Справа № 201/15109/15-а
Суддя: Демидова С. О.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/201/177/2015
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суду м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

при секретарі Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська про визнання рішення протиправним та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

21 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом, в якому просить визнати рішення відповідача про припинення виплати пенсії від 10 вересня 2015 року № Х-194 та відмову у виплаті пенсії позивачу, що є інвалідом ІІІ групи з 01 червня 2015 року незаконним та зобовязати відповідача виплатити пенсію, починаючи з 01 червня 2015 року відповідно до абз. 4 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона працює КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» на посаді лікаря судово-медичного експерта імунологом та не є державним службовцем. Однак відповідачем в порушення вимог ст. 46 Конституції України було припинено виплату пенсії по інвалідності 3 групи загального захворювання, що виплачувалась відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову, посилаючись на ч.2 ст. 18 ЗУ «Про судову експертизу», а також те, що згідно з довідкою КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР від 28 серпня 2015 року № 1986 позивач працює на посаді лікаря-судово-медичного експерта імунолога» та згідно копії трудової книжки позивачу було присвоєно пятий кваліфікаційний клас судового експерта.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська та отримує пенсію по інвалідності 3 групи загального захворювання відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Позивач працює на посаді лікаря-судово-медичного експерта імунолога у КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР.

З 01 квітня 2015 року набули чинності норми «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII. Статтею ст. 18 ЗУ «Про судову експертизу» (зі змінами внесеними згідно ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ), встановлено, що на працівників державних спеціалізованих установ судових експертиз поширюються особливості матеріального та соціально-побутового забезпечення, передбачені Законом України «Про державну службу», якщо інше не передбачено законами України. Тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, у період роботи на посадах судових експертів (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій , осіб, на яких поширюється дія п.1 ст. 10 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

Управлінням Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська позивачу було припинено виплату пенсії по інвалідності ІІІ групи загального захворювання.

28 серпня 2015 року позивач звернулася до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії з 01 червня 2015 року, на що отримала відмову з посиланням на те, що позивач працює на посаді судового експерта та не має підстав для поновлення виплати пенсії по інвалідності.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.2 ст.22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Відповідно до ч.1 ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмеженні, крім випадків передбачених Конституцією України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 8 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші передбачені цим Законом.

Частиною 2 ст. 30 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування і після припинення роботи.

Статтею 36 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено матеріальне, соціально-побутове і медичне забезпечення інвалідів, яке здійснюється у вигляді грошових виплат (пенсій, допомоги, одноразових виплат), забезпечення медикаментами, технічними й іншими засобами, включаючи друковані видання із спеціальним шрифтом, звукопідсилюючу апаратуру та аналізатори, а також шляхом надання послуг по медичній, соціальній, трудовій і професійній реабілітації, побутовому та торговельному обслуговуванню.

Отже органи державної влади та органи місцевого самоврядування повинні сприяти забезпеченню прав інвалідів щодо включення до суспільного нарівні з іншими громадянами.

ОСОБА_1 працює на посаді лікар-судово-медичний експерт імунолог (за лікарською спеціальністю «Судово-медична імунологія»).

26 грудня 2005 року Державним комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики розроблено Національний класифікатор України класифікатор професій ДК:003:2010, який було затверджено та надано чинності наказом Держспоживстандарту України № 327 від 28 липня 2010 року, що призначений для застосування центральними органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, Федерацією роботодавців України, всіма субєктами господарювання під час запису про роботу у трудові книжки працівників. Згідно визначеного класифікатора професій покажчику професійних назв робіт за кодами професій визначено, що «судовий експерт» та «лікар - судово-медичний імунолог» являються двома різними професіями, та мають різні облікові дані.

Так, професія «лікар судово-медичний імунолог» має код класифікатору професій № 229.1, що визначається як професіонали в галузі медицини, натомість професія судовий експерт має код класифікатору 2429 - інші професіонали в галузі правознавства.

Таким чином займана позивачем посада відноситься не до посад судового експерта, а відноситься до лікарських посад у закладах охорони здоров'я, що прямо передбачено Переліком лікарських посад у закладах охорони здоров'я, затвердженого наказом МОЗ України № 385 від 28 жовтня 2002 року - розділ 3 «Лікарі-спеціалісти»; порядковий №111 - Лікар-судово-медичний експерт імунолог; Лікарська спеціальність за профілем структурного підрозділу - судово-медична імунологія.

У звязку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 2011 року № 314 «Про умови оплати праці працівників державних спеціалізованих установ судових експертиз» втратило чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 31 сепрня 1995 року № 558-р «Про віднесення деяких посад працівників державних спеціалізованих установ до категорій посад державних службовців», згідно з яким були віднесені до відповідних категорій посад державних службовців посади, що займали судові експерти державних спеціалізованих установ, яким було присвоєно відповідні кваліфікаційні класи. З огляду на зазначене дія ЗУ «Про державну службу», у тому числі у частині матеріального та соціально-побутового забезпечення, на працівників держаних спеціалізованих установ судових експертиз не поширюються, крім випадків зарахування періодів роботи працівників державних спеціалізованих установ судових експертиз, посади яких було віднесено до відповідних категорій посад державних службовців.

За правилами ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Нормою ст. 5 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

За результатами розгляду справи, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, перевіривши матеріали справи що надійшли до суду, суд вважає, що є достатньо підстав для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення.

Факти, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини підтверджуються наявними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 71, 94, 158-163 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська про визнання рішення протиправним та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати рішення управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська від 10 вересня 2015 року про відмову ОСОБА_1 в виплаті пенсії, інваліду ІІІ групи по загальному захворюванню з 01 червня 2015 року протиправним.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська здійснити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 червня 2015 року відповідно до абзацу 4 ч.1 ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 487, 20 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку на протязі 10 днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя С.О.Демидова