Справа № 389/2515/15-а (2-а/389/49/15)
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

13 жовтня 2015 рокусправа № 389/2515/15-а (2-а/389/49/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Проценко О.А. Дурасової Ю.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області

на постанову Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 липня 2015 року у справі №389/2515/15-а (2-а/389/49/15)

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області

про визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області, в якому просила визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в м.Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області щодо переведення її на пенсію державного службовця та зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м.Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області здійснити переведення її на пенсію згідно Закону України «Про державну службу» з 12 травня 2015 року, нарахувати пенсію відповідно до цього Закону та після сплину обставин, що зумовили тимчасове припинення її виплати, сплачувати у встановленому цим Законом розмірі.

Постановою Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 липня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано відмову управління Пенсійного фонду України в м.Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області щодо переведення ОСОБА_1 на пенсію державного службовця протиправною.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду в м.Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області здійснити переведення ОСОБА_1 на пенсію згідно Закону України «Про державну службу» з 12 травня 2015 року та нарахувати пенсію відповідно до цього Закону.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на даний час на законодавчому рівні не врегульоване питання щодо призначення пенсій за віком відповідно до положень ст. 37 Закону України «Про державну службу» із суддівської винагороди.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 01.02.2015 року позивач перебуває на обліку в УПФ України в м. Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області і їй призначена пенсія за віком.

12.05.2015 року позивач звернулась до відповідача із заявою про переведення на пенсію державного службовця і здійснення відповідного перерахунку.

На момент звернення до УПФУ у м. Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області ОСОБА_1 працювала на посаді судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з 25.04.2000 року.

14.05.2015 року УПФУ у м. Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області позивачу відмовлено у переведенні на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки складові заробітної плати державного службовця та суддівської винагороди є різними, їх не можна ототожнювати.

Не погодившись з такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що суддя, на якого поширюється дія положень статей 1, 2 Закону № 3723-XII, є державною службовою особою, яка здійснює функції представника державної судової влади на постійній основі. Стаття 43 Закону № 2862-XII (нині це ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI) не суперечить положенням статті 37 Закону № 3723-XII та не обмежує право суддів на отримання пенсії державних службовців, а встановлює для них додаткові гарантії. У зв'язку з цим судді мають право на отримання пенсії на визначених Законом № 3723-XII умовах в разі досягнення ними пенсійного віку. Розмір оплати праці суддів визначається Законом України «Про судоустрій та статус суддів», а саме ст.133. Застосоване в даному законі поняття «суддівська винагорода» є за своєю суттю винагородою державного службовця, обчисленою в грошовому вигляді (заробітною платою).

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується з наступних підстав.

Особливий статус судді, гарантії його незалежності визначено Конституцією і законами України, зокрема - на час виникнення спірних відносин Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, у відповідній редакції.

Згідно з ч.1 ст. 52 Закону № 2453-VI суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений чи обраний суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі.

Суд як державний орган має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням у відповідності з ч. 4 ст. 3 Закону України № 2453-VI.

Статтею 1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII державна служба в Україні визначена як професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Згідно зі статтею 2 вказаного Закону посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що суддя є державною службовою особою, яка здійснює функції представника державної судової влади на постійній основі, наділений повноваженнями здійснювати правосуддя та одержує суддівську винагороду за рахунок державних коштів, а отже, перебуває на державній службі.

Пенсійне забезпечення державних службовців регулюється статтею 37 Закону № 3723-XII, яка, зокрема, визначає підстави для виходу на пенсію державних службовців та її розмір.

У відповідності зі змістом статей 23 та 37 зазначеного Закону особи, які досягли пенсійного віку, мають право на отримання пенсії державних службовців (за наявності відповідних підстав) та продовження терміну перебування на державній службі (за наявності погодження Начальника Головного управління державної служби при Кабінеті Міністрів України).

Відносини, пов'язані із відставкою судді, регулює ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» яка, у свою чергу, є підставою для виникнення спеціальної правоздатності у судді для набуття особливого соціального забезпечення.

Зазначена стаття, як і в цілому Закон № 2453-VI, посилює гарантії незалежності суддів порівняно з іншими категоріями державних службовців, право на пенсію яких передбачено статтею 37 Закону № 3723-XII. Зокрема, вона передбачає можливість вибору суддею одного з двох варіантів соціального забезпечення у разі виходу у відставку - отримання пенсії на умовах, визначених статтею 37 Закону № 3723-XII, або неоподаткованого щомісячного довічного грошового утримання.

Виходячи з особливого статусу суддів як носіїв державної влади з притаманним їм спеціальним соціальним захистом та конституційними гарантіями їхньої незалежності, стаття 43 Закону № 2862-XII ( нині це ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI) не суперечить положенням статті 37 Закону № 3723-XII та не обмежує право суддів на отримання пенсії державних службовців, а встановлює для них додаткові гарантії. У зв'язку з цим судді мають право на отримання пенсії на визначених Законом № 3723-XII умовах в разі досягнення ними пенсійного віку.

Вказана правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 02.07.2013 року та від 24.12.2012 року.

За приписами частини другої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та повинна враховуватися всіма судами України.

Крім того, суд критично оцінює твердження, викладені у апеляційній скарзі відповідача стосовно того, що заробітна плата державного службовця та суддівська винагорода за своїм змістом є різними правовими категоріями.

Так, відповідно до ст.. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу

Згідно зі ст. 2 вказаного Закону Основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Умови визначення розміру оплати праці суддів визначаються Законом України «Про судоустрій та статус суддів», а саме ст.133. Застосоване в даному законі поняття «суддівська винагорода» є за своєю суттю винагородою особи, що перебуває на державній службі, обчисленою в грошовому вигляді (заробітною платою),

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області - залишити без задоволення, а постанову Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 липня 2015 року у справі №389/2515/15-а (2-а/389/49/15) - без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ч.5 ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.А. Проценко