Справа № 22-а-18312/11
Суддя: Олійник В. І.
Дата ухвалення: 2011-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого-судді: Олійника В.І.,

суддів: Фінагєєвa В.О., Кашперської Т.Ц.,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні апеляційного суду Київської області адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районного державної адміністрації Київської області на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 17 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної держаної адміністрації Київської області, третя особа - Гаврилівська ЗОШ I-III ступенів, про стягнення недоотриманих сум щомісячної доплати за роботу в зоні посиленого радіологічного контролю, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2009 року позивачка звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона працює на території радіологічного контролю, у зонах радіологічного забруднення.

Відповідачем порушено її права, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яким передбачена виплата працюючим на території зони посиленого радіологічного контролю. Відповідач не виплачує належні суми в повному обсязі.

Позивачка посилалась на викладене, на підставі ст. ст. 46,55,52 Конституції України, ст. ст. 39,71, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» просила суд стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, недоплачену суму як працюючому в зоні посиленого радіологічного контролю у розмірі - 21083,70 грн. за період з 1998 по 2008 рік.

Після уточнення позовних вимог, позивачка просила поновити пропущений строк звернення до суду, як такий що був пропущений з поважних причин, та зобовязати відповідача зробити перерахунок виплат до 1 липня 2009 року.

Постановою Вишгородського районного суду від 17 грудня 2009 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області нарахувати ОСОБА_1 недоотриману доплату працюючому в зоні посиленого радіологічного контролю з липня 2008 року по грудень 2008 року з врахуванням однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць.

В апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області просить скасувати постанову суду та ухвалити нову, якою у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова підлягає скасуванню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.159 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими, доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 є працююча в зоні посиленого радіологічного контролю, тому відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено виплата на отримання щомісячної грошової доплати в сумі однієї мінімальної заробітної плати, щомісячна доплата працюючому в зоні посиленого радіологічного контролю виплачується громадянам за місцем їх проживанням органами соціального захисту населення.

Ухвалюючи постанову про часткове задоволення позову, суд обґрунтовано виходив з положень ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та засад пріоритетності законів над підзаконними актами та прийшов до правильного висновку про те, що при розрахунку доплати до пенсії, передбаченої ст.39 цього Закону, застосуванню підлягають саме положення вказаного закону, а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Проте, суд обґрунтовував свої висновки тим, що виплата підвищення до заробітку пенсіонеру, працюючому в зоні радіоактивного забруднення, проводиться за місцем його проживання органами соціального захисту населення.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду, оскільки вони зроблені в результаті порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судом не було враховано, що відповідно до п.5 «Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року №936, соціальні виплати, доплати, в тому числі, передбачені ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проводяться за місцем основної роботи громадян підприємствами, установами організаціями.

Відповідно до п.6 вказаного Порядку підприємства до 25 числа місяця, за який здійснюється нарахування, подають до уповноваженого органу соціального захисту документи щодо розрахункових витрат, повязаних з виплатою компенсацій та допомоги певних видів та реєстр отримував компенсаційних виплат. Керівники підприємств несуть персональну відповідальність за своєчасність подання розрахункових документів та правильність призначення і нарахування компенсаційних виплат. Уповноважений орган перевіряє, реєструє, обліковує розрахунки та подає органам Держказначейства платіжні документи для здійснення відповідних видатків.

Правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що обовязок нарахування і виплати працюючим пенсіонерам компенсацій, передбачених ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», лежить на підприємствах, установах, організаціях, керівники яких несуть персональну відповідальність за правильність призначення і нарахування компенсаційних виплат. Проведені підприємствами компенсаційні виплати відшкодовуються цим підприємствам органами Держказначейства.

Суд не врахував зазначені вимоги закону, що призвело до неправильного вирішення справи і ухвалення постанови про часткове задоволення позову.

Не можна також погодитись з висновком суду у задоволення позовних вимог щодо періоду проведення перерахунку недоотриманих доплат, починаючи з липня 2008 року по грудень 2008 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України (в редакції, що діяла на той час) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поновлюючи позивачу строк звернення до суду та зобовязуючи відповідача провести перерахунок недоотриманих доплат за період з липня 2008 року по грудень 2008 року, суд першої інстанції не взяв до уваги момент звернення позивача до суду, а саме, 16 листопада 2009 року (згідно дати реєстраційного штампу на позовній заяві а.с. 1) та вимогу відповідача про відмову у задоволенні адміністративного позову у звязку з пропуском позивачем строку для звернення до суду, передбаченого статтею 99 КАС України, оскільки, відповідно до ст.100 КАС пропущення строку звернення до суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

З огляду на викладене колегія суддів прийшла до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки відповідач як орган соціального захисту населення не має обовязку проводити працюючій особі компенсаційні виплати, передбачені ст.39 вказаного закону, а відтак висновки суду не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст.202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи, що постанова суду першої інстанції ухвалена судом з порушенням норм матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову і ухвалити нову постанову про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної держаної адміністрації Київської області задовольнити.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 17 грудня 2009 року скасувати і ухвалити нову постанову.

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної держаної адміністрації Київської області, третя особа Гаврилівська ЗОШ I-III ступенів, про стягнення недоотриманих сум щомісячної доплати за роботу в зоні посиленого радіологічного контрорлю.

Копію постанови направити учасникам справи.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили в порядку визначеному ч.5 ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий

Судді: