Справа № 264/7474/14-а (2а/264/693/14)
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року м. Київ К/800/2391/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів Зайця В.С. (суддя-доповідач), Голяшкіна О.В., Стрелець Т.Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області на постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 10 листопада 2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

27 серпня 2014 року ОСОБА_4 пред'явила позов до Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області (далі УПФУ в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області) про визнання бездіяльності УПФУ в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області щодо не нарахування та невиплаті їй підвищення до пенсії в розмірі, передбаченому статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 01 січня 2014 року протиправною; зобов'язання УПФУ в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області нарахувати та виплатити їй щомісячне підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з 01 січня року 2014 року.

Постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 10 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність та зобов'язано УПФУ в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області провести ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, нарахування та виплату щомісячної доплати до пенсії, встановленої статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за період з 27 лютого 2014 року по 02 серпня 2014 року включно, з відрахуванням фактично проведених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів, скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі УПФУ в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», який набрав чинності з 01 січня 2006 року, має статус «дитина війни».

Позивач перебуває на обліку в УПФУ в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області та отримує підвищення до пенсії відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги, зазначив, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» не надано повноважень Кабінету Міністрів України визначати розмір та порядок застосування положень статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету на 2014 рік.

Враховуючи зазначене у 2014 році під час нарахування та виплаті щомісячного підвищення до пенсії дітям війни потрібно керуватись розмірами, визначеними статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а не постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення».

Також суд першої інстанції зазначив, що оскільки із позовом про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії з 01 січня 2014 року позивач звернулась 27 серпня 2014 року, тобто поза межами строків визначених Кодексом адміністративного судочинства України для звернення до суду, позовні вимоги підлягають задоволенню з 27 лютого 2014 року.

Суд апеляційної інстанції із висновками суду першої інстанції погодився та залишив постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 10 листопада 2014 року без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України із правовою позицією судів першої та апеляційної інстанцій погоджується із огляду на наступне.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» особам, що належать категорії «діти війни», з 01 січня 2006 року відповідач повинен був нараховувати та виплачувати щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058, згідно якої мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність. Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб щорічно встановлюється Законом України «Про державний бюджет України» на відповідний рік.

Таким чином, відповідно до норм статі 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за якими дітям війни, до яких відноситься позивач, повинна була призначатися та виплачуватися відповідачем щомісячно підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Виходячи з повноважень Верховної Ради України та функцій Кабінету Міністрів України, Конституційний Суд України вказав на те, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Відповідно до пункту 24 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України закон про Державний бюджет України - закон, який затверджує Державний бюджет України та містить положення щодо забезпечення його виконання протягом бюджетного періоду.

Згідно зі статтею 3 Бюджетного кодексу України Бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 1 січня відповідного року не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду.

Отже, враховуючи офіційне роз'яснення права Кабінету Міністрів України щодо встановлення розмірів соціальних виплат, яке надано Конституційним Судом України, положень Бюджетного кодексу України, якими визначено такі поняття як «закон про Державний бюджет України», «бюджетний період», колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що таке право Кабінету Міністрів України повинно надаватися Верховною Радою України у кожному бюджетному періоді шляхом відображення такого права у Законі України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» № 719-VII, який набрав чинності з 01 січня 2014 року, не було передбачено право Кабінету Міністрів України встановлювати розміри виплат, які передбачені Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року № 1622-VII доповнено Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16 січня 2014 року № 719-VII пунктом 6-7, якими установлено, що у 2014 році норми і положення статтей 5, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Приймаючи до уваги, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» опубліковано в газеті «Голос України» 02 серпня 2014 року № 146, він набрав чинності 03 серпня 2014 року.

Із аналізу вказаних норм колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України з 03 серпня 2014 року.

З 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року, тобто до набрання чинності Закону України від 31 липня 2014 року № 1622-VII «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» не було передбачено обмежень щодо застосування статі 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Суди першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно встановили обставини справи, дали їм належну юридичну оцінку, правильно застосували норми матеріального і процесуального права та прийшли до правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з 27 лютого 2014 року по 02 серпня 2014 року, оскільки у цей час при нарахування та виплаті щомісячного підвищення до пенсії дітям війни відповідач повинен був керуватись розмірами, визначеними статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції та встановлених обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій, підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області залишити без задоволення, а постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 10 листопада 2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: