Справа № 334/6093/15-а
Суддя: Нікітенко Н. П.
Дата ухвалення: 2015-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 24.09.2015
Справа № 334/6093/15-а
Провадження № 2-а/334/130/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої -судді Нікітенко Н.П., при секретарі Лапіні О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення суми матеріальної та моральної шкоди,

В с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя, в якому просить поновити йому пропущений строк звернення з позовом, визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя (далі - УПФУ) щодо відмови у виплаті пенсії протиправними, зобов'язати УПФУ нарахувати (з належним перерахунком) та сплатити йому невиплачену своєчасно пенсію з 01 квітня 2010 року по теперішній час та продовжувати нараховувати і сплачувати йому належну пенсію безстроково та відшкодувати йому за рахунок відповідача матеріальну і моральну шкоду у розмірі 134576,00грн.

В обґрунтування позову зазначив, що з 24.03.2000р. йому була призначена пенсія за віком, а з листопада 2009р. виплата пенсії була припинена у зв'язку із виїздом на постійне проживання до Ізраїлю.

02.07.2015року р. він звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії за віком, однак відповіддю начальника Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя від 16.07.2015р. в поновленні виплати пенсії йому було відмовлено з тих підстав, що він фактично проживає за межами України та не має реєстрації місця проживання на території України.

Позивач вважає вказане рішення незаконним і просить зобов'язати відповідача вчинити дії по відновленню його конституційного права на пенсійне забезпечення, крім того, позивач просить поновити йому пропущений строк подання позову, оскільки він був пропущений ним з поважних причин, у зв'язку із його зверненнями зі скаргами на рішення суду до ВСУ та ВАСУ, та стягнути з відповідача 134576, 00грн. матеріальної та моральної шкоди, що складаються з 96348,00грн - середній рівень інфляції за час несплати пенсії, 18228,00грн. - сума не отриманого доходу у випадку вкладу пенсії, 20000грн. - моральна шкода.

Представником відповідача було надано письмові заперечення проти позову, в яких вказується, що рішення є правомірним, оскільки прийнято з урахуванням положень ч.1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яке встановлює, що пенсія виплачується щомісяця в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України, або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, та з урахуванням того, що рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009р. №25-рп/2009 питання, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, визнано не врегульованими. Крім того, позивач звернувся до суду 20.07.2015 року, тому позовні вимоги щодо несвоєчасної виплати йому пенсії з 01.04.2010 року підлягають залишенню без розгляду. Вимоги позивача щодо стягнення УПФУ матеріальної та моральної шкоди вважають не обґрунтованими та просять у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_2 не з'явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача проти позову заперечувала, підтримала подані письмові заперечення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, суд вважає позов обґрунтованим, але таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 24.03.2000 р. ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком, однак виплата пенсії була припинена у зв'язку із його виїздом на постійне проживання до Ізраїлю.

У вересні 2009 року позивачеві була виплачена пенсія за шість місяців наперед перед від'їздом за кордон (з жовтня 2009року по березень 2010 року).

02.07.2015р. позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії.

Відповіддю начальника Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя ОСОБА_1 відмовлено у поновленні виплати пенсії згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005р. №22-1, та п. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки він фактично постійно проживає за межами України в Ізраїлі, реєстрація місця проживання на території України відсутня та в зв'язку з відсутністю механізму виплати пенсій пенсіонерам, які проживають в країнах з якими не укладено договору про пенсійне забезпечення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року пункт 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 07.10.2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень п.2 ч.1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування».

Після прийняття даного рішення Конституційного Суду України і на теперішній час інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято.

Крім того, ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

ОСОБА_1, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Враховуючи те, що позивач перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя та отримував пенсію за віком, у відповідача відсутні перешкоди щодо поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з моменту його звернення до відповідача з заявою про порушення його права, щодо виплати пенсії 02.07.2015року.

Таким чином, суд вважає, що управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя неправомірно відмовило позивачу у відновленні виплати пенсії з 02.07.2015 р. відповідно до його заяви. Порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов'язання відповідача поновити виплату належної позивачу пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, позивач просить зобов'язати відповідача нарахувати і виплатити йому пенсію, починаючи з 01.04.2010 року та стягнути з відповідача матеріальні і моральну шкоду у розмірі 134576, 00грн., що складається з 96348,00грн - середній рівень інфляції за час несплати пенсії, 18228,00грн. - сума не отриманого доходу у випадку вкладу пенсії, 20000грн. - моральна шкода.

В даній частині позову вимоги не є обґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню через наступне.

Так, в судовому засіданні встановлено, що починаючи з вересня 2009 року, тобто з часу виїзду на постійне помешкання до держави Ізраїль, ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м.Запоріжжя з заявою, яка є підставою для розгляду питання про поновлення пенсійних виплат суб'єктом владних повноважень, не звертався, і будь-які суми пенсії йому не нараховувалась, а тому поновлення виплати пенсі позивачу підлягає не з квітня 2010 року, а з дати звернення до відповідача з заявою про поновлення раніше призначеної пенсії, тобто з 02.07.2015року, з врахуванням дати подачі заяви.

Відповідно до ч. 1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя з заявою про відновлення нарахування та виплати пенсії з квітня 2010 року, до суду адміністративний позов подано лише 27.07.2015 року.

Отже, вимоги позивача в частині зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Запоріжжя нарахувати та сплатити ОСОБА_1 невиплачену своєчасно пенсію з 01.04.2010 року мають бути залишені без розгляду.

Крім того, вимоги позивача, щодо стягнення з відповідача твердої грошової суми на відшкодування матеріальної і моральну шкоди у розмірі 134576,00грн., не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачем не доведено що дії управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя, щодо припинення виплати пенсії у зв'язку з його виїздом за кордон є правомірними, та не доведено що вказана шкода заподіяна саме з вини управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя.

Сума матеріальної шкоди не підтверджується жодним розрахунковим документом та немає нормативного обґрунтування розрахунку, тому вимоги позивача щодо стягнення матеріальної і моральної шкоди є необґрунтованими не доведеними та не підлягають задоволенню.

На підставі ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», керуючись ст. ст. 2, 18, 70 -71, 99, 122, 138, 158-163, 167, 183-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Запоріжжя щодо відмови поновити ОСОБА_1 пенсію за віком з 02.07.2015року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Запоріжжя поновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії за віком із перерахунком її розміру у передбаченому п.15 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідно до ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 02.07.2015 року.

Позовні вимоги щодо нарахування та сплати ОСОБА_1 пенсії з 01.04.2010 по 01.07.2015 року - залишити буз розгляду.

В решті позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до адміністративного суду апеляційної інстанції - Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 - денний строк .

Суддя: Нікітенко Н. П.