Справа № 22-а-13654/11
Суддя: Матвієнко Ю. О.
Дата ухвалення: 2011-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Волохова Л.А.,

суддів Матвієнко Ю.О., Панасюка С.П.,

розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 26 червня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області про стягнення щомісячної соціальної допомоги дітям війни,

В С Т А Н О В И Л А:

30.04.2009 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона має статус «дитини війни», а тому згідно із ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» їй щомісячно повинна виплачуватися соціальна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Проте на протязі 2006-2007 років їй вказана соціальна допомога не виплачувалась, а у 2008-2009 роках допомога виплачувалась в розмірі, з яким позивач не погоджується. На підставі викладеного позивач просила визнати дії відповідача щодо невиплати належних їй сум допомоги протиправними, зобов»язати відповідача нарахувати та виплатити йому недоплачену як дитині війни щомісячну державну допомогу за 2006-2008 роки в розмірі 3891 грн. 90 коп.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 26 червня 2009 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області щодо невиплати ОСОБА_1 щомісячної державної соціальної допомоги, як дитині війни, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком починаючи за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячне підвищення до пенсії, як дитині війни, починаючи з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року відповідно до ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни».

В решті позову відмовлено.

У апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову та ухвалити нову, якою відмовити позивачу в позові, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, з чим погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 має статус дитини війни і посилаючись на ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» вважає, що відповідачем порушено норми діючого законодавства, оскільки йому відповідно до вищезазначеної правової норми щомісячно протягом 2006-2008 років повинна виплачуватися соціальна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", дітям війни пенсії підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Позивач таке підвищення у 2006-2007 роках не отримувала, а у 2008 році отримував в розмірі, меншому ніж передбачено вищевказаною правовою нормою, о стало підставою звернення його до суду з позовом за захистом свого порушеного права та інтересу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову в частині перерахунку розміру пенсійного забезпечення позивача за період за 2006 -2007 р.р. року, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлено річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем суду не було надано доказів пропущення строків з поважних причин.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови позивачу у поновленні пропущеного строку за 2006-2007 р.р., оскільки він був пропущений без поважних причин, а відповідач в своїх письмових запереченнях наполягав на застосуванні ст. 99 КАС України.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що з 01.01.2008 року механізм реалізації положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було врегульовано шляхом внесення змін до цієї статті Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», де визначено, що громадянам, які мають статус дитини війни, виплачується підвищення до пенсії в розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, а саме на 10% прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність.

В зв»язку з цим відповідачем позивачу з 01.01.2008 року нараховувалася щомісячна доплата на підставі постанови КМУ від 28.05.2008 року № 530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян».

Статтею 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» був затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 01 січня 470 грн., з 01 квітня 481 грн., з 01 липня 482 грн., з 01 жовтня 498 грн.

Доводи відповідача про правомірність застосування постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року для визначення розміру доплати до пенсії позивача є необґрунтованими та суперечать ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Крім того Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за № 10-рп/2008 визнано неконституційним положення п. 41 розд. 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким було внесено зміни до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Зі змісту ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» також вбачається, що під час визначення розміру підвищення пенсії за основу її нарахування береться розмір мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком згідно вимог діючого законодавства визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативного акту, який би визначав розмір мінімальної пенсії, немає.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що положення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, розповсюджується також і на ці спірні правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на підвищення пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Доводи відповідача про відсутність коштів для забезпечення виплат зазначеного підвищення до пенсії також не є підставою для невиконання Пенсійним фондом України своїх зобов»язань, встановлених ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Інших доводів, які б спростували законність і обгрунтованість постановленого судом рішення, апеляційна скарга не містить.

При таких обставинах, коли судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області залишити без задоволення.

Постанову Ірпінського міського суду Київської області від 26 червня 2009 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: