Справа № 208/169/2012
Суддя: Павленко І. В.
Дата ухвалення: 2012-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Калинівський районний суд Вінницької області
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.02.2012 року суддя Калинівського районного суду Вінницької області Павленко І. В.

при секретарі Жовтій С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької виправної колонії №86 Державного департаменту з питань виконання покарань у Вінницькій області про визнання дій протиправними та стягнення вихідної допомоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в позові зазначає, що з 17.06.1996 року по 05.11.1997 рік він проходив строкову службу у Внутрішніх військах України, всього -1 рік 4 місяці 18 днів. З 06.05.1998 року по 28.02.2003 рік він проходив службу в ОВС України Департаменті з питань виконання покарань, всього 4 роки, 4 місяці 22 дня. З 03.06.2003 року по 31.08.2011 рік він проходив службу в Внутрішніх військах МВС України у в/ч НОМЕР_1 , всього 8 років 2 місяці 28 днів. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Внутрішніх військ МВС України № 178 від 31.08.2011 року він був звільнений з посади старшого інструктора (командира машини) взводу бронетранспортерів роти спеціального призначення (механізованої) в/ч 3028 ВВ МВС України по ст.26 ч.6 п.«Б» (за станом здоров`я) згідно Закону України (про військовий обов`язок і військову службу) на пенсію. Вислуга років на день звільнення, відповідно до цього наказу, становила 14 років 5 місяців 8 днів, в пільговому обчисленні 20 років 1 місяць 29 днів. Вислуга для виплати вихідної допомоги кадровим апаратом в/ч 3028 ВВ МВС України визначена лише за 8 повних календарних років. На день звільнення з Вінницької виправної колонії № 86 згідно наказу № 14 о/с від 28 лютого 2003 року з посади молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки вислуга становила 6 років 2 місяці 15 днів в календарному обчисленні. Вихідна допомога при звільнені нарахована та виплачена не була в зв`язку з відсутністю фінансування, що підтверджується копією довідки № 7/128 від 20.09.2011 року. Відповідно до даних грошового атестату йому нарахована грошова вихідна допомога за 8 років в розмірі 8164,00 грн. В зв`язку з цим вважає, що за 6 років йому не було доплачено 8164 : 8 = 1020,50 грн. * 6 = 6123 грн. Тому звертається з даним позовом до суду.

В судовому позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представники відповідача за довіреністю ОСОБА_2 та Степанов О.П. в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на те, що позивач ОСОБА_1 звільнився з Вінницької ВК №86 за власним бажанням, а оскільки на момент звільнення позивача ст. 9 Закон України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу і органів внутрішніх справ» діяла в іншій редакції, тому позивач не має права на отримання вихідної допомоги. Просили суд в задоволенні позову відмовити як в безпідставному.

Заслухавши пояснення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає в задоволені позову відмовити з таких підстав.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що з 17.06.1996 року по 05.11.1997 рік позивач проходив строкову службу у Внутрішніх військах України, всього - 1 рік 4 місяці 18 днів.

З 06.05.1998 року по 28.02.2003 рік позивач проходив службу в ОВС України Департаменті з питань виконання покарань, всього 4 роки, 4 місяці 22 дня.

Відповідно до наказу начальника Вінницької ВК №86 від 28.02.2003 року №14о/с прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 було звільнено з посади молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки у запас Збройних Сил України за п.63 «ж» (за власним бажанням) Положення «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справи України».

З 03.06.2003 року по 31.08.2011 рік позивач проходив службу у Внутрішніх військах МВС України, всього 8 років 2 місяці 28 днів.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Внутрішніх військ МВС України № 178 від 31.08.2011 року позивач був звільнений з посади старшого інструктора (командира машини) взводу бронетранспортерів роти спеціального призначення (механізованої) в/ч 3028 ВВ МВС України по ст.26 ч.6 п.«Б» (за станом здоров`я) згідно Закону України (про військовий обов`язок і військову службу) на пенсію.

Вислуга років на день звільнення, відповідно до цього наказу, становила 14 років 5 місяців 8 днів, в пільговому обчисленні 20 років 1 місяць 29 днів.

Як вбачається з матеріалів справи на день звільнення позивача з Вінницької виправної колонії № 86 згідно наказу № 14 о/с від 28 лютого 2003 року з посади молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки вислуга становила 6 років 2 місяці 15 днів в календарному обчислені.

Згідно довідки №7/135 від 05.10.2011 року Вінницької ВК №86 вихідна допомога ОСОБА_1 при звільнені не нараховувалась та не виплачувалась.

Як вбачається з оглянутих в судовому засіданні матеріалів особової справи позивача, останній був звільнений з органів кримінально-виконавчої системи на підставі поданого ним 28.02.2003 року рапорту за власним бажанням. Від проходження ВЛК відмовився.

Відповідно до ст. 9 Закону України, від 09.04.1992 року № 2262 ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, на час звільнення позивача з ОВС України Департаменті з питань виконання покарань) військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби, членам сімей відповідних категорій військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та пенсіонерам з їх числа, які втратили годувальника, виплачується допомога в порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України».

Отже, на час звільнення зі служби в органах внутрішніх справ України Департаменті з питань виконання покарань 28 лютого 2003 року позивач відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», не набув право на отримання грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 9 вказаного Закону.

Пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» (в редакції, на час звільнення позивача з ОВС України Департаменті з питань виконання покарань) передбачено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ при звільненні з військової служби або з органів внутрішніх справ за вислугою строку служби, за віком, за станом здоров`я, у зв`язку із скороченням штатів або з проведенням організаційних заходів у разі неможливості використання на службі (в органах) виплачується грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Тому, зазначена постанова на день звільнення позивача за власним бажанням з органів внутрішніх справ України Департаменту з питань виконання покарань у 2003 році не передбачала виплату грошової допомоги при звільненні за власним бажанням.

Крім того, суд критично оцінює розрахунок позивача про виплату йому вихідної допомоги саме в розмірі 6123 грн., оскільки вказаний розрахунок ОСОБА_1 проведений особисто та не містить обґрунтувань на підставі чого він був зроблений.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Вінницької виправної колонії №86 Державного департаменту з питань виконання покарань у Вінницькій області про визнання дій протиправними та стягнення вихідної допомоги є безпідставним, а тому в його задоволенні необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 11, 70, 71, 79, 86, 158, 160-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Вінницької виправної колонії № 86 Державного департаменту з питань виконання покарань у Вінницькій області відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної одночасно надається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя:І. В. Павленко