Справа № 820/6463/15
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

15 жовтня 2015 р. № 820/6463/15

Харківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Тітова О.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Костіної А.В.,

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Суомі Трейд» до Харківської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови, -

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Суомі Трейд» з адміністративним позовом до Харківської митниці ДФС, в якому просить суд визнати протиправним і скасувати рішення Харківської митниці ДФС про коригування заявленої митної вартості товарів №807000003/2014/002076/2 від 24.12.2014 року та визнати протиправним і скасувати рішення Харківської митниці ДФС про відмову визнати митну вартість заявлену декларантом з урахуванням додатково наданих документів, яке міститься у листі Харківської митниці ДФС №20-70-25-02/08-2/2147 від 19.03.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Харківська митниця ДФС, здійснюючи контролю за правильністю визначення заявленої митної вартості безпідставно та протиправно витребувала у позивача додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості, в тому числі і документи, які не мають відношення до операції з поставки оцінюваного товару. Також позивач стверджує, що не дивлячись на те, що подані ним документи належним чином підтверджували всі складові митної вартості імпортованого товару, не існувало передбачених законодавством обмежень для застосування першого методу визначення митної вартості за ціною контракту, Харківська митниця ДФС відмовилася визнавати заявлену позивачем митну вартість товарів та винесла оскаржуване рішення про коригування митної вартості. Позивач посилається ще і на те, що третій метод визначення митної вартості застосовано відповідачем з грубими порушеннями вимог законодавства з питань митної справи, оскільки товари, митна вартість яких взята митним органом в якості основи для коригування митної вартості, не можуть вважатися подібними з оцінюваними товарами в розумінні Митного кодексу України. Крім того, позивач стверджує, що відмова митниці визнати митну вартість з урахуванням додатково наданих документів є необґрунтованою та незаконною. А тому, на думку позивача, ці рішення Харківської митниці ДФС є протиправними і повинні бути скасовані.

Представник Харківської митниці ДФС в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі. У поданих до суду запереченнях та в процесі розгляду справи відповідач зазначив, що підставою для витребування додаткових документів була наявна у митного органу інформація про факт митного оформлення подібних товарів за більшою митною вартістю ніж заявлено позивачем, а також наявність розбіжностей у поданих документах. Між митницею та декларантом була проведена процедура консультацій шляхом направлення електронних повідомлень з вимогою надати додаткові документи, передбачені ч.3 ст.53 МК України, та з розясненням причин які є перешкодою для визнання митної вартості за ціною договору. У звязку з відмовою декларанта надати додаткові документи та керуючись п.2 ч.6 ст.54 Митного кодексу України, митниця зробила висновок, що декларантом заявлені неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товару.

Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наданих доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Суомі Трейд» підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

В результаті розгляду справи судом встановлено, що 12.03.10 товариство з обмеженою відповідальністю «Суомі Трейд» та естонська компанія «Antsla-Inno AS», уклали контракт №1 на поставку різного роду меблів.

В контракті сторони передбачили, що найменування, кількість і ціна товару, що поставляється, вказується в специфікаціях (п.1.1 контракту). При цьому ціна товару визначається в Євро (п.2.1 контракту) а вартість кожної конкретної партії товару визначається в специфікаціях на дану партію товару (п.2.3 контракту). Також сторони узгодили, що поставка товару буде здійснюватися на умовах FCA-Antsla (Естонія) Інкотермс 2000 (п.3.1 контракту).

В п.3.3. Контракту вказаний вичерпний перелік супровідних документів, які разом з партією товарів продавець передає покупцю - товариству з обмеженою відповідальністю «Суомі Трейд»: рахунок-фактуру (інвойс); товарно-транспортну накладну (CMR); вантажну митну декларацію експортера; сертифікат походження товарів; паспорт виробу.

19.12.14 сторони уклали специфікацію №39 до контракту де погодили розмір і ціну чергової партії меблів. В цей же день товар був завантажений у автомобіль, що підтверджується даними графи 21 CMR А№0729849 та оформлений в режимі експорт за митною декларацією №14ЕЕ4100ЕЕ73265520.

22.12.14 товар надійшов на митну територію України і 23.12.2014 року предявлений для митного оформлення до Харківської митниці ДФС за електронною митною декларацією (ЕМД) №807100000/2014/053658.

При цьому у ЕМД №807100000/2014/053658 товари були розділені на наступні три позиції в залежності від товарних підкатегорій до яких вони належать згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності: «Товар №1. Меблі для сидіння, що не обертаються та не перетворюються на ліжка»; «Товар №2. Меблі деревяні для столових та житлових кімнат»; «Товар №3. Меблі для сидіння, які перетворюються на ліжка».

Декларант відповідно до вимог ч.2 ст.57 та ст.58 Митного кодексу України, визначив та заявив митну вартість за першим методом визначення митної вартості за ціною договору. Про відсутність встановлених у ч.1 ст.58 Митного кодексу України обмежень для застосування першого методу визначення митної вартості декларант вказав у декларації митної вартості №807100000/2014/053658.

Митна вартість була визначена декларантом шляхом додавання витрат на транспортування товару до пункту ввезення на митну територію України (міжнародний пункт пропуску «Нові Яриловичі») до ціни товарів, вказаної в специфікації та інвойсі, оскільки всі інші складові митної вартості, визначені у ч.10 ст.58 Митного кодексу України, згідно з умовами контракту були включені в ціну товару.

Разом з вказаною митною декларацією декларант подав наступні документи: декларацію митної вартості, картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами №807/2012/0001167 від 22.11.12; міжнародну автомобільну накладну (CMR) А№0729849 від 19.12.14; книжку МДП (Carnet TIR) SX.77606862 від 19.12.14; довідку про транспортні витрати №580 від 19.12.14; інвойс №57628 від 19.12.14; контракт №1 від 12.03.10 та доповнення до нього №4 від 27.12.13; специфікацію до контракту №39 від 19.12.14; договір про надання послуг митного брокера №41-ДФТ від 02.04.14; договір про перевезення №213 від 27.08.14; інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю №2730 від 19.12.14; сертифікат походження №ЕЕ231557 від 19.12.14; лист про помилку в інвойсі №22/38 від 22.12.14; технічний опис товару від 23.12.14; копію митної декларації країни відправлення №14ЕЕ4100ЕЕ73265520 від 23.12.14.

Факт подачі вказаного переліку документів підтверджується даними графи 44 ЕМД №807100000/2014/053658, а також карткою відмови у митному оформленні №807100000/2014/01107.

Після подачі декларації від митного органу декларанту надійшло повідомлення про витребування, передбачених ч.3 ст.53 Митного кодексу України, додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості.

Обґрунтовуючи необхідність надання додаткових документів митний орган послався на те, що документи, зазначені у ч.2 ст.53 МК України, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому у своєму запиті митниця не вказала яка саме складова митної вартості не підтверджена наданими документами.

Судом також встановлено, що серед причин витребування додаткових документів у електронному запиті відповідача про надання цих документів від 23.12.14, не міститься посилань на наявність даних ЄАІС про більшу вартість подібних митних оформлень.

У запиті від 23.12.14 відповідач вимагав від позивача в десятиденний термін надати наступні документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

24.12.14 відповідач в рамках проведення процедури консультації надіслав декларанту ще одне електронне повідомлення. В цьому повідомленні відповідач повідомив декларанта про наступні підстави, які перешкоджають прийняттю митної вартості, визначеної декларантом за ціною угоди: митне оформлення ідентичних/подібних товарів здійснено за митною вартістю більшою, ніж задекларовано декларантом; підприємство, що надало довідку про транспортні витрати не співпадає з підприємством, з яким підписаний контракт про надання транспортно-експедиційних послуг; підпис іноземного контрагента на зовнішньоекономічному контракті не співпадає з підписом на інвойсі; зовнішній вигляд зовнішньоекономічного контракту, що надавався до МД в 2012 році інший ніж той же самий контракт, що надається в даному випадку для митного оформлення.

Декларант електронним повідомленням №9141224Т171556 від 24.12.14 надіслав відповідачу договори перевезення №036 від 29.06.11 та №580 від 15.12.14, а також лист про відсутність у позивача можливості надати інші витребувані документи.

Свою відмову надати додаткові документи позивач пояснює тим, що виготовлення додаткових документів потребувало значного часу.

24.12.14 року відповідач виніс рішення про коригування митної вартості №807000003/2014/002076/2, яким скоригував митну вартість наступних товарів, задекларованих за ЕМД №807100000/2014/053658 від 23.12.14: товар №2 «Меблі деревяні для столових та житлових кімнат» з 626,73 євро до 1060,31 євро; товар №3 «Меблі для сидіння, які перетворюються на ліжка» з 10 950,34 євро до 12 453,46 євро. При цьому, вартість товару №1 «Меблі для сидіння, що не обертаються та не перетворюються на ліжка» із цієї ж ЕМД №807100000/2014/053658 від 23.12.14 відповідачем не коригувалася.

У рішенні про коригування митної вартості відповідачем було використано третій метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів. Обґрунтовуючи неможливість застосування попередніх методів відповідач у своєму рішенні послався на наступні обставини: 1) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 Митного кодексу України, в звязку з тим, що документи подані декларантом, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також в звязку з ненаданням декларантом додаткових документів, передбачених ч.3 ст.53 Митного кодексу України; 2) не надана декларантом (відсутня) інформація щодо угод на ідентичні товари.

В графі 33 рішення про коригування митної вартості №807000003/2014/002076/2 від 24.12.14 відповідач вказав, що це рішення прийнято на підставі інформації про вартість аналогічних товарів, митне оформлення яких вже здійснено МД від 18.11.14 №/2014/048009.

Дослідивши копію ЕМД від 18.11.14 №/2014/048009 суд встановив, що за цією митною декларацією здійснювалось митне оформлення різних видів меблів, які надійшли на адресу ТОВ «Суомі Трейд» в рамках того ж контракту, що і оцінювані товари контракт №1 від 12.03.10, однак за іншою специфікацією та інвойсом специфікація №38 від 12.11.14 та інвойс №57309 від 12.11.14. За вказаною митною декларацією здійснено митне оформлення в тому числі і наступних товарів: «Меблі деревяні для столових та житлових кімнат» (код згідно з УКТ ЗЕД 9403 60 10 00) та «Меблі для сидіння, які перетворюються на ліжка» (код згідно з УКТ ЗЕД 9401 40 00 00).

Детально порівнявши перелік меблів у ЕМД від 18.11.14 №/2014/048009 та у ЕМД №807100000/2014/053658 від 23.12.14, які входять до кожної із вказаних товарних підкатегорій, суд встановив наступні обставини.

За ЕМД №807100000/2014/053658 від 23.12.14 тільки один з чотирьох товарів товарної підкатегорії «Меблі деревяні для столових та житлових кімнат» (код згідно з УКТ ЗЕД 9403 60 10 00) частково співпадає з товаром цієї ж товарної підкатегорії із тих товарів, які декларувалися за ЕМД №/2014/048009 від 18.11.14. Це столи Olivia, але при цьому ці столи різняться за кольором та розміром. Аналоги інших трьох товарів вказаної товарної підкатегорії відсутні у ЕМД №/2014/048009 від 18.11.14.

Так само суд детально проаналізував перелік та характеристики меблів товарної підкатегорії «Меблі для сидіння, які перетворюються на ліжка» (код згідно з УКТ ЗЕД 9401 40 00 00), які декларувалися за ЕМД від 18.11.14 №/2014/048009 та ЕМД №807100000/2014/053658 від 23.12.14. Судом встановлено, що у ЕМД від 18.11.14 №/2014/048009 відсутні аналоги 9 товарів із даної товарної підкатегорії, які заявлені до митного оформлення за ЕМД №807100000/2014/053658 від 23.12.14. Інші 10 товарів цієї товарної позиції із ЕМД №807100000/2014/053658 від 23.12.14 частково співпадають з товарами із ЕМД від 18.11.14 №/2014/048009. Однак, ці товари відрізняються за кольором та матеріалом оббивки.

В графі 33 рішення про коригування митної вартості №807000003/2014/002076/2 від 24.12.14 відповідач також навів подробиці розрахунків митної вартості, які були виконані Харківською митницею ДФС для коригування митної вартості. Виходячи з даних розрахунків суд встановив, що коригування митної вартості відповідач здійснював шляхом множення митної вартості 1 кілограму меблів відповідної товарної підкатегорії із ЕМД від 18.11.14 №/2014/048009 на вагу нетто меблів цієї ж товарної категорії із ЕМД №807100000/2014/053658 від 23.12.14.

Після винесення рішення про коригування митної вартості №807000003/2014/002076/2 від 24.12.14 відповідач прийняв картку відмови у митному оформленні №807100000/2014/01107.

В подальшому товар було випущено у вільний обіг за митною декларацією №807100000/2014/053901 від 24.12.14.

Після завершення митного оформлення декларант, в порядку визначеному ч.8 ст.55 МК України, 13.03.2015 року надав відповідачу додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів, а саме: платіжне доручення №50 від 06.03.2015 року, яким було сплачено за оцінюваний товар, а також комерційну пропозицію від 01.12.2014 року.

Своїм рішенням від 19.03.2015 року №20-70-25-02/08-2/2147 відповідач відмовив позивачу у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додатково наданих документів. В якості обґрунтування такої відмови відповідач послався на те, що додатково надані декларантом документи не спростовують сумнівів митного органу щодо прийнятності задекларованого рівня митної вартості оцінюваних товарів за ціною договору.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними положеннями законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно з положеннями ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.2 ст.52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані, зокрема: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З аналізу ч.1 та ч.2 ст.53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із ЗУ «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур» від 15 лютого 2011 року, якими запроваджено стандартні правила, а саме на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у ст. 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності, гласності та прозорості. Наведений висновок відповідає практиці Вищого адміністративного суду України, зокрема правовій позиції суду, викладеній в ухвалі від 08.07.2015 року в справі №К/800/15742/15.

Доказами, наявними в матеріалах справи підтверджено, що в декларантом в процесі митного оформлення оцінюваного товару були надані всі документи, із обовязкового переліку, визначеного у ч.1, 2 ст.53 Митного кодексу України. Також декларантом додатково надані документи передбачені ч.3 ст.53 Митного кодексу України, Зокрема договори перевезення та декларація країни відправлення (п.1 та 7 ч.3 ст.53 Митного кодексу України).

Відповідно до ч.2 ст.57 Митного кодексу України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

В ч.1 ст.58 Митного кодексу України зазначено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Аналогічні положення містяться у ст.1 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року.

Суд зазначає, що в матеріалах справи міститься належним чином заповнена декларація митної вартості №807100000/2014/053658 від 23.12.14, де декларант серед усього іншого вказав і про відсутність зазначених обмежень застосування першого методу визначення митної вартості. Відповідачем також не було надано жодного доказу, який би підтверджував існування таких обмеження.

Відповідно до ч.2 ст.58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Згідно з ч.4 ст.58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що оцінюваний товар поставлявся на умовах поставки FCA-Antsla (Естонія), Інкотермс 2000 року. Даний базис поставки передбачає, що продавець вважається таким що виконав постачання, коли товар завантажений в транспортний засіб перевізника, який вказаний покупцем. За умовами терміна FCA на продавця покладається обов'язок з митного очищення товару для експорту. Умови поставки FCA не передбачають для жодної сторони обовязку страхувати товар.

Таким чином враховуючи положення контракту, умови поставки та оплати оцінюваного товару, його митна вартість складалася з двох складових:

1. витрат на транспортування оцінюваного товару до місця ввезення на митну територію України;

2. ціни, що підлягає сплаті за оцінюваний товар.

Відповідач не надав жодних доказів того, що позивач здійснив чи повинен був здійснити на користь продавця чи третіх осіб будь-які інші платежі, повязані з доставкою оцінюваного товару (страхові виплати, комісійна, брокерська винагорода тощо).

Дослідивши документи, які подавалися декларантом разом з митною декларацією на підтвердження заявленої митної вартості судом встановлено, що вони чітко ідентифікують товар, містять обєктивні та достовірні дані, що піддаються обчисленню, чітко підтверджують як ціну, яка підлягає сплаті позивачем на користь продавця товару, так і витрати, повязані з доставкою до митного кордону України.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 ст.54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Однак, при цьому, відповідно до п.2 ч.4 ст.54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів зобовязаний надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана.

А згідно з положеннями ч.7 ст.54 Митного кодексу України, у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 31 березня 2015 року №21-53а15 та №21-127а15.

Як вже було встановлено судом, відповідач, витребовуючи у позивача додаткові документи посилався виключно на те, що подані декларантом документи, зазначені в ч.2 ст.53 МК України, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Однак, при цьому відповідач не вказав яка складова митної вартості на його думку не підтверджена наданими декларантом документами. Жодних інших підстав витребування додаткових документів відповідач у своїх запитах не зазначив. А тому, суд не приймає посилання представника відповідача на те, що підставами для витребування додаткових документів була наявна у митного органу інформація про більшу митну вартість подібних товарів, оскільки ці обставини не зазначені у запитах митниці в якості підстав для витребування документів.

Натомість, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що документи, подані позивачем разом з ЕМД №807100000/2014/053658 від 23.12.14 та з електронним повідомленням №9141224Т171556 від 24.12.14, не містили розбіжностей у даних, що стосуються вартості товару і вартості його перевезення, та підтверджували всі числові значення складових митної вартості.

Суд зазначає, що претензії до поданих декларантом документів, викладені у електронному повідомленні відповідача від 24.12.14, не зазначаються в якості підстав для витребування додаткових документів, а як зазначив сам відповідач, ці обставини були підставою для незастосування першого методу визначення митної вартості.

Крім того, суд додатково зазначає, що посилання відповідача на розбіжності між зовнішнім виглядом контракту у 2012 році і при митному оформленні ЕМД №807100000/2014/053658 від 23.12.14 не можуть бути підставою ні для витребування додаткових документів, ні для неприйняття митної вартості, визначеної за першим методом. Виходячи зі змісту ч.1-3 ст.53 МК України, ч.3 ст.335 та ст.337 МК України, митний контроль здійснюється шляхом перевірки і співставлення документів, які подаються з конкретною митною декларацією. Відповідач не навів правових норм, які б надавали йому право порівнювати документи, які подавалися з іншими деклараціями (2 роки тому) і декларацією за якою безпосередньо здійснюється митний контроль. Розбіжності у зовнішньому вигляді контракту не повязані з його змістом і не впливають на достовірність відомостей, які у ньому містяться, зокрема і на відомості щодо числових значень складових митної вартості.

Також суд зазначає, що розбіжності у підписах на контракті та на інвойсі також не є підставою для сумнівів у правильності заявлення митної вартості. Відповідні розяснення підпорядкованим митницям були доведені в листах Державної митної служби від 01.03.2011 року №11/3-10.10/3339-ЕП та Міністерства доходів і зборів України від 07.05.2014 року №10441/7/99-99-10-03-01-17. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. А тому, розбіжність у підписах на товаросупровідних документах за відсутності розбіжностей у числових значеннях не можуть бути підставою для сумнівів у правильності заявленої митної вартості товарів.

Стосовно посилань відповідача на розбіжності між підприємством-перевізником та підприємством, яке видало довідку про транспортні витрати, то наявність такої розбіжності підтверджена в процесі судового розгляду і не заперечувалася позивачем. Позивач пояснив це тим, що в процесі заповнення митної декларації декларантом була допущена помилка, яка після відповідного зауваження митниці була усунена шляхом направлення відповідачу копій належних договорів на транспортне перевезення. А тому, ця обставина не могла бути підставою для коригування митної вартості. Також суд погоджується з твердженням позивача про те, що у довідці про транспортні витрати №580 від 19.12.14 були вказані номери транспортних засобів, номер та дата транспортного документа (CMR), пункти відправки, пропуску через митний кордон та призначення, а тому ці всі дані давали достатньо підстав ідентифікувати вказану довідку з конкретною зовнішньоекономічною операцією. Крім цього суд зазначає, що підставою для витребування додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості, відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України, є наявність розбіжностей у документах, які зазначені у ч.2 цієї статті. Натомість договір перевезення не входить до документів, зазначених у ч.2 ст.53 Митного кодексу, а є документом, вказаним у п.1 ч.3 ст.53 Митного кодексу України. А тому розбіжності у цьому документів на думку суду не є підставою для витребування додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості.

Суд також не приймає посилання відповідача на те, що підставою для витребування додаткових документів у позивача, а також для подальшого коригування митної вартості, була наявна у Харківської митниці ДФС інформація про факт митного оформлення аналогічного товару за більшою митною вартістю за ЕМД від 18.11.14 №/2014/048009.

Відповідно до ч.2 та 3 ст.60 Митного кодексу України, під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними. Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.

Таким чином, щоб товари вважалися подібними вони повинні не просто бути виготовлені одним і тим самим виробником але і повинні мати схожі характеристики та бути виготовлені із схожих компонентів (матеріалів), бути взаємозамінними за якістю та іншими комерційними характеристиками.

Суд погоджується з твердженням позивача, що в даному випадку вартість меблів, митне оформлення якої здійснено за ЕМД від 18.11.14 №/2014/048009, не може братися за основу ні для контролю правильності заявлення митної вартості, ні для визначення митної вартості оцінюваного товару.

Предметом оцінювання в даному випадку є меблі, які згруповані в певні групи (за кодом згідно з УКТ ЗЕД) в залежності від їхнього функціонального призначення (призначені для сидіння (дивани, крісла) чи столи, тумби; та розкладні чи нерозкладні). Судом за результатами дослідження інвойсів на обидві партії товарів було встановлено, що в рамках кожної товарної підкатегорії (коду УКТ ЗЕД) вартість меблів суттєво відрізняються. Це зумовлено різними характеристиками кожного окремого товару (розміри, матеріал з якого виготовлені, колір тощо). Зокрема, навіть різниця у кольорі диванів може зумовити значну різницю у ціні, як це видно на прикладі диванів «Fantasy 3 ML F-2», де диван такої моделі кольору «Lola 2/2» коштує 334,15 євро, а такий самий диван тільки кольору «Tara 13» - 403,26 євро. Таким чином, суд робить висновок, що загальна вартість партії товару певної товарної підкатегорії залежить від вартості окремих меблів, які входять у цю партію.

Як вже було встановлено судом, у ЕМД від 18.11.14 №/2014/048009 взагалі відсутні аналоги трьох із чотирьох товарів товарної підкатегорії «Меблі деревяні для столових та житлових кімнат» (код згідно з УКТ ЗЕД 9403 60 10 00) та девяти із девятнадцяти товарів товарної підкатегорії «Меблі для сидіння, які перетворюються на ліжка» (код згідно з УКТ ЗЕД 9401 40 00 00) в порівнянні із товарами, заявленими до митного оформлення за ЕМД №807100000/2014/053658 від 23.12.14. А товари, найменування моделей яких співпадають у цих двох деклараціях, різняться між собою за якісними характеристиками (розмір, колір, матеріал оббивки).

Крім того, як було встановлено судом з графи 33 рішення про коригування митної вартості №807000003/2014/002076/2 від 24.12.14, в процесі контролю за правильністю заявлення митної вартості та при коригуванні митної вартості відповідач використовував дані про митну вартість 1 кілограма меблів тієї чи іншої товарної підкатегорії. На думку суду такий підхід відповідача, не відповідає вимогам ч.2 ст.19 Конституції України і ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, та не дозволяє провести обєктивне порівняння рівня митної вартості та здійснити обґрунтоване та точне її коригування. Інформація про вартість 1 кілограма меблів тієї чи іншої товарної категорії в даному випадку не враховує ні характер матеріалів з яких виготовлені ці меблі, ні їх колір, дизайн, ні інші характеристики. В даному випадку віднесення меблів до тієї чи іншої товарної підкатегорії (коду згідно з УКТ ЗЕД) залежить від їх функціонального призначення та особливостей конструкції (розкладні, або нерозкладні). А тому, те що ті чи інші меблі відносяться до одного коду згідно з УКТ ЗЕД не свідчить про їхню подібність в розумінні законодавства з питань митної справи. Матеріалами справи підтверджено, що в рамках навіть однієї товарної підкатегорії вартість диванів коливається від 334,15 євро до 1 058,46 євро.

З огляду на викладене вище, суд погоджується з твердженням позивача, що товари, оформлені за ЕМД №807100000/2014/048009 від 18.11.2014 року та заявлені для митного оформлення за ЕМД №807100000/2014/053658 від 23.12.2014 року не є подібними товарами в розумінні ст.60 МК України.

Також суд зазначає, що інформація про митну вартість 1 кілограма меблів тієї чи іншої товарної підкатегорії обєктивно не відображає суттєвих характеристик тих чи інших меблів, які входять до конкретної партії товару і не може використовуватися в якості обєктивних даних для порівняння рівня заявленої митної вартості і в подальшому для коригування митної вартості.

З огляду на викладене, суд відхиляє посилання відповідача на те, що підставою для витребування додаткових документів була наявна у митниці інформація про більшу митну вартість ідентичного/подібного товару, митне оформлення якого здійснювалося за ЕМД №807100000/2014/048009 від 18.11.2014 року, оскільки цей товар не є ні ідентичним ні подібним з оцінюваним товаром, а інформація про митну вартість 1 кілограма цього товару не може бути обєктивною підставою для виникнення сумнівів з приводу достовірності митної вартості, визначеної декларантом на підставі повного пакету товаросупровідних документів.

Таким чином, Харківська митниця ДФС не надала належних та допустимих доказів наявності обґрунтованих сумнівів у правильності заявленої позивачем митної вартості та те, що наданих декларантом документів було недостатньо для митного оформлення товару за заявленою митною вартістю. А тому, суд робить висновок про те, що у відповідача не було законних підстав для витребування у позивача додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості.

Також суд зазначає, що відповідач, витребовуючи додаткові документи не врахував особливості зовнішньоекономічної операції з поставки цього товару, проігнорував визначений в контракті перелік документів, які продавець зобовязаний надати покупцеві, і включив у список витребуваних документів, ті документи, які відсутні у позивача за даних обставин імпорту. Витребовуючи додаткові документи відповідач не зазначив обставини, які ці документи повинні підтверджувати, а обмежився простим дублюванням переліку документів із ч.3 ст.53 Митного кодексу України. Такі дії відповідача не можна вважати обґрунтованими та добросовісними.

Відповідно до ч.6 ст.54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1)невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2)неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3)невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4)надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відмовляючи у визнанні заявленої позивачем митної вартості відповідач послався на те, що документи подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 Митного кодексу України, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також на ненадання декларантом всіх витребуваних додаткових документів, передбачених ч.3 ст.53 Митного кодексу України.

Однак, відповідач при цьому не вказав яку складову митної вартості він вважає не підтвердженою. Митна вартість усіх товарів, які були задекларовані у ЕМД №807100000/2014/053658 від 23.12.2014 року складалася з двох складових, які з урахуванням всіх наданих декларантом документів підтверджувалися наступним документами:

Ціна, що підлягає сплаті за товар: специфікація №39 від 19.12.2014 року; інвойс №57628 від 19.12.2014 року; митна декларація країни відправлення №14ЕЕ4100ЕЕ73265520 від 19.12.14; декларація митної вартості №807100000/2014/053658 від 23.12.2014 року. Пізніше декларантом були надані ще такі документи на підтвердження ціни товару: платіжне доручення №50 від 06.03.2015 року та комерційна пропозиція від 01.12.2014 року. А в процесі судового розгляду також надана виписка з рахунку бухгалтерського обліку №632 «Розрахунки з іноземними контрагентами».

Витрати на транспортування оцінюваних товарів до місця ввезення на митну територію України: довідка про транспортні витрати №580 від 19.12.2014 року; декларація митної вартості №807100000/2014/053658 від 23.12.2014 року. А в процесі судового розгляду позивач додатково надав акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) №580 від 25.12.14.

Всі ці документи були належним чином оформлені та містять однакові числові дані про вартість оцінюваних товарів та про всі її складові.

Таким чином, митна вартість оцінюваних товарів була належним чином підтверджена достовірними документами із переліку визначено ч.2 та ч.3 ст.53 Митного кодексу України.

Суд погоджується з твердженням позивача, що безпідставність претензій митниці до товаросупровідних документів підтверджується тим, що відповідач визнав митну вартість товару №1 «Меблі для сидіння, що не обертаються та не перетворюються на ліжка», яка заявлялася у тій же ЕМД і на підставі тих самих документів, що і митна вартість товару №2 та №3, вартість якого скоригована відповідачем.

Також відповідачем не враховано, що документи, зазначені у ч.3 ст.53 Митного кодексу України, подаються виключно за наявності їх у декларанта. Позивач навів достатньо доказів відсутності обєктивної можливості надати витребувані документи. Натомість митний орган не надав доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. Ненадання таких доказів відповідно до правової позиції Верховного ОСОБА_2 України, викладеної у постановах від 31 березня 2015 року №21-53а15 та №21-127а15, свідчить про відсутність підстав для відмови у визнанні митної вартості, визначеної за першим методом.

Крім того, суд зазначає, що третій метод визначення митної вартості застосовано відповідачем з порушеннями вимог ст.60, 61 Митного кодексу України, адже як було обґрунтовано вище судом, товари оформлені за ЕМД №807100000/2014/048009 від 18.11.14 та заявлені для митного оформлення за ЕМД №807100000/2014/053658 від 23.12.14 не є подібним, а інформація про митну вартість 1 кілограма цього товару не може бути обєктивною підставою для здійснення коригування митної вартості.

Таким чином, суд робить висновок про наявність достатніх підстав для задоволення позовної вимоги товариства «Суомі Трейд» про визнання протиправним і скасування рішення Харківської митниці ДФС про коригування заявленої митної вартості товарів №807000003/2014/002076/2 від 24.12.2014 року.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним і скасування рішення Харківської митниці про відмову визнати митну вартість заявлену декларантом з урахуванням додатково наданих документів, яке міститься у листі Харківської митниці ДФС №20-70-25-02/08-2/2147 від 19.03.2015 року, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.8 ст.55 Митного кодексу України, протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

Відповідно до ч.9 ст.55 Митного кодексу України, у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів.

Декларант, на виконання вказаних положень ч.8 ст.55 Митного кодексу України разом з листом №33 від 13.03.15 року надав до Харківської митниці ДФС наступні додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості: комерційна пропозиція від 01.12.104 року; платіжне доручення №50 від 06.03.2015 року, яким було сплачено за товар.

Відповідач розглянув додаткові документи, надані декларантом і своїм листом від №20-70-25-02/08-2/2147 від 19.03.2015 року відмовив визнавати митну вартість товарів, заявлену декларантом. Відмовляючи у визнанні заявленої митної вартості митний орган послався тільки на те, що надані документи не спростовують сумнівів митниці щодо прийнятності задекларованого рівня митної вартості.

Однак вказане рішення не містить ні нормативного ні фактичного обґрунтування підстав для його прийняття, а тому суд погоджується з тим, що воно не може вважатися обґрунтованим.

В ч.10 цієї ж статті Митного кодексу України вказано, що якщо орган доходів і зборів протягом строку, зазначеного у частині дев'ятій цієї статті, не надає обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, вважається, що декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість товарів визначено правильно.

Крім того, що судом встановлено відсутність законних підстав для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, та протиправність оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, то рішення відповідача про відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додатково наданих документів №20-70-25-02/08-2/2147 від 19.03.15, також підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, суд перевіряючи відповідність оскаржуваних рішень на відповідність вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, приходить до висновку, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про коригування митної вартості діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення щодо коригування митної вартості, та недобросовісно.

В п.10.2. Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №7 від 20.05.13 року «Про судове рішення в адміністративній справі», вказано, що виходячи зі змісту статті 162 КАС України, в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

Враховуючи, що Харківською митницею ДФС в процесі розгляду справи не було надано достатньо належних і допустимих доказів, які б підтвердили правомірність оскаржуваних позивачем рішень, то суд приходить до висновку про задоволення позову товариства з обмеженою відповідальністю «Суомі Трейд» у повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 4, 7, 8, 17, 71, 86, 158 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Суомі Трейд» до Харківської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним і скасувати рішення про коригування заявленої митної вартості товарів №807000003/2014/002076/2 від 24.12.2014 року.

Визнати протиправним і скасувати рішення Харківської митниці про відмову визнати митну вартість заявлену декларантом з урахуванням додатково наданих документів, яке міститься у листі Харківської митниці ДФС №20-70-25-02/08-2/2147 від 19.03.2015 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 20 жовтня 2015 року.

Суддя Тітов О.М.