Справа № 2-а-867/11
Суддя: Пацко Д. В.
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-867/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року

Гощанський районний суд Рівненської області в складі :

головуючого судді Пацка Д.В.

при секретарі Буркальцю В.Ю.

за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_3 третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Гоща адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 сільської ради Гощанського району, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог ОСОБА_4, про визнання рішення нечинним та його скасування,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання рішення ОСОБА_2 сільської ради Гощанського районну № 91 від 25 серпня 2011 року недійсним.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідно до земельно-шнурової книги ОСОБА_2 сільської ради Гощанського району в його користуванні обліковуються земельні ділянки загальною площею 0,50 га, в тому числі 0,43 га біля будинку та 0,07 га біля ставка.

Земельна ділянка розміром 0,43 га знаходиться в с. Малинівка по вул. 17-го Вересня і на ній розташований житловий будинок з господарськими спорудами , що належать йому на праві приватної власності. Дана земельна ділянка, згідно викопіювання, межує від точки А до точки Б із земельною ділянкою , яка перебуває в користуванні ОСОБА_4 Навесні 2011 року позивач звернувся до ОСОБА_2 сільської ради з приводу самовільного зайняття ОСОБА_4 частини його земельної ділянки.

Комісією ОСОБА_2 сільської ради 19 квітня 2011 року проведено обміри земельних ділянок, які перебувають у користуванні позивача та ОСОБА_4 За результатами обмірів було встановлено, що фактична нестача площі земельної ділянки, яка перебуває в користуванні ОСОБА_5, становить 0,02 га, а в ОСОБА_4 перебуває у користуванні зайва земельна ділянка площею 0,04 га.

19 травня 2011 року рішенням № 67 ОСОБА_2 сільської ради Гощанського району затверджено акт обмірів земельних ділянок від 19 квітня 2011 року та зобовязано ОСОБА_5 та ОСОБА_4 привести межі земельних ділянок відповідно до меж, встановлених актом обмірів. Однак ОСОБА_4 не переніс огорожу, відповідно до даного рішення, та не усунув порушення права позивача щодо користування земельною ділянкою. У звязку з цим, позивач знову звернувся до ОСОБА_2 сільської ради із заявою з приводу встановлення межі земельної ділянки, відповідно до акту обміру від 19 квітня 2011 року.

ОСОБА_2 сільською радою 25 серпня 2011 року прийнято рішення № 91, згідно якого скасовано рішення ОСОБА_2 сільської ради № 67 від 19 травня 2011 року та запропоновано йому та ОСОБА_4 вивести межу у відповідності до планів забудови земельних ділянок та виготовити державні акти на право власності на земельні ділянки, які перебувають у їх користуванні.

ОСОБА_5 вважає, що прийнявши таке рішення, ОСОБА_2 сільська рада самоусунулася від виконання своїх обовязків щодо вирішення земельного спору та прийняття законного рішення,так як до повноважень сільських рад у галузі земельних відносин на території сіл відповідно до вимого ст. 12 ЗК України належить вирішення земельних спорів.

Згідно генерального плану забудови с. Малинівка Гощанського району станом на 1981 рік земельні ділянки , що перебувають у користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_4 позначені схематично без визначення кутових координат, а тому ОСОБА_5 вважає, що сільська рада зобовязана була встановити межі згідно акту обміру від 19 квітня 2011 року.

Позивач, посилаючись на ст.ст. 12, 152, 158 ЗК України, ст. ст. 25, 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», просить визнати нечинним рішення ОСОБА_2 сільської ради № 91 від 25.08.2011 та скасувати його.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_1 позов підтримали повністю, з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того, позивач пояснив, що земельна ділянка, яка перебуває в нього в користуванні, виділялася його бабі ОСОБА_6 і значилася за нею до її смерті до 19 січня 2002 року. За її згодою він почав будувати на цій земельній ділянці житловий будинок, а тому вважає, що своїм рішенням ОСОБА_2 сільська рада порушила його права як землекористувача. Рішення № 67 від 19.05.2011 виконано не було, а прийняте нове рішення сільської ради, яким скасовано попереднє рішення, звужує його права. Тому просить рішення сільської ради визнати незаконним та скасувати.

Представник ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_3 в судовому засіданні позову не визнала і пояснила , що у ОСОБА_5 відсутній державний акт на право приватної власності на землю, а існує лише запис у земельно-шнуровій книзі, що за ним обліковується 0,43 га землі, яка до19 січня 2002 року обліковувалася за ОСОБА_6 При фактичному обмірі земельної ділянки було встановлено, що ОСОБА_5 користується земельною ділянкою розміром 0,41 га. Розбіжність у площі земельної ділянки представник відповідача пояснює тим, що раніше площу земельної ділянки вимірювали сажнями і при виготовленні державних актів у сучасних умовах практично у всіх громадян існують розбіжності у площах земельних ділянок і тому, при погодженні документів на приватизацію землі, приймаються рішення щодо уточнення площі земельної ділянки. Також приймаючи рішення № 91 від 25 серпня 2011 року ОСОБА_2 сільська рада виходила з того, що і від позивача, і від третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_4 були заяви щодо встановлення меж згідно планів забудови, а не тільки акту обміру земельних ділянок. Ознайомившись з планами забудови і ОСОБА_5 і ОСОБА_4 було встановлено, що будинок ОСОБА_4 відповідає плану забудови від 1973 року і ним витримано відстань згідно плану до межі земельної ділянки, якою користується ОСОБА_5 Що стосується будинковолодіння ОСОБА_5, то у нього наявні відхилення від плану забудови і тому існуюча межа його не влаштовує. Вважає, що рішення ОСОБА_2 сільської ради від 25 серпня 2011 року є законним, так як правовстановлюючих документів ні у ОСОБА_5, ані у ОСОБА_4 немає, то відповідно сільська рада і прийняла рішення про встановлення межі земельної ділянки по фактичному використанню земельних ділянок і з урахуванням, встановлених на місці обставин. Межі, огорожі між ними як сусідами не було. Літом 2011 року були передані по господарські книги, з яких вбачається, що за дідом ОСОБА_5 обліковувалося 0,41 га біля будинку, а не 0,43 га. Пізніше приблизно у 1980-х роках було надано ще 0,9 га, таким чином стало обліковуватися 0,5 га. Вважає, що в задоволенні позову відмовити, оскільки він є безпідставний.

Третя особа на стороні відповідача , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що між ним та позивачем виникли неприязні стосунки , а тому ОСОБА_4 поставив огорожу згідно свого плану забудови два роки тому і ОСОБА_5 спочатку погодився з такою межею. Однак при виготовленні ОСОБА_4 державного акта на землю, позивач відмовляється підписувати погодження межі земельної ділянки , мотивуючи це тим, що ОСОБА_4 самовільно захоплено частину його земельної ділянки. Три рази переставляли огорожу. Вважає позов ОСОБА_5 безпідставним, а рішення ОСОБА_2 сільської ради - законним.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи в повному обємі та дослідивши письмові докази по справі, оцінюючи докази, досліджені в судовому засіданні, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 звернувся до ОСОБА_2 сільської ради з приводу самовільного зайняття ОСОБА_4 третьою особою на стороні відповідача, частини його земельної ділянки. За зверненням ОСОБА_5 - 19 квітня 2011 року комісією ОСОБА_2 сільської ради проведено обміри земельних ділянок, які перебувають у його користуванні та у користуванні ОСОБА_4 За результатами обмірів було встановлено, що фактична нестача площі земельної ділянки , яка перебуває в користуванні ОСОБА_5, становить 0,02 га, а в ОСОБА_4 перебуває у користуванні зайва земельна ділянка площею 0,04 га (а.с.4).

19 травня 2011 року ОСОБА_2 сільською радою Гощанського району було прийняте рішення № 67, згідно якого затверджено акт обмірів земельних ділянок від 19 квітня 2011 року та зобовязано ОСОБА_5 та ОСОБА_4 привести межі земельних ділянок відповідно до меж, встановлених актом обмірів (а.с.5).

Оскільки ОСОБА_4 не переніс огорожу, відповідно до прийнятого сільською радою рішення, то позивач знову звернувся до ОСОБА_2 сільської ради 2 серпня 2011 року із заявою з приводу встановлення межі земельної ділянки , відповідно до акту обміру від 19 квітня 2011 року .

З подібною заявою до ОСОБА_2 сільської ради і звернувся 5 серпня 2011 року ОСОБА_4

Як було встановлено судом, що підтвердили і сторони в судовому засіданні, рішення сільської ради № 67 від 19.05.2011 фактично сторонами виконане не було, в звязку з чим вони повторно звернулися до сільської ради.

За результатами звернень ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ОСОБА_2 сільською радою 25 серпня 2011 року прийнято рішення № 91, згідно якого скасовано рішення ОСОБА_2 сільської ради № 67 від 19 травня 2011 року та запропоновано ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вивести межу у відповідності до планів забудови земельних ділянок та виготовити державні акти на право власності на земельні ділянки, які перебувають у їхньому користуванні (а.с.6).

Позивач вважає , що даним рішенням порушуються його права як землекористувача, так як сільська рада попередньо встановила факт самовільного зайняття земельної ділянки ОСОБА_4, а наступним рішенням цей факт заперечила.

ОСОБА_5 посилається на те, що він є землекористувачем земельної ділянки розміром 0,50 га, з яких 0,43 га знаходиться біля будинку, на підставі запису у земельно - шнуровій книзі ОСОБА_2 сільської ради.

В судовому засіданні оглянуто оригінали погосподарських книг та копії земельно-шнурової книги.

Так, згідно земельно-шнурової книги від 01.07.2004, за ОСОБА_6 значиться всього земель зазначено 0,55 /0,50, вчинено запис 0,99 - 0,25 / 0,74 га.

Згідно записів в погосподарських книгах, за ОСОБА_6 з 1955 року по 1983 рік значилась земельна ділянка площею 0,41 га.

У відповідності до ч.5 ст. 20 ЗК Української РСР (в ред.1970 р.) право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості , засвідчується записами в земельно шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад . У відповідності до земельно шнурової книги по ОСОБА_2 сільській раді право користування земельною ділянкою розміром 0,50 га отримала ОСОБА_6 згідно рішення райвиконкому № 153 від 12.05.1972 року і , хоча у цій же земельно шнуровій книзі міститься запис про надання земельної ділянки ОСОБА_5 у такому ж розмірі , в судовому засіданні представник ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_3 пояснила, що даний запис був вчинений автоматично після смерті баби позивача - ОСОБА_6 після 19 січня 2002 року, а рішень сільська рада про надання саме ОСОБА_5 земельної ділянки взагалі не приймала.

Згідно ст.ст.22 , 23 ЗК Української РСР (в ред. 1990 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа , що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, заборонялося.

Згідно рішення №7/59 від 17 квітня 1995 року ОСОБА_2 сільською радою передано у приватну власність земельну ділянку ОСОБА_6 розміром 0,54 га для ведення особистого підсобного господарства та будівництва і обслуговування житлових будинків і господарських споруд та рекомендовано землекористувачам засвідчити право власності на землю державним актом. Таким чином, за ОСОБА_6 збереглося право користування земельною ділянкою і після введення в дію ЗК Української РСР - з 15 березня 1995 року.

ОСОБА_7 Кодексу Української РСР в редакції 1990 року діяли до 1 січня 2002 року до прийняття ОСОБА_7 Кодексу України .

Відповідно до підпункту „в пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ з 1 січня 2002 року відповідно до статті 125 ЗК України право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування , їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) , а з 2 травня 2009 року у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 року № 1066-УІ (1066-17) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Крім того , п.п. „г п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ передбачено , що громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки ( пункт 7 розд. Х „Перехідні положення ЗК України , одержані ними до 1 січня 2002 року у власність , у тимчасове користування у розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством.

Відповідно до ст. 158 ч.3 ЗК України, органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Відповідно до ст. 160 ЗК України, сторони, які беруть участь у земельному спорі, мають право знайомитися з матеріалами щодо цього спору, робити з них виписки, брати участь у розгляді земельного спору, подавати документи та інші докази, порушувати клопотання, давати усні і письмові пояснення, заперечувати проти клопотань та доказів іншої сторони, одержувати копію рішення щодо земельного спору, і, у разі незгоди з цим рішенням, оскаржувати його.

Разом з тим, згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», питання щодо скасування актів органів виконавчої влади, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням ради, прийнятим у межах її повноважень, вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з частиною 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 року № 7-рп/2009, справа № 1-9/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Оскільки прийняте ОСОБА_2 сільською радою рішення № 67 від 19.05.2011 року фактично сторонами не виконано, в звязку з чим не вичерпало свою дію виконанням, і дана обставина встановлена судом, сільська рада не мала повноважень скасовувати дане рішення, оскільки внаслідок його прийняття виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

За таких обставин прийняте ОСОБА_2 сільською радою рішення № 91 від 25.08.2011 року не може залишатися чинним та підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 6, 11, 14, 70, 71, 86, 158-163, 167, 185, 186 КАС України, ст.ст. 158, 160 ЗК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 сільської ради Гощанського району, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог ОСОБА_4, про визнання рішення нечинним та його скасування, - задовольнити.

Рішення ОСОБА_2 сільської ради Гощанського району № 91 від 25.08.2011 року «Про встановлення меж земельних ділянок між ОСОБА_5 та ОСОБА_6О.», яким скасовано рішення сільської ради від 19.05.2011 року № 67 «Про затвердження акту обмірів земельних ділянок», рекомендовано ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вивести межу у відповідності до планів забудови земельних ділянок, виготовити державні акти на право власності на земельні ділянки, які знаходяться в їхньому користуванні, визнати незаконним та скасувати.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Гощанський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня її проголошення, а особами, які не були присутні при її проголошенні протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.В. Пацко

Повний текст постанови суду виготовлено 23.10.2015 року.