Справа № 22-а-22703/11
Суддя: Воробйова Н. С.
Дата ухвалення: 2011-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
УХВАЛА

6 жовтня 2011 року колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду

Київської області у складі:

головуючого: судді Воробйової Н.С.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Рудніченко О.М.,

розглянула в порядку письмового провадження в приміщенні апеляційного суду Київської

області адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду

України у місті Біла Церква Київської області на постанову Білоцерківського

міськрайонного суду Київської області від 9 березня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1

ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у місті Біла Церква

Київської області про зобовязання відповідача провести перерахунок пенсії, -

встановила:

У лютому 2010 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої

вимоги тим, що відповідно до ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист

громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він, як інвалід 2 групи

захворювання якого пов'язане з Чорнобильською катастрофою, має право на державну

пенсію, розмір якої не може бути нижчим ніж 8 мінімальних пенсій за віком, а також має

право на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії

за віком. Однак відповідачем державна пенсія та пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,

виплачується йому в значно нижчому розмірі. А тому позивач, посилаючись на статтю 50 та

ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи», Рішення Конституційного Суду України № 6-рп від

9 липня 2007 року, № 10-рп від 22 травня 2008 року просить суд зобовязати управління

Пенсійного фонду України у місті Біла Церква Київської області провести йому

перерахунок пенсії, здійснити нарахування та виплату пенсії згідно з ст. 54 Закону України

«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської

катастрофи», яка повинна становити 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за

шкоду, заподіяну здоровю, яка повинна становити 75 відсотків мінімальної пенсії за віком,

встановленої Законів України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до

Деяких законодавчих актів України» з урахуванням збільшення мінімальної пенсії за віком,

передбаченого Законами про Державний бюджет України на послідуючі роки, а також

здійснити до пенсії нарахування та виплату доплати відповідно до ст. 39 Закону України

«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської

катастрофи», яка повинна бути встановлена в розмірі однієї мінімальної заробітної плати,

визначеної ст. 55 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік».

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 9 березня 2009

року позов задоволено частково. Визнано відмову управління Пенсійного фонду України у

місті Біла Церква Київської області у перерахунку основної пенсії, додаткової пенсії та

Доплати до пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.ст. 39. 50, 54 Закону України «Про статус і

соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастроф юг-

неправомірною. Зобовязано відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача,

починаючи з січня по грудень 2009 року згідно ст. 50 , ч. 4 ст. 54 цього Закону, основної в

розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та провести перерахунок додаткової пенсії за шкоду

заподіяну здоровю в розмірі 75 відсотків від мінімальної пенсії за віком, встановленої ст.

28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Зобовязано

відповідача здійснити перерахунок та виплату доплати до пенсії позивача, починаючи з

січня по грудень 2009 року згідно ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист

громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі мінімальної

заробітної плати встановленої згідно з Законом України про Державний бюджет України. В

задоволені позовних вимог в частині зобовязання здійснити перерахунок за 2008 рік -

відмовлено.

В апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України у місті Біла Церква Київської

області просить скасувати постанову суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити

позивачу в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої

інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах

доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів

вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що позивач зареєстрований та постійно проживає в м. Біла

Церква Київської області, територія якого постановою Кабінету Міністрів України від

23 липня 1991 року № 106 віднесена до зони посиленого радіологічного контролю. Позивач

перебуває на обліку в управління Пенсійного фонду України у місті Біла Церква Київської

області, як непрацюючий пенсіонер, потерпілий внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї

категорії і відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,

які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на доплату до пенсії за

проживання на території радіоактивного забруднення у розмірі однієї мінімальної

заробітної плати та додаткової пенсії відповідно до ст. 50 вказаного Закону з розрахунку

75 відсотків від мінімальної пенсії за віком. А також згідно ст. 54 цього ж Закону має право

на пенсію по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок

Чорнобильської катастрофи, які можуть призначатися за бажанням громадянина із

заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках у розмірі

відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Однак відповідачем така доплата здійснювалась позивачу у розмірах, визначених

постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 «Про компенсаційні

виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції

прийшов до правильного висновку про порушення відповідачем норм ст.ст. 39, 50 та 54 Закону

України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської

катастрофи".

Колегія судців вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії непрацюючим пенсіонерам, які

проживають на території радіоактивного забруднення підвищуються у розмірі однієї

мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждалитвнаслідок Чорнобильської катастрофи", пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4твстановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

В ч. 4 ст. 54 цього Закону передбачено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по другій групі інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком.

Згідно ст. 50 Закону особам, віднесеним до категорії І, призначається щомісячна додаткова

пенсія за шкоду, заподіяну здоров»ю, у розмірі інвалідам другої групи - 75 % мінімальної пенсії за віком. Ця додаткова пенсія відповідно до положень ст. 53 цього Закону виплачується повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Виходячи із засад пріоритетності законів над підзаконними актами колегія суддів вважає

висновок суду першої інстанції про те, що при розрахунку пенсії та доплат до неї,

передбачених ст.ст. 39, 50, 54 Закону, наведеного вище, застосуванню підлягають саме

положення вказаного закону, а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996

року №836 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи» обґрунтованим.

Посилання представника відповідача на ч. 5 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний

захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою передбачено, що

порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і

пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається КМ

України не заслуговують на увагу, оскільки надання законодавцем такого права КМ України не

означає, що останній встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу

прав позивача, встановленого цим же Законом.

Тобто, КМ України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень

цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розмір мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначається лише за правилами , передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року за № 10 - рп визнано

неконституційними деякі положення Законів України "Про державний бюджет на 2008 рік",

зокрема п. 28 розділу 2 зазначеного Закону, яким було внесено на 2008 рік зміни до ст. 50 та 54

Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи" в частині визначення розміру пенсії та додаткової пенсії по другій

групі інвалідності, повязаної з впливом аварії на Чорнобильській АЕС.

Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на всій території

України.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який під застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який

регулює ці правовідносини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 "Про

незалежність судової влади" зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не

піддягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються

конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1 п.19).

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є

людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх

утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.3), права і свободи людини є

невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або

внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України (лише в умовах воєнного або надзвичайного стану).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у

постанові суду першої інстанції, висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам

справи, постанова суду ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального

права, підстав до її скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у місті Біла Церква Київської

області відхилити.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 9 березня 2010

року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України та може бути

оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом

двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий

Судді