Справа № 357/8237/15-а
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 357/8237/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Кошель Л.М. Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

15 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дуденкова О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційні скарги ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2015 року та Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.07.2015 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання відповідача провести перерахунок і здійснити виплату пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2015 року позовні вимоги за період з 01.01.2014 року по 30.06.2014 року залишено без розгляду.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.07.2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, з апеляційною скаргою звернувся і позивач, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про поновлення строку звернення.

Апелянти посилаються на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на їх переконання підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач належить до числа потерпілих від наслідків аварії на ЧАЕС 4 категорії, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у місті Білій Церкві Київської і одержує пенсію за віком, в розмір пенсії входить додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю та доплата за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю.

Позивач звернувся із заявою до відповідача про здійснення з 01 січня 2014 року перерахунку та виплату додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 15% мінімальної пенсії за віком та виплату доплати до пенсії за проживання у зоні радіоактивного забруднення у розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Однак, листом відповідача у проведенні перерахунку йому було відмовлено з посиланням на відсутність законних підстав для цього.

Відмова УПФУ є предметом позову, оскільки позивач вважає її протиправною.

Задовольняючи позов в частині, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Законами про Державний бюджет України на відповідний рік і про внесення змін до Законів України про Державний бюджет України, а конкретні розміри виплат визначені постановами КМ України № 745 , № 1210.

Так, Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. А згідно ч. 1 даної статті громадянам, які працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю, провадиться доплата в розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розмір додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 4 категорії, має становити 15 % від мінімальної пенсії за віком.

Статтею 63 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Якщо у 2011 році Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» №3491-УІ від 14.06.2011 року було встановлено, що у 2011 році норми і положення ст.ст.39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік; а також ч. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» було встановлено, що у 2012 році норми і положення ст.ст.20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України» Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік; а також ч.4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» було встановлено, що у 2013 році норми і положення ст.ст.20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік; то зазначені положення Законів були об'єктивною підставою для обґрунтованого застосування у вказаних роках при обчисленні пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, постанови КМУ №1210 від 23.11.2011 року.

Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 року не містив жодної норми, яка б обмежувала у 2014 році пряме застосування Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема статей 39, 51 вказаного Закону.

Але 31 липня 2014 року Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» № 1622-УІІ до Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2014рік» внесені зміни, якими, зокрема, встановлено, що у 2014році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік. Зазначений Закон набрав чинності 03 серпня 2014року.

Крім того, слід зазначити, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», (п.9 Прикінцевих положень) встановлено, що у 2015 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, з 03 серпня 2014 року положення зазначеного Закону за 2014 рік є підставою для обґрунтованого застосування відповідачем при обчисленні пенсії та доплат особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, постанови КМУ № 1210 від 23.11.2011 року.

Зі змісту вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України вбачається, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 4 ст. 9 КАС України визначено, що, у разі невідповідності нормативно- правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсій позивачеві з 01.01.2014 року застосуванню підлягають норми ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а з 03 серпня 2014року при визначенні розміру доплати позивачеві застосуванню підлягають норми постанови КМУ № 1210 від 23.11.2011 року

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування постанови не вбачається.

Щодо оскарження ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2015 року, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду 31.12.2014 року, та просив задовольнити позовні вимоги в період з 01.01.2014 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів

Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 99, ст. 100 КАС України, оскільки позовні вимоги за період з 01.01.2014 до 30.07.2014 року подані поза межами строку звернення до суду, то вони з урахуванням вищезазначених вимог КАС України не підлягають задоволенню, що вірно було враховано судом першої інстанції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, а судом першої інстанції повно встановлені обставини у справі, яким дана належна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні відносини.

Отже, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 199, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області - залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2015 року та постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

.

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.