Справа № 2а-7695/12/0170/7
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2015 року м. Київ К/800/34019/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
провівши у касаційному порядку попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю (далі - ІДАБК) в Автономній Республіці Крим, треті особи: Сімферопольське міжміське бюро реєстрації та технічної інвентаризації, ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій протиправними за касаційною скаргою ОСОБА_6 - представника ОСОБА_5 на постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 21 серпня 2012 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2013 року

в с т а н о в и л а :

У липні 2012 року ОСОБА_4 в Окружному адміністративному суді Автономної Республіки Крим пред'явила позов до ІДАБК в Автономній Республіці Крим, треті особи: Сімферопольське міжміське бюро реєстрації та технічної інвентаризації, ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій протиправними.

Просила визнати протиправними дії ІДАБК в Автономній Республіці Крим з видачі сертифікату відповідності від 24 березня 2011 року № НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_5 та скасувати цей сертифікат, а також визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 11 березня 2011 року № 366-в "Про видачу сертифікату" ОСОБА_5 на закінчений будівництвом об'єкт "Будівництво житлового будинку, загальною площею 383,8 кв. м, житловою площею 66,7 кв. м. по АДРЕСА_1".

Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 21 серпня 2012 року, залишеною без зміни ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2013 року, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ ІДАБК в Автономній Республіці Крим від 11 березня 2011 року № 366-в "Про видачу сертифікату ОСОБА_5 на закінчений будівництвом об'єкт "Будівництво житлового будинку, загальною площею 383,8 кв. м., житловою плдощею 66,7 кв. м. по АДРЕСА_1".

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_6 - представник ОСОБА_5 подала касаційну скаргу, в якій вказала на те, що оскаржувані рішення судів у справі прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та постановити нове рішення у справі про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що 11 березня 2011 року ІДАБК в Автономній Республіці Крим прийнято наказ № 366-6 "Про видачу сертифікату ОСОБА_5 на закінчений будівництвом об'єкт "Будівництво житлового будинку, загальною площею 383,8 кв. м., житловою площею 66,7 кв. м. по АДРЕСА_1", яким ОСОБА_5 видано сертифікат відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам на закінчений будівництвом об'єкт: житловий будинок, загальною площею 363,8 кв. м., житловою площею 66,7 кв. м. по АДРЕСА_1.

24 березня 2011 року ІДАБК в Автономній Республіці Крим ОСОБА_5 виданий сертифікат відповідності № НОМЕР_1, який посвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкту - житлового будинку по АДРЕСА_1 проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та підтверджує його готовність до експлуатації.

Задовольняючи частково позовні вимоги суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що маючи інформацію про порушення ОСОБА_5 норм законодавства у сфері будівництва, відповідачем незаконно видано наказ від 11 березня 2011 року № 366-6 "Про видачу сертифікату ОСОБА_5 на закінчений будівництвом об'єкт "Будівництво житлового будинку, загальною площею 383,8 кв. м., житловою площею 66,7 кв. м. по АДРЕСА_1".

Така правова позиція судів першої та апеляційної інстанцій є правильною й такою, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини на час їх виникнення регулювалися Законом України "Про планування і забудову територій" (втратив чинність 12 лютого 2011 року), Законом України "Про основи містобудування", постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2009 року № 1104 "Деякі питання надання дозволів на виконання підготовчих і будівельних робіт" та Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2008 року № 923 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів".

Відповідно до частини першої статті 31 Закону України "Про планування і забудову територій" державний контроль за плануванням, забудовою та іншим використанням територій здійснюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань містобудування та архітектури, відповідними спеціально уповноваженими органами з питань містобудування та архітектури, Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами, а також іншими спеціально уповноваженими органами виконавчої влади.

Згідно із статтею 23 вказаного Закону забудова територій полягає в розміщенні та здійсненні будівництва нових об'єктів, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування існуючих об'єктів містобудування, розширення та технічного переоснащення підприємств (далі - будівництво). Суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки при проектуванні і здійсненні будівництва об'єкта містобудування. Будівництво об'єктів містобудування здійснюється згідно з вимогами законодавства та відповідно до затвердженої проектної документації.

Частиною першою статті 24 Закону України "Про планування і забудову територій" визначено, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та відповідно до містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, встановлених згідно з вимогами цього Закону.

Статтею 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" встановлено, що самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Є вірними висновки судів, що обов'язковою умовою виникнення в особи права на здійснення будівництва є наявність у особи права власності або права користування на земельну ділянку. Відсутність у особи прав на земельну ділянку (права власності або права користування), на якій вона має намір здійснити будівництво свідчить про відсутність у такої особи права на здійснення таких дій. Не може вважатися правомірною експлуатація об'єкту побудованого всупереч норм законів України у сфері містобудівної діяльності, на земельній ділянці, яка не надана особі у власність або користування.

Таким чином, рішення відповідача про видачу сертифікату відповідності на об'єкт, що побудований особою без наявності прав на земельну ділянку, чи наявності інших обставин, які свідчать про самочинне будівництво об'єкту є таким, що прийняте протиправно.

Крім того, частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суди у своїх рішеннях правильно послались на судове рішення Апеляційного суду Автономної республіки Крим від 01 грудня 2010 року у цивільній справі

№ 22-ц- 32081/2010, яким встановлено що ОСОБА_5 не має права на земельну ділянку та будівлі по АДРЕСА_1, а також на незавершений будівництвом будинок, на які відсутні документи щодо законності його будівництва.

Факт відсутності у ОСОБА_5 права на земельну ділянку встановлено також постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 12 травня 2011 року у справі № 1272/11/13/0170, яке набрало законної сили 28 червня 2011 року, яким встановлено протиправність дій Сімферопольського управління земельних ресурсів з видачі ОСОБА_5 Державного акту від 02 жовтня 2008 року серія НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1.

Факт самочинного будівництва ОСОБА_5 будинку, на який відповідачем незаконно виданий наказ про видачу сертифікату, встановлений постановою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2010 року у справі № 2а-246/09/0122 (арк. справи 30-33), яким було визнане протиправним та скасоване рішення виконавчого комітету Центральної районної ради м. Сімферополя від 24 лютого 2009 року № 41/9 про затвердження висновку Виконкому Сімферопольської міської ради від 05 лютого 2009 року щодо технічного стану закінченого будівництвом самочинно зведеного ОСОБА_5 будинку по АДРЕСА_1 та дозволено оформити його до експлуатації.

Зазначені обставини та норми матеріального права вірно враховано судами попередніх інстанцій під час вирішення даного спору.

Судові рішення у цій справі є законними і обґрунтованими, підстав для їх скасування або зміни немає.

Доводи касаційної скарги не містять у собі посилань на наявність порушень чинного законодавства, які є підставами для висновку про те, що судами неправильно застосовані норми матеріального чи процесуального права і що призвело або могло призвести до ухвалення незаконних та необґрунтованих судових рішень.

Відповідно частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без зміни, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 220-1, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 - представника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а оскаржувані постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 21 серпня 2012 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2013 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю в Автономній Республіці Крим, треті особи: Сімферопольське міжміське бюро реєстрації та технічної інвентаризації, ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій протиправними - без зміни.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.