Справа № 2а-14998/10/2670
Суддя: Пісоцька О.В.
Дата ухвалення: 2010-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

22 жовтня 2010 року Справа № 2а-14998/10/2670

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Пісоцька О.В., перевіривши матеріали позовної

заяви ОСОБА_1
до Київського прокурора з нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень Київської області ОСОБА_2
про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду з позовною заявою до Київського прокурора з нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень Київської області ОСОБА_2 (далі прокурор, відповідач), в якій просить постановити рішення, яким визнати протиправною бездіяльність прокурора щодо реагування на заяви позивача «…про задоволення інформаційного запиту для ознайомлення з додатковими матеріалами кримінальної справи №08-11996 відносно ОСОБА_1І.».

Також позивач просив зобовязати відповідача повідомити його про виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 вересня 2007 року щодо відібрання зразків крові, слини, волосся у близьких родичів потерпілого ОСОБА_3 У разі виконання вказаного судового рішення просив зобовязати прокурора надіслати на його адресу матеріали проведених імунологічних експертиз з обовязковою позначкою у супровідному листі «для вручення засудженому ОСОБА_1І.», у разі невиконання повідомити позивача письмово про причини та вказати особу, яка це рішення не виконала, зазначивши у супровідному листі позначку «для вручення засудженому ОСОБА_1

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що під час розгляду кримінальної справи №08-11996, порушеної відносно нього, суддею Святошинського районного суду міста Києва 25 вересня 2007 року прийнято постанову, в якій органу дізнання доручалося для проведення імунологічних експертиз відібрати зразки крові, слини, волосся у певних громадян, які є близькими родичами потерпілого ОСОБА_3

Проте, як зазначає позивач, станом на 05 серпня 2008 року вище вказана постанова суду не виконана, що призвело до «…судової тяганини і вимусило суд винести постанову від наведеної дати, яка, як і попередня залишилася невиконаною...».

06 листопада 2008 року, як зазначає позивач, ознайомлюючись з вказаною кримінальною справою, він дізнався, що в її матеріалах відсутні висновки вище наведеної експертизи, а ті висновки експертиз, які є, стосуються лише ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_3

Як зауважує позивач, він має право, відповідно до Кримінально-процесуального кодексу України, ознайомлюватися з усіма додатковими кримінальної матеріалами справи, а тому звернувся до прокуратури Київської області з заявою, в якій просив посадових осіб останньої повідомити його про виконання постанови Святошинського районного суду м. Києва від 25 вересня 2007 року. Також ОСОБА_1 у заяві просив відповідача на його адресу направити, у випадку виконання судового рішення, - матеріали імунологічних експертиз, а у разі невиконання письмово повідомити про причини та зазначити винну особу.

Не отримавши відповідь на заяву ОСОБА_1 оскаржив дії прокуратури Київської області до Генеральної прокуратури України, яка, в свою чергу, доручила прокуратурі міста Києва виконати вимоги запиту позивача.

Проте, прокуратура міста Києва вимоги інформаційного запиту не виконала, з матеріалів додаткових імунологічних експертиз позивач не ознайомлений, а надана відповідь є незрозумілою.

Посилаючись на Загальні положення дисциплінарного статуту прокуратури та на вимоги Закон України «Про інформацію», ОСОБА_1 просить його позов задовольнити.

Однак ОСОБА_1 О.В. необхідно відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за даним позовом з огляду на наступне.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі - на виконання делегованих повноважень.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження, а частиною другою статті 4 цього Кодексу визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлено інший порядок судового рішення.

Пунктом першим частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено юрисдикцію адміністративних судів, зокрема, яка поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до пункту другого частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові спори, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Як вбачається зі змісту позову, предметом даного спору є оскарження засудженим дій (бездіяльності) посадової особи прокуратури щодо нереагування на невиконання органом дізнання судового рішення у кримінальній справі, що, на думку позивача, вплинуло на результат її розгляду та проголошення відповідного вироку, а також - щодо нереагування на письмову заяву засудженого стосовно виконання вказаного судового рішення, яке призвело до порушення його прав на ознайомлення з матеріалами справи як особи, звинуваченої у скоєнні злочину, у кримінальному судочинстві.

Разом з тим, даний позов не підлягає розгляду за правилами, встановленими Кодексом адміністративного судочинства України.

Порядок провадження у кримінальних справах визначається Кримінально-процесуальним кодексом України.

Питання про речові докази вирішуються судом під час розгляду кримінальної справи з урахуванням вимог статті 81 Кримінально-процесуального кодексу України та відповідно до статей 313, 314 цього Кодексу, питання про проведення відповідних експертиз врегульовані статтями 196, 200, 310 та 312 Кодексу, а предявлення матеріалів експертизи обвинуваченому для ознайомлення передбачені у статті 202 Кодексу.

Вимоги щодо постановлення судами вироків у кримінальних справах передбачені у статтях 321-346 Кримінально-процесуального кодексу України, а частина шоста статті 234 цього Кодексу встановлює, що скарги на дії слідчого розглядаються судом першої інстанції при попередньому розгляді справи або при розгляді її по суті, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Також у Кримінально-процесуальному кодексі України містяться норми, згідно з якими дії слідчого та прокурора можуть бути оскаржені у судовому порядку.

Так, прокурор, слідчий або орган дізнання під час вчинення дій (допущення бездіяльності) в межах кримінальної справи автоматично набувають статусу особи, яка користується правами та виконує обовязки, що визначені Кримінально-процесуальним кодексом України, є самостійною у визначені напряму процесуальних дій та несе повну відповідальність за їх законне та своєчасне проведення. Тобто, у випадку вчинення відповідачем процесуальних дій (бездіяльності) або прийняття відповідного рішення за Кримінально-процесуальним кодексом України останній не виконує владних управлінських функцій (вирішує питання премій, розміру зарплати, присвоєння звання тощо), а тому не має ознак субєкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Дійсно, захист прав і свобод людини не може вважатися надійним без надання їй можливості оскаржувати до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури, але таке оскарження має здійснюватися у порядку, за яким прийняті такі рішення або вчинені дії (допущена бездіяльність), - тобто, встановленим Кримінально-процесуальним кодексом України.

Обставини, на які посилається ОСОБА_1 у даному позові, стосовно неознайомлення його з висновками експерта, невиконання органом дізнання судового рішення про проведення експертизи у певній кримінальній справі та відсутність реагування прокуратури на його заяву стосовно ознайомлення з висновками експертизи, можуть бути дослідженні та розглянуті лише під час перегляду вироку суду у вказаній кримінальній справі.

Даний позов не містить вимог про визнання неправомірними рішень, дій та бездіяльності субєктів владних повноважень при здійсненні ними владних управлінських функцій, не повязаних з провадженням у кримінальній справі, що виключає розгляд даного позову в Окружному адміністративному суді міста Києва, а тому, відповідно до вимог пункту першого частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі.

Керуючись статтями 2, 4, 17, пунктом першим частини першої статті 109, статтями 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України суддя

У Х В А Л И Л А:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за його позовною заявою до Київського прокурора з нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень Київської області ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії.

Розяснити ОСОБА_1, що розгляд даних позовних вимог має здійснюватися за правилами, встановленими Кримінально-процесуальним кодексом України.

Повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі, не допускається.

Копію даної ухвали, позовну заяву та додані до неї матеріали направити на адресу ОСОБА_1.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Пісоцька