 з Державного бюджету України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо протиправності рішення УПФУ щодо призначення ОСОБА_2 пенсії не з дня її звернення із відповідною заявою встановленого зразка, а з дня постановлення апеляційним судом рішення у справі, предметом якої є відмова пенсійного орану в призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах та зарахування пільгового стажу роботи.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу п.1 ч. 1 ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права;

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що вирішуючи даний публічно-правовий спір, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального права, однак, помилково стягнув понесені позивачем судові витрати з управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі, а тому резолютивну частину постанови суду першої інстанції слід змінити.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. ст. 195, 196, 198, 201, ст. ст. 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області задовольнити частково. Постанову Сокальського районного суду Львівської області від 27 травня 2015 року у справі № 454/1062/15-а - змінити.

Викласти четвертий абзац резолютивної частини постанови в наступній редакції: ,,Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 640 (шістсот сорок) грн. судових витрат".

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов

Постанова в повному обсязі складена 12 жовтня 2015 року.