Справа № 22-а-6939/11
Суддя: Голуб С. А.
Дата ухвалення: 2011-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Поліщука М.А. суддів: Малорода О.І., Голуб С.А.

розглянула в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України у м.Біла Церква Київської області на постанову Білоцерківського районного суду Київської області від 08 травня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м.Біла Церква Київської області про зобовязання провести перерахунок та виплату пенсії.

Перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

_

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вона є учасником ліквідації аварії на ЧДЕС 1 категорії та інвалідом II групи, має право на державну пенсію, розмір якої не може ( і нижчим ніж 8 мінімальних пенсій за віком. Однак, відповідачем державна пенсія, виплачується їй в значно нижчому розмірі. А тому позивачка, посилаючись на ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» просив суд визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату пенсії.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2009 року позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, УПФУ в м.Біла Церква Київської області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка перебуває на обліку в УПФУ в м.Біла Церква Київської області як учасник ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії та інвалідом II групи.

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

В ч. 4 ст. 54 цього Закону передбачено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по другій групі інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком.

Позивач, оспорюючи дії відповідача вважав, що він отримує пенсію значно нижчу, ніж передбачено ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які

аисірождали внаслідок чорнооильської катастрофи", у звязку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення відповідачем норм ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

- При постановленій оскаржуваної постанови суд першої інстанції, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, правомірно прийшов до висновку, що постанова КМ України № 1 від 03.01.2002 року "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету" суперечить вимогам ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Також суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання представника відповідача на ч. 5 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у ^-чязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається КМ ч^-країни, оскільки надання законодавцем такого права КМ України не означає, що останній встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановленого цим же Законом.

Тобто, КМ України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розмір мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначається лише за правилами , передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і іншого нормативно- правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року за № 10 - рп визнано неконституційними деякі положення Законів України "Про державний бюджет на 2008 рік", зокрема п. 28 розділу 2 зазначеного Закону, яким було внесено на 2008 рік зміни до ст. 50 фа 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок рнобильської катастрофи" в частині визначення розміру пенсії та додаткової пенсії по другій ''Трупі інвалідності, повязаної з впливом аварії на ЧАЕС.

Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на всій території України.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так /"*Чону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 "Про незалежність судової влади" зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1 п.19).

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.З), права і свободи людини є ^відчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або несенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22). ууикшснш дії положень законіи, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, с обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України ( лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний сірок).

Окрім того, встановлений ч. 2 ст. 95 Конституції України, ч. 2 ст. 38 Бюджетного Кодексу перелік правовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет України, є вичерпним,! а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, зокрема Законом України "Про

.статус і соціальний статус громадян, які посраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та

не може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

Однак, „колегія судців не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зазначеного періоду проведення стягнення. Враховуючи рішення Конституційного суду України від 22 травня 2008 року за № 10 - рп та межі позовних вимог, останні підлягають задоволенню з

22.05.2008року!

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду.

Таким чином, апеляційна скарга У11ФУ у м.Біла Церква Київської області підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 195. 196, 197, 198, 202, 207 КАС України, *т>легія суддів, -

„ П О СТ АНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України м.Біла Церква Київської області - задовольнити частково.

Постанову Обухівського районного суду Київської області від ЗО вересня 2009 року - змінити та викласти абзац третій резолютивної частини постанови у наступній редакції:

«Зобовязати управління Пенсійного фонду України у м.Біла Церква Київської області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію, відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі не менше 8 мінімальних пенсій за віком виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за період з 22 травня 2008 року».

__ В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого адміністративного суду України після набрання законної сили.

Головуючий

Судді