Справа № 2а/0470/15018/11
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2012-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2012 р. Справа № 2а/0470/15018/11
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
за участю:
позивача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Голови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача керівник апарату Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії та стягнення матеріальної шкоди -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 до голови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4, в якому, з урахуванням уточнень, позивач просить визнати дій голови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4, за приховування інформації і за ненадання повної, обґрунтованої належної відповіді на звернення від 26.09.2011 року ОСОБА_3 неправомірними, зобовязати голову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4 надати повну та обєктивну відповідь на звернення ОСОБА_3 від 26.09.2011 року та завірені копії відповідних до скарги документів та стягнути з відповідача на корить позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 28,23 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 26.09.2011 року вона звернулась з письмовою скаргою щодо неналежного виконання службових обовязків секретарем Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по справі 4-163/11 на імя голови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4, яка отримана відповідачем 07.10.2011 року. В порушення вимог ст.1, 13, 16, 18, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян» позивачу не була надана повна та обєктивна відповідь на скаргу та неодноразові звернення, чим на думку ОСОБА_3 були порушені її конституційні та охоронювані законом права, свободи та інтереси.

Ухвалою від 30.01.2012 року судом було відкрито скорочене провадження в адміністративній справі та у строк, встановлений ч. 3 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, від відповідача надійшли заперечення проти позову.

Відповідно до ч.4 ст.183-2 КАС України у разі недостатності повідомлених позивачем обставин або якщо за результатами розгляду поданого відповідачем заперечення суд прийде до висновку про неможливість ухвалення законного судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу за загальними правилами цього Кодексу, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

За наслідками розгляду заперечень ухвалою суду від 20.02.2012 року дану справу було призначено до розгляду у судовому засіданні та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача керівника апарату Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5.

Позивач в судове засідання зявилась та крім пояснень, викладених у позовній заяві, пояснила, що приховування інформації з боку відповідача полягає в викладенні у відповіді від 03.11.2011 року обставин, які не відповідають дійсності, оскільки справа № 4-163/11 була розглянута апеляційним судом Дніпропетровської області 17.10.2011 року і станом на 03.11.2011 року повинна була перебувати в Красногвардійському районному суді м. Дніпропетровська. Також було наголошено на ту обставину, що відповідач самостійно у своїх запереченнях визнав факт надання необґрунтованої відповіді на її звернення від 26.09.2011 року. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не зявився був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та письмові заперечення, в яких просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у звязку з тим що, відповідь на скаргу ОСОБА_3 від 26.09.2011 року по справі 4-163/11 була надана в терміни, визначені Законом України «Про звернення громадян», підписана керівником апарату Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 відповідно до повноважень керівника апарату суду, визначених ст.149 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Щодо ненадання відповідей на неодноразові подальші звернення ОСОБА_3, то 05.02.2011 року позивачу була надана відповідь на інформаційний запит відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» за вих.№26160/11. Крім того, 21.12.2011 року на запит позивача від 19.12.2011 року, Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська була надана відповідь за вих.№26160/11.

ОСОБА_3 особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - керівник апарату Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, надала до суду клопотання про розгляд справи без її участі та письмові пояснення в яких зазначила, що скарга позивача від 26.09.2011 року була розглянута в порядку та терміни визначені Законом України «Про звернення громадян». Сама відповідь була надана з урахуванням знаходження справи № 4-163/11 на час перевірки по скарзі на розгляді в апеляційному суді Дніпропетровської області. Повторно позивач із скаргою та проханням надати інформацію не звертався. На інформаційні запити від 19.12.2011 року вх.№37583 та від 24.11.2011 року вх. №35408 були надані відповіді у відповідності до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Тому враховуючи вищевикладене, просить суд відмовити у задоволені позовних вимог.

В судовому засіданні судом було поставлено питання: чи звернуто позивачем позовні вимоги до належного відповідача. ОСОБА_3 зазначила суду, що вважає голову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4 належним відповідачем у справі та заперечувала проти заміни первісного відповідача на іншу особу.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в ній у своєї сукупності, встановив.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано та обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вирішуючи спір по суті, відповідно до ст. 159 КАС України, суд приймає рішення, яке повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, суд, розглядаючи справу, повинен перевірити чи відповідають дії субєкта владних повноважень, в даному випадку голови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4, критеріям, встановлених частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та повно і всебічно зясувати всі обставини у справі.

07.10.2011 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від ОСОБА_3 надійшла скарга за вх.№30273 від 26.09.2011 року щодо неналежного виконання службових обовязків секретарем Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, з проханням притягнути до дисциплінарної відповідальності державного службовця секретаря суду ОСОБА_6 за неналежне виконання службових обовязків із занесенням дисциплінарного стягнення в особову справу службовця, про надання їй точної інформації і повідомлення щодо виду застосування дисциплінарного стягнення з наданням відповідної належним чином завіреної копії наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_6, а також про залучення її скарги до матеріалів справи №4-153/11.

За резолюцією голови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4 зазначена скарга була передана для реагування керівнику апарату суду ОСОБА_5.

03.11.2011 року керівником апарату Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 була надана ОСОБА_3 відповідь за вихідним № К-11, в якій зазначено, що заявник посилається у своїй скарзі на номер справи № 153/11, в якій вона не є учасником. Проте перевіркою бази даних суду було встановлено, що ОСОБА_3 зверталася до суду зі скаргою на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, даній справі було присвоєно № 163/11 і станом на 03.11.2011 року вона перебуває на розгляді в апеляційному суді Дніпропетровської області, а тому надати обґрунтовану відповідь не уявляється можливим. Також у відповіді було зазначено, що відсутні підстави залучати дану скаргу до матеріалів справи № 153/11.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів врегульовані Законом України «Про звернення громадян», № 393/96-ВР від 02.10.1996 року.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ч. 1 ст. 5 вказаного Закону звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Частинами 3 та 4 статті 7 цього Закону, встановлено, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Частиною 1 статті 19 Закону, визначено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, зокрема: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Отже, наведені вище норми чітко встановлюють, що звернення громадян адресуються і розглядаються тими особами, до повноважень яких відноситься вирішення порушених у зверненнях питань, а сам їх розгляд повинен відбуватися об'єктивно, всебічно і вчасно, тобто у строк, встановлений Законом.

Згідно ч. 4 ст. 149 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», яка встановлює повноваження керівника апарату суду, встановлено, що керівник апарату суду призначає на посаду та звільняє з посади працівників апарату суду, застосовує до них заохочення та накладає дисциплінарні стягнення. Добір працівників апарату суду здійснюється на конкурсній основі.

Виходячи з зазначеної норми, суд вважає, що саме до повноважень керівника апарату Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська віднесено розгляд питання, що було порушено в скарзі ОСОБА_3 від 26.09.2011 року, а саме: щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності державного службовця секретаря суду ОСОБА_6

За таких умов суд вважає, що відповідач голова Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4 передавши звернення ОСОБА_3 від 26.09.2011 року керівнику апарату суду ОСОБА_5 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок ведення діловодства за зверненнями встановлений громадян ОСОБА_7 з діловодства в місцевому загальному суді, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України № 68 від 27.06.2006 року.

Згідно п. п 4.1. п.4 вказаної ОСОБА_7, викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) та скарги громадян, що не підлягають розгляду відповідно до кримінального, цивільного чи адміністративного судочинства і розглядаються в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», реєструються в журналі вхідної кореспонденції за індексом першої літери прізвища заявника з дотриманням правил, визначених пунктами 2.1, 2.2 та 2.6 ОСОБА_7.

Підпунктом 4.2. пункту 4 ОСОБА_7, визначено, що після реєстрації в журналі вхідної кореспонденції діловодство за зверненнями громадян у суді ведеться згідно з ОСОБА_7 з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об'єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.97 № 348, із змінами.

У відповідності до абз. 1, 10 п.2 ОСОБА_7 з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об'єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.97 № 348, усі пропозиції, заяви і скарги, що надійшли, повинні прийматися та централізовано реєструватися у день їх надходження на реєстраційно-контрольних картах, придатних для оброблення персональними комп'ютерами (додаток № 1), або в журналах (додаток № 2).

Реєстраційний індекс складається з початкової літери прізвища заявника та порядкового номера пропозиції, заяви, скарги, що надійшла, наприклад, Д-401. Реєстраційний індекс може бути доповнений іншими позначеннями, що забезпечують систематизацію, пошук, аналіз і зберігання пропозицій, заяв і скарг.

Відповідно п.6 ОСОБА_7 № 348 у разі коли за результатами розгляду пропозицій, заяв і скарг даються письмові та усні відповіді робиться відповідний запис у реєстраційно-контрольних формах та у документах справи на вільному від тексту місці останнього аркуша (крім місця, призначеного для підшивки) або в окремій довідці. Індекс письмової відповіді складається з реєстраційного індексу та номера справи (за номенклатурою), до якої підшивається пропозиція, заява або скарга разом з документами щодо їх вирішення.

З матеріалів справи вбачається, що звернення ОСОБА_3 від 26.09.2011 року надійшло до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 07.10.2011 року та було зареєстровано в журналі реєстрації заяв, скарг і пропозицій за реєстраційним індексом Т-49.

03.11.2011 року відповідь на звернення від 26.09.2011 року було направлено ОСОБА_3 за індексом К-11, що підтверджується копією журналу реєстрації заяв, скарг і пропозицій та витягом з реєстру вихідної кореспонденції.

Зазначені обставини дають суду можливість встановити, що звернення позивача було прийнято у відповідності до вимог правил здійснення діловодства в місцевому загальному суді та розглянуто у строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян».

Суд звернув увагу на невідповідність індексу відповіді реєстраційному індексу звернення позивача, проте вказана обставина не свідчить про порушення прав позивача та протиправність дій відповідача або інших працівників суду, оскільки відповідь на звернення позивача була фактично надана.

Щодо ненадання повної, обґрунтованої належної відповіді на звернення від 26.09.2011 року суд зазначає, що здійснивши огляд відповіді від 03.11.2011 року суд встановив, що вказана відповідь фактично містить повну інформацію щодо всіх вимог, що були висунуті у зверненні, та містить посилання на обставини, за наявності яких неможливо вирішити порушені у зверненні питання на момент надання відповіді.

Суд не сприймає позицію позивача, що відповідач у своїй відповіді від 03.11.2011 року та запереченні на позовну заяву фактично визнав ту обставину, що відповідь є необґрунтованою та неповною, оскільки матеріалами справи підтверджується, що матеріали справи № 4-163/11 на момент розгляду звернення перебували в апеляційному суді Дніпропетровської області, що в свою чергу унеможливлює встановити обставини, які були зазначені у зверненні позивача, а, отже, вказана відповідь фактично ґрунтується на обставинах, що були перевірені та підтверджені.

Крім того, здійснивши аналіз норм чинного законодавства України, суд встановив, що осіб, які звертаються із заявами, скаргами та пропозиціями до відповідних органів, законом не обмежено у кількості звернень, у разі неотримання ними відповіді на поставлені ними питання.

Судом встановлено та не заперечувалось позивачем, що із повторною скаргою до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_3 не зверталась.

Таким чином, суд вважає твердження позивача про порушення її конституційних та охоронюваних законом прав та інтересів не обґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

За змістом частин 4, 5 ст.11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; зясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.

Суд дійшов висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у задоволені позовних вимог слід відмовити.

Щодо стягнення з відповідача суми сплачених судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.94 КАС України суд присуджує всі здійснені судові витрати на користь сторони, яка не є субєктом власних повноважень, якщо рішення прийнято на її користь.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_3 до голови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: керівник апарату Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5, про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Текст постанови у повному обсязі складено 16.03.2012 року.

Суддя ОСОБА_1