Справа № 2а-11/10/2316
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 року м. Київ К/800/9874/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної податкової адміністрації у Черкаській області, управління Державного казначейства України в Черкаській області про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2012 року, -

у с т а н о в и л а :

У грудні 2006 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Державної податкової адміністрації у Черкаській області (далі - ДПА), управління Державного казначейства України в Черкаській області (далі - УДКУ) в якому, з урахуванням змінених позовних вимог, просив: стягнути з ДПА частину одноразової грошової допомоги у розмірі 89827,96 гривень, а також 77701,18 гривень компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням величини приросту індексу споживчих цін на невиплачену своєчасно грошову допомогу при звільненні; зобов'язати фінансовий відділ ДПА в Черкаській області внести зміни в грошовий атестат і збільшити розмір доплати згідно Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ) і Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок № 159, в редакції спірного періоду).

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що ДПА здійснила виплату грошової допомоги, передбаченої частиною 1 статті 9 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» і пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі - постанова КМУ № 393) з затримкою і у меншому розмірі, чим порушила його права, а тому ОСОБА_4 просив про задоволення позову.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 жовтня 2010 року, позов задоволено, стягнено з ДПА на користь позивача недоплачену грошову допомогу в розмірі 89827,96 гривень та 77701,18 гривень компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Зобов'язано відповідача внести зміни в грошовий атестат позивача виданий йому, у зв'язку з виходом на пенсію.

Оскаржуваною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано і прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково, зобов'язано внести зміни в грошовий атестат позивача та провести перерахунок виплат, в решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, в частині відмови в позові, просить ухвалене ним судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а підстави для його скасування відсутні.

Судами встановлено, що позивач проходив службу в податковій міліції ДПА з 24 квітня 1998 року по 30 грудня 2005 року.

Наказом ДПА від 29 грудня 2005 року № 241-о позивача, починаючи з 30 грудня 2005 року звільнено в запас Збройних Сил України з постановкою на військовий облік і виплачено грошову допомогу, яка передбачена частиною 1 статті 9 Закону № 2262-ХІІ і пунктом 10 постанови КМУ № 393 у розмірі 53470 гривень.

При обчисленні розміру вихідної допомоги відповідач не врахував премію за грудень 2005 року у розмірі 4113 гривень, мотивуючи це тим, що така премія хоч і була нарахована у грудні 2005 року, однак виплачена позивачу лише у січні 2006 року.

Так, частиною 1 статті 9 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні із служби за вислугою строку служби, віком, станом здоров'я, у зв'язку із скороченням штатів або з організаційними заходами в разі неможливості використання на службі виплачується грошова допомога у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Аналогічна за своїм змістом норма міститься і у постанові КМУ № 393, зокрема, у пункті 10 цієї постанови.

Разом з тим, положеннями вищевказаних нормативно - правових актів, в редакції спірного періоду, не врегульовано питання щодо складових місячного грошового забезпечення, з яких необхідно обчислювати розмір такої допомоги.

Водночас, статтею 43 Закону № 2262-ХІІ визначено складові грошового забезпечення, які враховуються при призначенні пенсії, зокрема, у частині 3 цієї статті зазначено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, встановлених законодавством.

Постанова КМУ 393 по-іншому визначає види грошового забезпечення, з яких обчислюється розмір пенсії.

Так, за змістом абзаців 1-5 пункту 7 цієї постанови, пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: окладу за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; окладу за військове або спеціальне звання; процентної надбавки за вислугу років; додаткових видів грошового забезпечення, що надаються щомісяця (надбавки за вчене звання і науковий ступінь, кваліфікацію та умови служби). Розмір додаткових видів грошового забезпечення визначається (за вибором тих, хто звернувся за пенсією) за 24 останні календарні місяці служби підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців служби підряд протягом усієї служби перед зверненням за пенсією незалежно від наявних перерв у службі. Середньомісячна сума додаткових видів грошового забезпечення за 24 календарні місяці і за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми додаткових видів грошового забезпечення за 24 календарні місяці служби підряд (перед зверненням за пенсією) чи за 60 календарних місяців служби підряд (протягом всієї служби) відповідно на 24 і 60.

Здійснивши комплексний аналіз вищевказаних правових норм, а також виходячи з положень статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку, що розмір грошової допомоги, передбаченої частиною 1 статті 9 Закону № 2262-ХІІ повинен обчислюватись за правилами, встановленими частиною 3 статті 43 цього Закону, а тому щомісячна премія, нарахована позивачу за результатами його роботи у грудні 2005 року входить до складу його грошового забезпечення при визначенні розміру спірних виплат.

Це узгоджується і з положеннями частини 1 статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № НОМЕР_1 «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ в редакції звільнення позивача зі служби і виплати спірної допомоги), якою визначено, що Держава гарантує військовослужбовцям матеріальне та інше забезпечення у розмірах, що стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі.

Стосовно позовних вимог про виплату позивачу компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням величини приросту індексу споживчих цін на невиплачену своєчасно грошову допомогу при звільненні колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом статті 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Аналогічні правила вказані і в Порядку № 159, згідно з пунктом 3 якого компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім'ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Комплексний аналіз вищевказаних норм Законів № 2011-ХІІ та № 2262-ХІІ, з урахуванням їх юридичних зв'язків, дає підстави колегії суддів для висновку, що грошова допомога при звільненні з військової служби обчислюється з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, має разовий характер, а тому на неї не поширюється дія Закону № 2050-ІІІ і Порядку № 159, у разі затримки виплати такої.

Окрім цього, премія за грудень 2005 року виплачена позивачу у січні 2006 року, тобто в межах календарного місяця, а тому на неї не може бути нарахована компенсація втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Враховуючи викладене, висновки апеляційного суду щодо протиправності дій відповідача при обчисленні розміру і виплаті йому спірної грошової допомоги, а також про відсутність правових підстав для стягнення на користь ОСОБА_4 компенсації втрати частини доходів є правильними, відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги його висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало