Справа № К/9991/32647/11-С
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 року м. Київ К/9991/32647/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Ситникова О.Ф., Швеця В.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної адміністрації зв'язку на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної адміністрації зв'язку про зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, уточненим в ході розгляду справи, до Державної адміністрації зв'язку Міністерства транспорту та зв'язку України про визнання протиправним та скасування наказу № 270-02/к від 02 вересня 2010 року про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення витрат на юридично-правове обслуговування.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2011 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної адміністрації зв'язку Міністерства транспорту та зв'язку України № 270-02/к від 02 вересня 2010 року про звільнення ОСОБА_4 з посади головного спеціаліста відділу телекомунікаційних мереж Управління стратегії розвитку телекомунікацій Державної адміністрації зв'язку Міністерства транспорту та зв'язку України. Поновлено ОСОБА_4 на посаді головного спеціаліста відділу телекомунікаційних мереж Управління стратегії розвитку телекомунікацій Державної адміністрації зв'язку Міністерства транспорту та зв'язку України. Стягнуто з Державної адміністрації зв'язку Міністерства транспорту та зв'язку України на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу. Стягнуто з Державної адміністрації зв'язку Міністерства транспорту та зв'язку України на користь ОСОБА_4 витрати на юридично-правове обслуговування у сумі 2000 грн. (дві тисячі гривень).

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

Позивач у письмових запереченнях на вказану касаційну скаргу, які надійшли до Вищого адміністративного суду України просить її залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що позивача відкликано з основної щорічної відпустки (наказ від 02.09.2010 № 267-02/к), для ознайомлення з актом службового розслідування щодо правомірності дій посадових осіб Держзв'язку 02.09.2010 року та наказом Державної адміністрації зв'язку Міністерства транспорту та зв'язку України № 270-02/к від 02 вересня 2010 року, яким її (з 02.09.2010 року по 06.09.2010 року перебувала на лікарняному) звільнено з посади головного спеціаліста відділу телекомунікаційних мереж Управління стратегії розвитку телекомунікацій Державної адміністрації зв'язку Міністерства транспорту та зв'язку України, на підставі висновків службового розслідування та пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу» (порушення Присяги держаного службовця), з яким остання ознайомилась.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій зазначили, що відповідачем не надано доказів, які б вказували на порушення позивачем Присяги державного службовця, або належних доказів невиконання чи неналежне виконання позивачем службових обов'язків, перевищення повноважень, порушення обмежень, пов'язаних із проходженням державної служби, а також беручи до уваги, що проведення службового розслідування стосовно діяльності позивача було проведено з суттєвими порушеннями порядку проведення службового розслідування.

Погоджуючись із вказаними висновками, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає за необхідне, із застосуванням правової позиції Верховного Суду України, висловленої, зокрема, у подібних категоріях спорів (постанови від 21 травня, 4 червня, 17 вересня, 8, 22 жовтня, 03 грудня 2013 року, 21 січня та 22 квітня 2014 року (справи №№21-403а12, 21-167а13, 21-231а13, 21-262а13, № 21-375а12, № 21-379а13, № 21-479а13, № 21-90а14 відповідно), зазначити наступне.

Пунктом 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (тут і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 3723) передбачено, що державна служба припиняється у разі відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої у статті 17 цього Закону.

Текст Присяги наведено у частині другій статті 17 Закону № 3723: «Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки».

Аналізуючи текст Присяги, можна дійти висновку, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. У зв'язку з цим як порушення Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону № 3723 дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

Частиною другою цієї статті передбачено, що до службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу, як попередження про неповну службову відповідність і затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Отже і порушення Присяги, і дисциплінарне правопорушення може бути наслідком недотримання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) засад проходження публічної служби. Таким чином, припинення державної служби у зв'язку з порушенням Присяги та дисциплінарна відповідальність державних службовців може бути наслідком існування схожих фактичних підстав у разі вчинення державним службовцем достатньо близьких за характером одне до одного дисциплінарного або іншого правопорушення.

Припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою. Тому рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності повинен бути не меншим, ніж під час звільнення з митного органу за вчинення дисциплінарного правопорушення, з дотриманням строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Передумовою такого звільнення є ретельне службове розслідування. При цьому необхідно враховувати, що наслідком вчинення дисциплінарного правопорушення може бути припинення державної служби за порушення Присяги або звільнення, які є санкціями різних рівнів відповідальності й не можуть застосовуватися як альтернативні. Звільнення за порушення присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок не можна кваліфікувати як порушення Присяги.

Щодо зауважень заявника касаційної скарги щодо, можливих порушень судом першої інстанції процесуальних положень при прийнятті даної позовної заяви до провадження та її вирішення, то колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що окремі процедурні порушення не можуть слугувати підставами для скасування судових рішень, постановлених по суті вірно.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційній скарзі порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної адміністрації зв'язку, залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної адміністрації зв'язку про зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Швець