Справа № 804/6818/15
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 жовтня 2015 р.Справа №804/6818/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідачів ОСОБА_5 акціонерне товариство «Банк Камбіо», про визнання протиправною відмови та зобовязання вчинити певні дії, -
28 травня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідачів ОСОБА_5 акціонерне товариство «Банк Камбіо», у якому просить:
- зобовязати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_3 до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товариству «Банк Камбіо» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 травня 2015 року в адміністративній справі №804/6818/15 відкрито провадження (суддя Маковська О.В.).
У звязку із відбуттям судді Маковською О.В. у тривалу відпустку, здійснено перерозподіл справи №804/6818/15 та передано останню на розгляд судді Верба І.О., справу прийнято до провадження 18 вересня 2015 року.
В обґрунтування позову зазначено, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатись коштами на власний розсуд. Відмова включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок Фонду є необґрунтованою, підстави блокування коштів в межах процедури ліквідації відсутні.
Відповідачі в судове засідання не з'явились, заперечень проти позову, на пропозицію суду, не надали, Уповноваженою особою Фонду надані витребувані судом документи.
Уповноважена особа Фонду письмово зазначила, що рішення про визнання договорів нікчемними не приймались.
Представники позивача та Уповноважена особа Фонду подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
З матеріалів справи вбачається, що 17.09.2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Камбіо» було укладено договір №253 строкового банківського вкладу (депозиту) «Classic» в іноземній валюті, зі сплатою процентів наприкінці строку без права поповнення.
25.09.2014 року постановою Національного банку України №603/БТ, яка почала діяти з 26.09.2014 року, ПАТ «Банк Камбіо» віднесено до категорії проблемних.
У зв'язку із невжиттям банком дієвих заходів для оздоровлення банку, постановою Правління Національного банку України від 4 грудня 2014 №782 ПАТ «Банк Камбіо» віднесено до категорії неплатоспроможних.
Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 4 грудня 2014 №140 «Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації» розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Камбіо» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 5 грудня 2014 по 4 березня 2015 року.

Наказом Уповноваженої особи гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Банк Камбіо» від 27.02.2015 року №171, на підставі пункту 3 частини другої та пункту 2 частини третьої статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Методичних рекомендацій стосовно процедури тимчасового обмеження уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у неплатоспроможному банку банківських операцій щодо виплати коштів вкладникам, затвердженої протоколом виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 10.02.2015 року № 036/15 було тимчасово обмежено здійснення ПАТ «Банк Камбіо» на час тимчасової адміністрації банківських операцій щодо виплат коштів вкладникам за рахунками вкладників. Результати роботи комісії було оформлено протоколом від 27 лютого 2015 року.

Постановою Правління Національного банку України №144 від 27 лютого 2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» відкликано банківську ліцензію та вирішено ліквідувати ПАТ «Банк Камбіо».

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 46 від 2 березня 2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Камбіо» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Камбіо» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до Плану врегулювання, з 2 березня 2015 року призначено Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ОСОБА_4 (далі Уповноважена особа).

Перелік вкладників було передано Фонду 03.03.2014 року, супровідним листом №01/567 від вказаної дати.

Позивач заявляє, що в переліку вкладників ПАТ «Банк Камбіо», отриманих від Уповноваженої особи, були відсутні відомості про позивача, що в подальшому, відповідно не спричинило, не включення Фондом позивача до загального Реєстру.

Уповноваженою особою надано виписки із переліків, згідно яких:

- станом на 05.12.2014 року вкладник ОСОБА_3В, із сумою залишку на рахунку в розмірі 221864,24 грн., відсотки 569,19 грн., включена до Переліку осіб, включених до диску D та Z;

- до переліку осіб, вказаних у додатку до Протоколу комісії з перевірки вкладів фізичних осіб від 27.02.2015 року включено кредитора ОСОБА_3 із сумою залишку на рахунку в розмірі 221864,24 грн., відсотки 569,19 грн.;

- до переліку (реєстру) вимог кредиторів банку, акцептованих уповноваженою особою Фонду, кредиторська вимога позивача від 03.04.2015 року акцептована на суму 240716,31 грн. із заявлених 278783,26 грн., із зазначенням включення до 4 черги.

При цьому доказів подання відомостей про позивача як вкладника Фонду для включення до Переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідачами не надано.

Вирішуючи спір по суті суд виходить із наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року №4452-VI (далі Закон №4452-VI).

Уповноважена особа Фонду відповідно до Закону №4452-VI це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Фонд є юридичною особою публічного права. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому Законом №4452-VI, здійснює такі функції:

- здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

- здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобовязань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Для цілей Закону №4452-VI працівниками Фонду вважаються особи, які займають посади, передбачені штатним розписом.

Відповідно до статті 16 Закону №4452-VI працівники Фонду не несуть відповідальність за будь-які дії або бездіяльність, якщо вони діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Позови, подані проти працівників Фонду, вважаються позовами, поданими проти Фонду.

Статтями 36-37 Закону №4452-VI встановлено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду. Уповноважена особа Фонду має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку.

На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду, зокрема, діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку.

Наслідками призначення уповноваженої особи Фонду є те, що Уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до Закону та приступає до виконання своїх обовязків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку (частина 5 статті 45 Закону №4452-VI).

Враховуючи, що Закон №4452-VI визначає окремі дії, що належать до повноважень Уповноваженої особи, суд доходить висновку, що у разі, якщо працівник Фонду призначається Уповноваженою особою Фонду, то до такої особи можуть бути заявлені окремі позовні вимоги щодо таких повноважень, оскільки адміністративне судочинство не містить такої правової конструкції сторони в адміністративній справі як «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноваженої особи».

Відповідно до статті 26 Закону №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

Статтею 27 Закону №4452-VI, на порушення якої посилається позивач, визначено, що Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 №4452-VI.

Судом встановлено, що Уповноважена особа, керуючись рішенням щодо блокування коштів за рахунками фізичних осіб на час дії тимчасової адміністрації, не включила позивача до переліку, сформованого відповідно до статті 27 Закону №4452-VI, що призвело до не включення останнього і в затверджений Фондом реєстр вкладників.

Також судом встановлено, що позивач, як вкладник, не включений і в перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом.

Відповідно до розділу ІІ «Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами», затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року №14 (далі Положення №14), банк після отримання повідомлення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку повинен здійснити, зокрема:

- протягом тижня з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку - аналіз стану бази даних (установити записи про вкладників, у яких відсутні або некоректно введені реквізити) та порівняння інформації, що зазначена у базі даних, на повну відповідність даним з копій документів вкладників із справ з оформлення рахунків та усунення всіх виявлених помилок (за наявності);

- формування файлів та архівування бази даних про вкладників відповідно до вимог розділу II Правил;

- направлення до Фонду файлів бази даних разом із супровідним листом.

- направлення до Фонду файлів, зокрема, із переліком вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону.

Фонд здійснює аналіз та перевірку файлів D та Z на предмет відсутності помилкових записів та правильності розрахунку гарантованих сум у файлі Z.

Результати перевірки файлів разом із супровідним листом передаються уповноваженій особі Фонду. У супровідному листі вказується статус прийняття файлу (прийнято без помилок / прийнято з помилками), а також зазначаються сума і кількість безпомилкових записів та сума і кількість записів з помилками.

Файл з помилками передається уповноваженій особі Фонду для перевірки та доопрацювання, зокрема засобами електронної пошти Національного банку України.

Банк має право надати до Фонду відповідні зміни до бази даних про вкладників. Зміни надаються до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом. Зміни реквізитів вкладника (поля 2 - 10) надаються за структурою файлу Z з обовязковим зазначенням номера інформаційного рядка у файлі Z (ідентифікатора вкладника). Усі інші зміни, що стосуються певного конкретного запису з файлу D (сум, номерів рахунків та договорів, дат укладення та закінчення договорів тощо), надаються за структурою файлу D з обовязковим зазначенням номера інформаційного рядка у файлі D (ідентифікатора рахунку вкладника) та номера інформаційного рядка у файлі Z (ідентифікатора вкладника).

Розділом V «Правил формування та ведення баз даних про вкладників», затверджених рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 9 липня 2012 року №3 (далі - Правила №3) визначені особливості ведення бази даних у банках, що віднесені до категорії неплатоспроможних.

Так, у разі прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних банк виконує дії, визначені пунктом 4 розділу II Положення №14.

При виплаті за рахунок цільової позики Фонду коштів за вкладами за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, інформаційний рядок з полем «N рядка у файлі» цього вкладника зберігається в базі даних, у тому числі якщо залишок коштів після виплати буде нульовим.

Згідно розділу VI Правил №3 банк розробляє внутрішній документ про порядок формування бази даних про вкладників, збереження інформації, що введена в базу даних, а також наказом визначає осіб, відповідальних за формування та збереження інформації. Відповідальні особи призначаються щодо кожного відокремленого підрозділу і банку - юридичної особи.

Після отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних керівник банку забезпечує передачу бази даних у повному обсязі уповноваженій особі Фонду.

Надаючи оцінку доводам позивача про неправомірність невключення позивача до переліку, та в подальшому до Загального реєстру, з огляду на можливу нікчемність правочину та відсутність у позивача статусу вкладника, суд виходить із редакції нормативних актів, що діяли станом на час виникнення спірних правовідносин, та із наступного.

Відповідно до статті 37 Закону №4452-VI Уповноважена особа діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду, та має право, зокрема:

- вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку;

- продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій;

- повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

- заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи;

- звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку.

Згідно із статтею 38 Закону №4452-VI Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку.

При цьому, протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті, згідно якої правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема, як:

- банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Доводів щодо протиправності дій позивача та первісного власника коштів в межах цивільно-правового поля дій із вкладами не наведено.

Уповноважена особа протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

У разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Суд зазначає, що Цивільний кодекс України, з врахуванням змін, що внесені Законом України від 02.12.2010 року №2756-VI до статей 203, 234, 228, розділяє недійсні правочини на оспорювані, ті що підлягають визнанню недійсними в судовому порядку, та неоспорювані нікчемні, ті, що не потребують їх визнання недійсними у судовому порядку.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Так, згідно частин 1, 2 статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

З частин 1, 5 статті 203, частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України вбачається, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; у разі недодержання вимог щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, такий правочин може бути визнаний недійсним в судовому порядку.

Про такий розподіл свідчить й нова редакція назви статті 228 Цивільного кодексу України - «Правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства».

Таким чином, стаття 228 Цивільного кодексу України з 1 січня 2011 року, дати набрання чинності відповідними змінами, розподіляє правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, та правові наслідки вчинення правочину з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам або без мети реального настання правових наслідків, що ним обумовлені.

Суд зазначає, що визнання недійсними оспорюваних правочинів відноситься до компетенції суду, проте, відповідач може заявити про його нікчемність, у звязку із порушенням правочином публічного порядку, у разі наявності відповідних підстав та доказів.

У разі посилання відповідачем на нікчемність угод у звязку із порушенням ними публічного порядку, такі обставини мають бути доведеними.

Зокрема, доведенню підлягають обставини спрямування правочину на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

В даному випадку, суд керується постановою Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно якого перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 Цивільного кодексу України:

1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина;

2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним;

- такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо;

- усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок;

- при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Вищенаведених обставин, або інших, що свідчили б порушення публічного порядку в розумінні статті 228 Цивільного кодексу судом не встановлено. Так, відповідачі не зазначають підстав протиправності укладення депозитної угоди та перерахування не неї коштів, окрім наміру первинного їх власника отримати додаткові кошти за рахунок Фонду, проте такі доводи свідчать про наявність у відповідачів підстав заявити про фіктивні та удавані правочини, недійсність яких встановлюється виключно судом у відповідному провадженні.

Крім того, договір строкового банківського вкладу (депозиту) «Classic» 17.09.2014 року був укладений позивачем до віднесення банку до проблемних, що відбулось 25.09.2014 року. У зв'язку із чим суд не може констатувати факт укладення договору та вчинення дії по зарахуванню коштів підчас дії відповідної постанови НБУ та, відповідно, під час дії певних обмежень.

Відповідно до статті Закону №4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії, що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду. Фонд є економічно самостійною установою, має самостійний баланс, поточний та інші рахунки в Національному банку України.

Джерела формування коштів Фонду передбачені Законом №4452-VI, при цьому кошти Фонду не є коштами держави.

Доводи відповідачів про наявність кримінальних проваджень як підстави для відмови в задоволенні позову не підтверджені витребуваними судом документами, а саме доказами, що відносно позивача або конкретної операції, що розглядається в цій справі, провадиться досудове слідство.

З системного аналізу вищенаведених норм права та обставин справи, судом встановлено, що Уповноваженою особою на час розгляду справи не реалізовані наступні владні повноваження:

- не заявлено в судовому порядку вимоги про визнання правочинів, у тому числі договору строкового банківського вкладу (депозиту) «Classic» від 17.09.2014 року, правочину за яким кошти були перераховані позивачу - недійсними, у тому числі фіктивними/удаваними, якщо відповідачі заявляють про відсутність правових підстав для отримання позивачем коштів на рахунок;

- не повідомлено первісного власника коштів та позивача, як сторону за договором, зазначеним у частині другій статті 38 Закону№4452-VI, про нікчемність цих договорів.

При цьому, суд зазначає, що чинне законодавство України розділяє два самостійні види:

1) нікчемного правочину, з підстав, визначених статтею 228 Цивільного кодексу України, наслідки нікчемності якого застосовуються судом, та,

2) нікчемного правочину з підстав визначених частиною 3 статті 38 Закону№4452-VI, визначення якого нікчемним може бути здійснено виключно Уповноваженою особою шляхом повідомлення сторін правочину у межах процедури тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Відповідно до пункту 2 розділу 4 Указу Президента України «Про Концепцію вдосконалення судівництва для утвердження справедливого суду в Україні відповідно до європейських стан дартів» від 10.05.2006 року №361/2006 адміністративне судочинство спрямоване на захист прав особи у публічно-правових відносинах від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. За своїм статусом у суспільстві учас ники таких правовідносин перебувають у нерівних умовах, тому адміністративний суд має вжити всіх передбачених за коном заходів, щоб захистити порушені органом влади права особи, в тому числі збирати докази з власної ініціативи, ви ходити за межі вимог сторін тією мірою, наскільки це необхідно для повного захисту прав особи.

Суд дійшов висновку, що оскарження відмови Уповноваженої особи після введення процедури ліквідації включити позивача до відповідного переліку, є неналежним способом захисту порушеного права, оскільки лист із повідомленням про блокування виплат із невжиттям Уповноваженою особою належних заходів, передбачених Законом №4452-VI, свідчить про допущену бездіяльність щодо невключення позивача до відповідного переліку.

Таким чином, суд виходить за межі позову та задовольняє їх в частині визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи щодо не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб станом на 03.03.2015 року.

При цьому суд виходить із того, що чинним законодавством не передбачено виключення вкладника із переліку, що складається Уповноваженою особою, у разі блокування коштів на його рахунку, крім того, відповідачі не змогли пояснити нормативне обґрунтування правомірності такого блокування, за відсутності реалізації передбачених законом заходів, зокрема й в межах процедури ліквідації.

Відсутність позивача у такому переліку є порушенням Розділу V Правил №3, згідно якого з дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних значення полів «номер рядка у файлі D» та «номер рядка у файлі Z» не повинні змінюватись до дати початку ліквідації банку, якщо така подія настане, та до дати завершення ліквідації. При цьому номер рядка у файлі D набуває змісту ідентифікатора рахунку вкладника, а номер рядка у файлі Z - ідентифікатора вкладника.

На відновлення порушеного права суд вважає обґрунтованим також задовольнити вимогу про зобовязання Уповноваженої особи включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у тому числі шляхом внесення змін до такого переліку та подання їх Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В такому випадку судом, із виходом за межі позовних, визначено порядок та спосіб виконання судового рішення, оскільки, на думку суду це необхідно для повного захисту прав позивача, та вказана процедура передбачена пунктами 8, 9 Розділу VІ Порядку №14.

Зазначені висновку суду відповідають правовій позиції, викладеній Вищим адміністративним судом в ухвалі від 25 червня 2015 року по справі К/800/19839/15, К/800/18572/15.

Поряд з цим, суд вважає передчасною вимогу про зобовязання Фонду прийняти рішення про включення позивача до реєстру вкладників банку на підставі повного переліку його вкладників, наданого Уповноваженою особою, оскільки такі позовні вимоги заявлені на майбутнє, а захисту у судовому порядку підлягають лише порушені права.

У звязку із частковим задоволенням позову суд присуджує на користь позивача за рахунок Державного бюджету України судовий збір в розмірі 24,36 грн. згідно задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідачів ОСОБА_5 акціонерне товариство «Банк Камбіо», про визнання протиправною відмови та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» ОСОБА_4 щодо не включення ОСОБА_6 до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб станом на 03.03.2015 року.

Зобовязати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» ОСОБА_4 включити ОСОБА_6 до повного переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у тому числі шляхом внесення змін до такого переліку та подання їх Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_3 за рахунок Державного бюджету України суму судового збору у розмірі 24,36 грн. (двадцять чотири грн. 36 коп.).

Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 21 жовтня 2015 року.

Суддя ОСОБА_1