Справа № 810/6231/13-а
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року м. Київ К/800/20124/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючої судді - Васильченко Н.В.,

суддів: Калашнікової О. В., Леонтович К.Г.

провівши попередній розгляд справи за касаційною скаргою інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2013 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2015 року у справі № 810/6231/13-а за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області про визнання протиправними та скасування приписів і постанов, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ФО-П ОСОБА_1 звернулася з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області, в якому просила: визнати протиправними та скасувати постанови від 07.11.2013 року: № 3-0711/1-7/10-36/0711/09/01, № 3-0711/2-7/10-37/0711/09/01, № 3-0711/3-7/10-38/0711/09/01, № 3-0711/4-7/10-39/0711/09/01, № 3-0711/5-7/10-40/0711/09/01 та приписи від 01.11.2013 року: № С-0111/2, № С-0111/3, № С-0111/4, № С-0111/5, № С-0111/6.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в порушення ч. 11 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», ст. 250 Господарського кодексу України, ст. 58 Конституції України, відповідачем накладені штрафи на позивача після спливу трирічного строку з моменту вчинення правопорушення. До спірних правовідносин відповідач застосував санкції Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», в редакції від 22.12.2011 року № 4220-VI, яка не поширюється на відносини, що виникли до набуття нею чинності.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2013 року позовні вимоги задоволено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2015 року скасовано постанову Київського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2013 року в частині задоволення адміністративного позову ФО-П ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області про визнання протиправним та скасування постанови інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області «Про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» № 3-0711/1-7/10-36/0711/09/01 від 07.11.2013 року та припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил № С-0111/3 від 01.11.2013 року та прийнято в цій частині нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ФО-П ОСОБА_1 відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено, що Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області провела позапланову перевірку ФО-П ОСОБА_1 з питань дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, про що складений акт від 22.10.2013 року (далі - Акт перевірки).

Під час перевірки контролюючий орган дійшов висновку про допущення позивачем порушень вимог ст.ст. 34, 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 4.2 ДБН В.26-14-97 «Покриття будинків, споруд», ст. 11 Закону України «Про архітектурну діяльність».

До таких висновків відповідач дійшов у зв'язку із виявленими та зафіксованими в Акті перевірки обставинами. Відповідно Акта перевірки та протоколу відповідачем під час перевірки встановлено, що згідно з технічним паспортом Броварського МБТІ від 23.06.2013 року ФО-П ОСОБА_1 у 2003 році самовільно без документу, що надає право на виконання будівельних робіт, виконані будівельні роботи з будівництва веранди розмірами в плані 11,30 х 1,50 м. (літ. «а-5»), сараю-гаражу розмірами в плані 8,60 х 5,30 м по АДРЕСА_1.

Забудовником - ФО-П ОСОБА_1 без документу, який надає право на виконання будівельних робіт, виконано будівельні роботи з будівництва тераси розмірами у плані 4,60 х 6,00 м., чотирьох колон розмірами у плані 0,47 х 0,47 м., прибудови до кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» (кухні) розмірами у плані 5,20 х 4,00 м., навісу розмірами у плані 3,10 х 4,30 м., що є порушенням ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Виявлені самочинні будівельні роботи здійснені позивачем у 2000 - 2005 роках. Зокрема, цей факт підтверджується технічним паспортом за 2004 рік, щодо самовільного будівництва веранди та гаражу - сараю (рік побудови - 2003). Згідно протоколу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 07.06.2006 № 61 виявлений факт самовільної реконструкції позивачем у 2004 році складу-магазину під кафетерій і житло без оформлення відповідної технічної документації, за що позивач згідно постанови від 07.06.2006 року № 61 притягнутий до адміністративної відповідальності у формі штрафу.

Крім того, у ході перевірки виявлено та зафіксовано в Акті, що позивачем виконані будівельні роботи з будівництва навісу тераси по АДРЕСА_1 з порушенням вимог п. 4.2 ДБН В.26-14-97 «Покриття будинків, споруд», а саме: не влаштовано водовідведення навісу тераси.

У ході перевірки встановлено та зафіксовано в Акті, що ФО-П ОСОБА_1 не було забезпечене здійснення технічного та авторського нагляду за будівництвом кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», що є порушенням вимог ст. 11 Закону України «Про архітектурну діяльність».

Згідно Акта перевірки та протоколу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності відповідачем встановлено, що ФО-П ОСОБА_1 здійснює експлуатацію кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 без прийняття в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, що є порушенням вимог ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

На підставі Акта від 22.10.2013 року та протоколу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 01.11.2013 року № 2-Л-3-0111/1 відповідачем прийняті: припис № С-0111/2 від 01.11.2013 року, яким позивач зобов'язаний у термін до 01.02.2014 року усунути порушення у сфері містобудівної діяльності у встановленому законодавством порядку; постанова № 3-0711/2-7/10-37/0711/09/01 від 07.11.2013 року, якою позивач визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абз. 4 п. 4 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», та накладений штраф у сумі 103 230,00 грн.

На підставі висновків Акта перевірки та протоколу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 01.11.2013 року № 2-Л-3-0111/4, відповідачем прийняті: припис № С-0111/5 від 01.11.2013 року, яким позивача зобов'язано в термін до 01.02.2014 усунути порушення у сфері містобудівної діяльності у встановленому законодавством порядку; постанову № 3-0711/3-7/10-38/0711/09/01 від 07.11.2013 року, якою позивач визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абз. 1 п. 8 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладений штраф у сумі 51 615,00 грн.

На підставі висновків Акта перевірки та протоколу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 01.11.2013 року № 2-Л-3-0111/4, відповідачем прийняті: припис № С-0111/6 від 01.11.2013 року, яким позивач зобов'язаний в термін до 01.02.2014 року усунути порушення у сфері містобудівної діяльності у встановленому законодавством порядку та постанову № 3-0711/5-7/10-40/0711/09/01 від 07.11.2013 року, якою позивач визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абз. 1 п. 7 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладений штраф у сумі 41 292,00 грн.

На підставі висновків Акта перевірки та протоколу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 01.11.2013 року № 2-Л-3-0111/3, відповідачем прийняті: припис № С-0111/4 від 01.11.2013 року, яким позивач зобов'язаний в термін до 31.12.2013 року усунути порушення у сфері містобудівної діяльності у встановленому законодавством порядку та постанову № 3-0711/4-7/10-39/0711/09/01 від 07.11.2013 року, якою позивач визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абз. 1 п. 8 ч. 3 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладений штраф у сумі 51 615,00 грн.

На підставі Акта перевірки та протоколу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 01.11.2013 року № 2-Л-3-0111/2 відповідачем винесений припис № С-0111/3 від 01.11.2013 року, яким позивач зобов'язаний з моменту отримання припису зупинити експлуатацію кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 до усунення виявлених порушень у встановленому законодавством порядку та постанова № 3-0711/1-7/10-36/0711/09/01 від 07.11.2013 року, якою позивач визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абз. 4 п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у сумі 103 230,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оспорювані у справі постанови та приписи є протиправними, оскільки встановлений ч. 11 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» строк для накладення санкцій за допущені порушення минув.

Змінюючи рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції виходив з того, що судом першої інстанції помилково задоволено позовні вимоги в частині визнання неправомірними та скасування припису відповідача від 01.11.2013 року № С-0111/3 та постанови від 07.11.2013 року № 3-0711/1-7/10-36/0711/09/01, оскільки останні винесені законно та обґрунтовано.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 11 Закону України «Про архітектурну діяльність», під час будівництва об'єкта архітектури здійснюється авторський та технічний нагляд. Технічний нагляд забезпечується замовником та здійснюється особами, які мають відповідний кваліфікаційний сертифікат. Відповідно до положень ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року № 3038-VI (Закон № 3038-VI), який набрав чинності 12.03.2011 року, замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I - III категорій складності.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» від 14.10.1994 року № 208/94-ВР(у редакції Закону України від 22.12.2011 року № 4220-VI) (далі - Закон № 208/94-ВР) до повноважень органу державного архітектурно-будівельного контролю віднесено також розгляд справ про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та застосування санкцій за ці правопорушення.

Відповідно до абз. 4 п. 4 ч. 2 ст. 2 Закону № 208/94-ВР, суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за такі правопорушення: виконання будівельних робіт без реєстрації декларації про початок виконання таких робіт, а також наведення недостовірних даних у зазначеній декларації на об'єктах III категорії складності - у розмірі дев'яноста мінімальних заробітних плат.

Згідно абз. 1 п. 8 ч. 2 ст. 2 Закону № 208/94-ВР, суб'єкти містобудування, які виконують будівельні роботи, несуть відповідальність у вигляді штрафу за такі правопорушення: виконання будівельних робіт з порушенням вимог будівельних норм, державних стандартів і правил або затверджених проектних рішень - у розмірі сорока п'яти мінімальних заробітних плат.

Відповідно до пунктів 7 і 8 частини другої ст. 2 Закону № 208/94-ВР, суб'єкти містобудування, які виконують будівельні роботи, несуть відповідальність у вигляді штрафу за такі правопорушення: незабезпечення замовником здійснення технічного нагляду у випадках, коли такий нагляд є обов'язковим згідно із законодавством, - у розмірі тридцяти шести мінімальних заробітних плат; незабезпечення замовником здійснення авторського нагляду у випадках, коли такий нагляд є обов'язковим згідно із законодавством, - у розмірі сорока п'яти мінімальних заробітних плат.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що в ході перевірки відповідачем встановлені факти порушення позивачем наведених вище норм містобудівного законодавства, за які законом передбачені відповідні штрафні санкції.

Згідно з ч. 11 ст. 2 Закону № 208/94-ВР штраф може бути накладений на суб'єктів містобудування протягом шести місяців з дня виявлення правопорушення, але не пізніш як через три роки з дня його вчинення.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, судами вірно зазначено, що порушення допущені позивачем та зафіксовані у приписах відповідача від 01.11.2013 року № С-0111/2, № С-0111/4, № С-0111/5, № С-0111/6 та постановах від 07.11.2013 року № 3-0711/2-7/10-37/0711/09/01, № 3-0711/3-7/10-38/0711/09/01, № 3-0711/5-7/10-40/0711/09/01, № 3-0711/4-7/10-39/0711/09/01 відбулись у період часу з 2003 - 2005 роки, зокрема наступні порушення: виконання будівельних робіт без реєстрації декларації про початок виконання таких робіт; виконання будівельних робіт з порушенням вимог будівельних норм, державних стандартів і правил; незабезпечення здійснення технічного та нагляду авторського нагляду під час будівництва об'єкта перевірки. Проте, за наведені порушення, на час їх вчинення позивачем, законодавством не було передбачено відповідальності, до того ж з часу вчинення цих порушень минуло більше трьох років, що свідчить про протиправність наведених рішень відповідача.

Разом із тим, судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що судом першої інстанції помилково визнаний неправомірним та скасований припис Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області від 01.11.2013 року № С-0111/3 та постанова від 07.11.2013 року № 3-0711/1-7/10-36/0711/09/01, через наступне.

Вперше відповідальність за експлуатацію або використання об'єктів містобудування, не прийнятих в експлуатацію закріплене 24 жовтня 2000 року у Законі України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» від 14.10.1994 року № 208/94-ВР, шляхом внесення змін до Закону № 208/94-ВР на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за правопорушення у сфері містобудування» від 21.09.2000 року № 1988-III, доповнена частина перша ст. 1 Закону № 208/94-ВР абзацом, що встановлював відповідальність за експлуатацію або використання будинків чи споруд після закінчення будівництва без прийняття їх державними приймальними (технічними) комісіями.

Згідно із Законом України від 22 грудня 2011 року № 4220-VI, Закон № 208/94-ВР викладено у новій редакції 19 січня 2012 року, п. 6 ч. 2 ст. 2 якого передбачає, що суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи акті готовності об'єкта до експлуатації.

Судами встановлено, що припис Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області від 01.11.2013 року № С-0111/3 та постанова від 07.11.2013 року № 3-0711/1-7/10-36/0711/09/01, винесені з підстав здійснення експлуатації кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 без прийняття в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Змістом цього правопорушення є невиконання обов'язку із введення в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта містобудування до початку його експлуатації. Суспільна небезпека такого правопорушення насамперед полягає не в недотриманні встановленого правопорядку, а в небезпеці, яка може мати місце в результаті відсутності контролю за безпечністю побудованого об'єкта містобудування з початку його використання.

У ч. 8 ст. 39 Закону № 3038-VI зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 20 листопада 2012 року № 5496-VI, встановлено, що експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється. Таким чином, обов'язок введення об'єктів будівництва в експлуатацію, відповідальність за експлуатацію об'єктів, не введених в експлуатацію, можуть стосуватися лише тих суб'єктів, які після закінчення будівництва та початку використання, маючи відповідний обов'язок, не ввели об'єкти містобудування в експлуатацію, за що встановлена відповідна відповідальність.

Отже, позивач, як суб'єкт містобудування, після закінчення будівництва та початку використання об'єкта будівництва, мав відповідний обов'язок по введенню об'єкту будівництва в експлуатацію. При цьому, як встановлено судами, реконструйована позивачем будівля(об'єкт перевірки) експлуатувалась на час проведення перевірки.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону № 208/94-ВР, суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за такі правопорушення: експлуатація або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи акті готовності об'єкта до експлуатації об'єктів III категорії складності - у розмірі дев'яноста мінімальних заробітних плат.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції, що з огляду на наявність невиконаного обов'язку по введенню об'єкта в експлуатацію та з урахуванням встановленого під час перевірки факту експлуатації позивачем завершеного будівництвом об'єкта по АДРЕСА_1, який не прийнятий в експлуатацію у визначеному законодавством порядку, припис відповідача від 01.11.2013 року № С-0111/3 та постанова від 07.11.2013 року № 3-0711/1-7/10-36/0711/09/01 прийняті Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області правомірно.

Враховуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області відхилити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2015 року у справі № 810/6231/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді