Справа № 2а-4358/11
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 року м. Київ К/800/15817/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим про перерахунок пенсії, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим на постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 8 січня 2013 року, -

у с т а н о в и л а :

У травні 2011 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим в якому просила здійснити їй перерахунок і виплату доплати до пенсії, відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року № 2195-ІV (далі - Закон № 2195-ІV), за період з 1 листопада 2010 року по 30 квітня 2011 року та здійснювати такі виплати в подальшому.

Посилаючись на те, що є пенсіонером за віком, має статус дитини війни і право на спірний перерахунок пенсії, а також на те, що вимоги Закону № 2195-ІV не виконані, ОСОБА_4 просила задовольнити позов.

Постановою Центрального районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим від 8 січня 2011 року позов задоволено частково, зобов'язано відповідача провести перерахунок і виплату позивачу підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з 17 листопада 2010 року по 24 червня 2011 року, позовні вимоги за період з 1 по 16 листопада 2010 року залишено без розгляду, в решті позову відмовлено.

Оскаржуваною постановою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 8 січня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано і прийнято нову постанову, якою зобов'язано відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача підвищення до пенсії у розмірі, встановленому статтею 6 Закону № 2195-ІV з листопада 2010 року по червень 2011 року з урахуванням виплачених сум, в решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального і процесуального права, в частині задоволених позовних вимог, просить ухвалене ним судове рішення скасувати та відмовити в позові.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що з дня набрання рішеннями Конституційного Суду України від 2 травня 2008 року № 10рп-2008 чинності, до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 6 зазначеного Закону № 2195-ІV, у редакції даного періоду.

Також, суди до спірних правовідносин правильно застосували положення статті 6 Закону № 2195-ІV, статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції спірного періоду), з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10рп-2008.

Правильним є висновок судів і щодо застосування статті 70 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік», якою Кабінету Міністрів України надано право у 2010 році встановлювати розміри соціальних виплат. Оскільки зазначені норми передбачають встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати, відповідно їх дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір соціальних виплат згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Окрім цього, пунктом 4 розділу VІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 23 грудня 2010 року № 2857-ІV «Про Державний бюджет України на 2011 рік» установлено що у 2011 році положення, зокрема, статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік, однак на виконання зазначеної норми Закону № 2857-ІV відповідної постанови уряду, у спірний період (до 24 червня 2011 року), не приймалось, про що правильно зазначив апеляційний суд у своєму рішенні.

Таким чином, рішення судів відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, судовій практиці, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим відхилити, а постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 8 січня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало