Справа № 2а-15429/10/0470
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 року м. Київ К/800/4434/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Логвиненка А.О.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційні скарги Дніпропетровської митниці Міндоходів та Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» до Дніпропетровської митниці, Головного управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області, третя особа - Головне управління Державного казначейства України у м. Києві про визнання нечинним, скасування рішення та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2010 року ВАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровської митниці, Головного управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області, третя особа - Головне управління Державного казначейства України у м. Києві про визнання нечинним, скасування рішення та стягнення коштів.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2011 року у задоволенні позову було відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2013 року апеляційну скаргу ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» було задоволено частково. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2011 року скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Дніпропетровської митниці про визначення митної вартості товарів № 113000006/2010/000418/1 від 27.05.2010 року. Визнано протиправним та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 113050000/0/00622 від 27.05.2010 року. В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі Дніпропетровська митниця Міндоході, не погоджуючись з даним рішенням, посилаючись на допущені судом апеляційної інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2013 року та залишити в силі постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2011 року.

У касаційній скарзі ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», не погоджуючись з даним рішенням, посилаючись на допущені судом апеляційної інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2013 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційні скарги Дніпропетровської митниці Міндоходів та ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не надають підстав, які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України для зміни чи скасування судового рішення.

Судами встановлено, що 12.02.2010 року між ВАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (покупець) та фірмою «Alderston GB Limited», місто Лондон, Велика Британія (постачальник) укладено зовнішньоекономічний контракт за № 0212 - SG02/10. Згідно з умовами цього контакту постачальник зобов'язувався здійснити поставку товару позивачу, а позивач зобов'язувався прийняти та оплатити товар на умовах, вказаних у Специфікаціях до Контракту.

Для митного оформлення партії товару позивачем 27.05.2010 року було оформлено вантажну митну декларацію форми ВМД № 113050000/2010/004223 відповідно до якої для проведення митного оформлення було подано товар - цегла вогнетривка: NO.82 АLКО-60А. Виробником заявлено «REFRAKO S.R.O.», країною виробництва - Словаччину. Товар поставлено у межах зовнішньоекономічного контракту № 0212-8С02/10 від 12.02.2010.

Під час проведення посадовою особою митного органу перевірки документів, поданих для митного оформлення, було встановлено, що позивачем порушено пункт 7 Порядку 1766, тобто з вищенаведеного переліку обов'язкових документів, останнім не було подано:

1. Банківського платіжного документу, відповідно до якого за умовами зовнішньоекономічного контракту №0212-8002/10 від 12.02.2010 року, було здійснено передплату за товар у розмірі 30% від загальної вартості товару, що підтверджується:

- третім підрозділом графи 20 ВМД від 27.05.2010 року № 113050000/2010/004223, в якому зазначено 2-значний цифровий код форми розрахунків за товар згідно з умовами контракту купівлі-продажу, а саме код « 30», який відповідно до наказу ДМСУ від 09.07.1997 року № 307 «Про затвердження Інструкції про порядок заповнення вантажної митної декларації», розшифровується як «переказ», та свідчить про переведення грошових коштів з рахунку Покупця (ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат») на рахунок Продавця;

- відсутністю банківського платіжного документу серед поданих декларантом Позивача документів для підтвердження заявленої митної вартості товару та проведення Відповідачем - 1 митного оформлення цього товару, які зазначені у графі 44 ВМД від 27.05.2010 року № 113050000/2010/004223.

2. Рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів від 19.05.2010 року № 13000006/2010/000383/1, яке було прийнято за одним контрактом № 0212-8С02/10 від 12.02.2010 року.

Крім того, позивач при поданні 27.05.2010 року ВМД № 113050000/2010/004223, здійснюючи посилання в графі 44 цієї ВМД на Рішення про визначення митної вартості товарів від 19.05.2010 року № 113000006/2010/000383/1, не застосував його при декларуванні митної вартості товару, тобто не взяв за основу скореговану митну вартість за вказаним рішенням при заявленні до митного оформлення цегли вогнетривкої.

На підставі вищезазначеного, митним органом було запропоновано декларанту надати додаткові документи, а саме:

1) прайс - лист фірми виробника товару;

2) калькуляцію фірми виробника товару;

3) копію ВМД країни - відправлення; .

4) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертами організаціями.

Однак, декларантом було надано лише прайс-лист на 2010 рік, копія експортної ВМД країни - відправлення та листи. Інших запропонованих декларанту документів надано не було.

Оскільки, позивачем не було надано обов'язкових документів посадовою особою митного органу на підставі інформаційної бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДМСУ було проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості на ідентичні або подібні (аналогічні) товари, митне оформлення яких вже здійснено, та виявлено, що заявлена ціна товару - цегли вогнетривкої - 1, 07 Євро за кг є нижчою ніж митна вартість аналогічного товару цього ж виробника, цієї ж марки, що ввозилася на митну територію України (тобто, вже оформленого для вільного використання на митній території України), яка становить 1, 45 Євро (1, 79 дол. США) за кг.

27.05.2010 року відповідачем було винесено Рішення про визначення митної вартості товарів № 3000006/2010/000418/1, яким митну вартість поставлених товарів із застосуванням резервного методу відповідно до положень статті 273 Митного кодексу України, та видано картку відмови № 113050000/0/00622.

Відповідно до статті 1 Митного кодексу України (в його редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) митна декларація - письмова заява встановленої форми, яка подається митному органу і містить відомості щодо товарів і транспортних засобів, які переміщуються через митний кордон України, необхідні для їх митного оформлення або переоформлення.

Згідно зі статтею 86 Митного кодексу України, митна декларація приймається та реєструється митним органом у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України або уповноваженим ним органом. Подання митної декларації повинно супроводжуватися наданням митному органу комерційних супровідних та інших необхідних документів, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України або уповноваженим ним органом. Митна декларація приймається митним органом, якщо встановлено, що в ній містяться всі необхідні відомості і до неї додано всі необхідні документи.

Відповідно до статті 259 Митного кодексу України, митна вартість товарів - це заявлена декларантом або визначена митним органом вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, яка обчислюється на момент перетинання товарами митного кордону відповідно до положень цього Кодексу.

За приписами частини 1 статті 265 Митного кодексу України, митний орган, що здійснює контроль за правильністю митної оцінки товарів з урахуванням положень цього Кодексу, має право приймати рішення про правильність заявленої декларантом митної вартості товарів.

Згідно зі статтею 266 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, може здійснюватися за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митну вартість не може бути визначено за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною в кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари було продано в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митну вартість товарів не може бути визначено шляхом застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також положень Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 квітня 2008 року № 339, та Порядку декларування митної вартості товарів дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості.

Зі змісту норм пункту 14 Порядку декларування митної вартості товарів та частини 4 статті 266 Митного кодексу України вбачається, що позивач не зобов'язаний надавати повний перелік документів, визначених пунктом 11 зазначеного Порядку. При цьому витребування таких документів може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Разом з тим, витребовуючи додаткові документи, передбачені пунктом 11 Порядку декларування митної вартості товарів, митний орган не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити.

Крім того, у разі незгоди Митниці із митною вартістю імпортованого товару, відповідно до вимог статті 266 Митного кодексу України зобов'язана провести процедуру консультацій, у ході яких мала б дійти висновків щодо застосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів, при цьому кожний наступний метод застосовується у разі неможливості застосування попереднього із наведенням відповідних аргументів.

У випадку якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про неправомірність дій відповідача щодо застосування одразу шостого (резервного) методу визначення митної вартості товару на підставі цінової інформації ЄАІС ДМСУ без послідовного застосування попередніх п'яти, як це встановлено частиною п'ятою статті 266 МК України, за відсутності будь-якого обґрунтування неможливості їх застосування в рішенні про визначення митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція була висловлена також Верховним Судом України у постановах від 21.01.2011 року (справа № 21-56а10), від 07.02.2011 року (справа № 21-76а10), від 14.11.2011 року (справа № 21-213а11), від 06.02.2012 року (справа № 21-418а11), від 29.05.2012 року (справа № 21-91а12).

Щодо позовних вимог в частині стягнення з державного бюджету України на користь позивача надмірно сплачених митних платежів, колегія суддів зазначає наступне.

За правилами частин 1, 3 статті 265 Митного кодексу України, митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу. У разі виникнення у митного органу сумніву щодо правильності визначення декларантом митної вартості, він своїм рішенням має право зобов'язати останнього визначити митну вартість іншим способом, ніж він використав для її визначення.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про неправомірність дій відповідача виключно у зв'язку з порушенням визначеного статтею 266 Митного кодексу України порядку її визначення.

Аналіз положень статей 265, 266 Митного кодексу України та Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.04.2008 року № 339 (чинного на час виникнення спірних відносин) дає колегії суддів підстави для висновку про те, що питання контролю правильності обчислення декларантом митної вартості в разі виникнення обґрунтованого сумніву, відносяться до виключної компетенції митних органів. Тому су апеляційної інстанції, встановивши протиправність рішень митного органу про визначення митної вартості товару за тим чи іншим методом, не вправі підміняти митний орган, стягуючи з державного бюджету надмірно сплачену з такої вартості суму ПДВ або ввізного мита, фактично визначаючи при цьому інший метод обчислення митної вартості.

Така правова позиція була висловлена і Верховним Судом України у постанові від 17.12.2013 року у справі № 21-439а13 за позовом приватного підприємства «СПС» до Харківської обласної митниці, Головного управління Державного казначейства України в Харківській області, за участю прокурора Київського району міста Харкова, про визнання протиправним і скасування рішення, стягнення суми, яка, відповідно до приписів статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковою для всіх судів України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду апеляційної інстанції, є законним і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційних скарг їх не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Дніпропетровської митниці Міндоходів та Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» до Дніпропетровської митниці, Головного управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області, третя особа - Головне управління Державного казначейства України у м. Києві про визнання нечинним, скасування рішення та стягнення коштів - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 235-244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

А.О. Логвиненко

В.Ф. Мороз