Справа № 295/4739/13-а
Суддя: Корицька В. О.
Дата ухвалення: 2013-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 295/4739/13-а
провадження 2-а/295/244/13
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2013 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі

судді Корицької В.О.,

при секретарі Зоренко Т.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2,

10029, АДРЕСА_1,

до Управління праці та соціального захисту населення

Богунської районної ради міста Житомира,

10003, м. Житомир, вул. Перемоги, буд. 55,

про визнання бездіяльності субєкта владних повноважень неправомірними

та зобовязання відповідача встановити статус інваліда війни ІІ групи,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, звернувшись до Богунського районного суду м. Житомира із вищевказаним адміністративним позовом, просить суд визнати бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради міста Житомира щодо відмови у наданні статусу інваліда війни неправомірними та зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради міста Житомира визначити статус інваліда війни відповідно до вимог п. 9 ст. 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Свої вимоги мотивує тим, що він 20 травня 1986 року у складі формувань цивільної оборони приймав участь у ліквідації наслідків на ЧАЕС та є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. У зв'язку із захворюванням, пов'язаним з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії, ОСОБА_2 визнано інвалідом II групи. Статус ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС підтверджується посвідченням серії А № 412292 від 02.07.2007 р. та вкладкою до нього за № 601954с від 02.07.2007 р.

Відповідно до ст. 14 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи позивача віднесено до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно п. 9 ст. 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.93 року № 3551-ХІ (зі змінами) на ОСОБА_2 поширюється дія зазначеного закону як інваліда війни. Разом з тим, відповідач у наданні такого статусу відмовив, посилаючись на недоведеність перебування ОСОБА_2 у складі формувань Цивільної оборони, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Представник відповідача надав суду заперечення, в яких проти задоволення позову заперечує, мотивуючи тим, що відсутні відомості про залучення ОСОБА_2 саме до складу формувань Цивільної оборони, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, а тому на позивача не поширюється дія п. 9 ст. 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Крім того, просив справу розглядати без участі представника відповідача.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені в позовній заяві.

Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання свого повноважного представника не направив, про причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши обставини, викладені у позові та запереченнях, та оцінивши в сукупності докази наявні у матеріалах справи, заслухавши свідків, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Між сторонами виник спір у сфері публічно правових відносин.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних повноважень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2, перебуваючи у трудових відносинах із Автоколонною 2256 (попередник ВАТ Житомирське АТП 11854), 20 травня 1986 року направлявся до зони відсудження в населених пунктах Рассоха, Терехов Київської області та приймав участь у регулюванні конфлікту по скаргам водіїв АТП 11854 щодо поганої організації харчування та побуту, що підтверджується довідкою Житомирського АТП 11854 №142 від 08.12.1992 р. /а.с. 11/, довідкою профспілкового комітету Житомирського АТП 11854 №14 від 07.01.1993 р. /а. с. 12/, наказом Житомирського АТП 11854 /а.с. 14/.

Як вбачається із копії посвідчення А № 412292 від 02.07.2007 р. та вкладкою до нього за № 601954с від 02.07.2007 р. ОСОБА_2 являється особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії. /а.с. 3/

Крім того, у відповідності до витягу із акту огляду у МСЕК № 056116 від 25.06.2007 р. та експертному висновку позивачу встановлено другу групу інвалідності безстроково через захворювання, що повязане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. /а.с. 4, 5/

Однак, ОСОБА_2 звернувшись до відповідача із заявою про встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, отримав відмову у встановлені такого статусу у зв'язку з відсутністю відомостей про залучення до складу формувань Цивільної оборони, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи /а.с. 42/

У відповідності із п. 9 ст. 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту до інвалідів війни належать особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією

наслідків Чорнобильської катастрофи.

Положеннями ст. 1 Закону України Про Цивільну оборону України передбачено, що цивільна оборона - це складова частина загальнодержавної системи оборонних заходів, які використовуються в мирний та військовий час для захисту населення та народного господарства держави від зброї масового ураження та інших засобів нападу ворога, а також виконання рятувальних і негайних аварійно-відновлюваних робіт в місцях ураження, в зонах катастрофічного затоплення, при стихійних лихах та великих аваріях.

Згідно ст. 1 Закону України Про правові засади цивільного захисту цивільний захист - система організаційних, інженерно-технічних, санітарно-гігієнічних, протиепідемічних та інших заходів, які здійснюються центральними і місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підпорядкованими їм силами і засобами, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності, добровільними рятувальними формуваннями, що забезпечують виконання цих заходів з метою запобігання та ліквідації надзвичайних ситуацій, які загрожують життю та здоров'ю людей, завдають матеріальних збитків у мирний час і в особливий період; несприятливі побутові або нестандартні ситуації - ситуації, що виникають у побуті, невиробничій сфері, які не набули масштабу надзвичайної ситуації, але являють собою загрозу життю та здоров'ю людей чи заподіяння матеріальних збитків.

Допитані в якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пояснили, що у травні 1986 року вони разом з позивачем їхали в одній автоколонні та виконували роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Свідки отримали статус інвалідів війни та мають відповідні посвідчення.

У відповідності із рішенням звуженого засідання Виконкому Житомирської обласної ради народних депутатів №6 від 02.05.1986 р. Автоколонна 2256 (працівником якої був позивач) входила до мобільного загону спеціального захисту ЦО (а.с. 50-52).

Згідно довідки Житомирського АТП 11854 №98 від 06.10.1992 р. Автоколонна 2256 (Житомирське АТП 11854) на підставі рішення звуженого засідання Виконкому Житомирської обласної ради народних депутатів №6 від 02.05.1986 р. входила до складу мобільного зведеного загону спеціального захисту Житомирської області та приймала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 30 км. зоні.

З постанови Корольовського районного суду м. Житомира від 07.05.2012 р. у справі №2а-629/12 за позовом ОСОБА_5 до УПСЗН Богунської районної ради м. Житомира про встановлення статусу інваліда війни, вбачається, що Житомирське АТП 11854 протягом липня - серпня1986 року входило до складу мобільного зведеного загону спеціального захисту Житомирської області.

Зазначені обставини, як зазначив представник позивача в судовому засіданні, свідчать про те, що Житомирське АТП 11854 починаючи з 2 травня (прийняття рішення Виконкомом Житомирської обласної ради народних депутатів №6 від 02.05.1986 р.) по серпень 1986 року входило до складу мобільного зведеного загону спеціального захисту Житомирської області. А отже, і 20 травня (день направлення позивача до 30-ти кілометрової зони) Автоколонна 2256 входила до складу мобільного зведеного загону спеціального захисту Житомирської області.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. п. 7, 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого Постановою КМУ від 12.05.1994 р. №302 посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач безпідставно відмовив ОСОБА_2 у встановленні статусу інваліда війни, оскільки твердження про відсутність достатніх документів про факт залучення до складу формувань Цивільної оборони спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами у справі. Крім того, відсутність первинних документів, які містили інформацію стосовно зведеного мобільного загону спеціального захисту Житомирської області не є підставою для відмови позивачеві у задоволені позову.

Аналізуючи встановлені доказами по справі обставини, враховуючи вимоги чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, діючим законодавством повноваження щодо встановлення статусу інваліда війни згідно положень ст. 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту покладено на відповідача, а тому суд може лише зобовязати відповідача вирішити заяву ОСОБА_2 про надання йому статусу інваліда війни відповідно до п. 9 ст. 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Оскільки сторони по даній справі звільнені від сплати судового збору, судові витрати суд відносить за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 161-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати неправомірним рішення Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради міста Житомира щодо відмови у наданні ОСОБА_2 статусу інваліда війни.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради міста Житомира вирішити заяву ОСОБА_2 про надання йому статусу інваліда війни відповідно до п. 9 ст. 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

У решті позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О. Корицька