Справа № 813/4158/15
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року № 813/4158/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Косів М.Б.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Відпочинково-оздоровчий комплекс «Вернигора» до Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

Встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Відпочинково-оздоровчий комплекс «Вернигора» (далі - ТзОВ «ВОК «Вернигора») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області ( далі Дрогобицька ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області) в про скасування податкових повідомленнь рішеннь від 08.05.2015 № та №.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вказані податкові повідомлення-рішення є протиправними і підлягають скасуванню, оскільки прийняті відповідачем на підставі висновків, які ґрунтуються не на первинних облікових звітних документах, а виключно на припущеннях. На думку позивача, твердження відповідача про відсутність реальних господарських операцій між позивачем та його контрагентом, про не настання реальних господарських наслідків за договорами, укладеними між ТзОВ ВОК Вернигора з ТзОВ «ОСОБА_3 технології ТПВ» та ТзОВ «ПРОФ ДІДЖИТЕЛ», спростовуються первинною бухгалтерською документацією, долученою до матеріалів адміністративної справи. Контролюючий орган, у результаті невірного трактування норм цивільного законодавства, самостійно дійшов висновку, що позивач укладав правочини з вказаними вище контрагентами без мети реального здійснення господарської діяльності, що не відповідає дійсності.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, вказаних в позовній заяві та додаткових поясненнях, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, вважає оскаржувані податкові повідомлення рішення такими, що винесені з урахуванням вимог чинного законодавства. Покликається на те, що в ході проведеної перевірки встановлено відсутність здійснення господарської діяльності позивача з ТзОВ «ОСОБА_3 технології ТПВ» та ТзОВ «ПРОФ ДІДЖИТЕЛ» з метою настання реальних наслідків.

В судовому засіданні представник відповідача заперечення підтримав, просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши думку сторін, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Дрогобицькою ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області проведена позапланова виїзна перевірка ТзОВ «ВОК «Вернигора» з питань дотримання вимог податкового законодавства по придбанню товарів (робіт, послуг) в ТОВ «ОСОБА_3 технології ТПВ» за період: з 01.03.12 по 30.04.12; в ТзОВ «Проф Діджитал» за період з 01.10.14 по 31.10.14 та подальшого їх використання в господарській діяльності..

За результатами проведеної перевірки складено акт від 12.03.15 №151/22-01/36918291, яким встановлено порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України завищено податковий кредит на 90855 грн., у т.ч. за березень 2012 року на 13333 грн., за квітень 2012 року на 69500 грн., за жовтень 2014 року на 8022 грн., що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 90855 грн., в т.ч. за березень 2013 року на 82833 грн., за жовтень 2014 року на 8022 грн та пп.138.1.1 п.138.1 п.138.2 п.138.8 пп.138.10.3 п.138.10 ст.138 пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п. 150.1 ст.150 Податкового кодексу України завищено витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування за 2014 рік на 40109 грн., що призвело до завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування за 2014 рік на 40109 грн.

На підставі вказаного акта перевірки Дрогобицькою ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області 08.05.2015 винесено податкові повідомлення-рішення: № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем - податок на додану вартість на загальну суму 113 569,00 грн (за основним платежем - 90 855,00 грн, за штрафними санкціями - 22 174,00 грн.) та № НОМЕР_2, яким зменшено суму відємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 40 109,00 грн.

ТзОВ «ВОК «Вернигора» не погоджується з вищевказаними в акті перевірки висновками органу ДФС та оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, вважає їх помилковими, такими, що не відповідають фактичним обставинам та такими, що виникли в результаті невірного тлумачення умов укладених договорів та чинного законодавства України.

Не погоджуючись із рішенням контролюючого органу щодо грошових зобовязань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся із означеним вище позовом до суду.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами і доповненнями), ЦК України, ГК України, КАС України.

Предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит та/або формування валових витрат; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит та/або формування валових витрат.

Враховуючи підстави позову та заперечень, спір виник, зокрема, щодо реальності господарської операції між ТзОВ ВОК Вернигора та ТзОВ ОСОБА_3 технології ТПВ та ТзОВ «Проф Діджитал».

Із матеріалів справи видно, що ТзОВ ОСОБА_3 технології ТПВ (Постачальник) та ТзОВ ВОК Вернигора (Покупець) уклали Договір № 01/03-05 від 01.03.2012 року про те, що постачальник приймає на себе зобовязання постачати товар, перелік якого вказується у накладних. Товар постачається в кількості, за ціною та на умовах, визначених Договором і додатками до нього. Вихідним документом, що визначає потреби покупця по кількості та асортименту товару, є заявка покупця, яка в свою чергу є орієнтовним документом для постачальника і не накладає на нього обовязки по її точному виконанню.

Додатковою угодою № 1 про зміну Договору поставки № 01/03-05 від 01.03.2012 року від 05.03.2012 року, вищевказаний договір доповнено наступними пунктами: п. 4.4. відповідно до якого поставка товару покупцю відбувається силами Постачальника або залученими ним третіми особами, за рахунок Постачальника. Вартість поставки до пункту вигрузки включена у вартість товару; п. 4.5 відповідно до якого пункт вигризки товару склад Покупця за адресою Львівська область, Дрогобицький район, с. Модричі, вул. Курортна, 3.

На підтвердження реальності господарських операцій із ТзОВ ОСОБА_3 технології ТПВ позивачем до матеріалів справи також долучено:

-податкові накладні, виписані на підставі Договору поставки № 01/03-05 від 01.03.2012 року за травень 2012 року (а.с. 59-70);

-видаткові накладні за травень 2012 року (а.с. 41-58);

-копію банківської виписки за травень 2012 року (а.с. 71-75).

Також, судом встановлено, що між ТзОВ «ВОК «Вернигора» та ТзОВ «ПРОФ ДІДЖИТЕЛ» 23.06.2014 року було укладено Договір про надання рекламних послуг № 23/06/2014/1. Відповідно до предмету цього Договору про надання рекламних послуг ТзОВ «ПРОФ ДІДЖИТЕЛ» (виконавець, згідно умов договору) зобов'язується надати рекламні послуги шляхом розміщення рекламних матеріалів ТзОВ «ВОК «Вернигора» (замовник, згідно умов договору) на інформаційних ресурсах, найменування яких визначається у додаткових угодах до цього договору, на Інтернет - ресурсах, які використовуються виконавцем, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги (п.1.1. цього договору).

За жовтень 2014 року Виконавцем, у порядку визначеному Договором, надано послуг з розміщення реклами в мережі інтернет на загальну суму 48 131,02 грн., в т.ч. ПДВ 40 109,30 грн.

Даний факт підтверджується актами виконаних робіт б/н від 30.10.2014 р., від 31.10.2014 року, податковими накладними та виписками з банківського рахунку ТзОВ «ВОК «Вернигора».

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Відповідно до ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва-підприємцями.

Господарською діяльністю в розумінні п. 14.1.36. ст. 14 ПК України є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України (норми кодексу у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п. 138.4. ст.138 Податкового кодексу України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п.п. 138.2. ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку.

За приписами п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

-придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

-придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 розділу V Кодексу податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому відповідно до пункту 201.4 статті 201 розділу V Кодексу податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Водночас, ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначено п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95р. за № 168/704, та зазначено, що первинні документі - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Отже, виходячи із системного аналізу вказаних норм, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

У листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 зазначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Щодо взаємовідносин між ТзОВ ВОК Вернигора та ТзОВ ОСОБА_3 технології ТПВ судом встановлено таке.

Так, контрагенти ТзОВ «ОСОБА_3 технології ТПВ» (Постачальник) та ТзОВ «ВОК «Вернигора» (Покупець) уклали Договір № 01/03-05 від 01.03.2012 року про те, що постачальник приймає на себе зобов'язання постачати товар, перелік якого вказується у накладних. Факт виконання цього договору підтверджується видатковими накладними, податковими накладними та платіжними дорученнями на оплату товару, описаними вище та долученими до матеріалів справи.

Орган державної податкової служби в акті перевірки твердження про порушення норм податкового законодавства позивачем обґрунтовує тим, що господарські операції, які проводились позивачем з його контрагентами є безтоварними, оскільки відсутні товарно - транспортні накладні, які - б підтверджували факт поставки товаро-матеріальних цінностей.

Суд вважає, що такі висновки є необґрунтованими та такими, які суперечать вимогам чинного законодавства України, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту від 14 жовтня 1997 року за № 363 з наступними змінами і доповненнями ці Правила визначають права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників.

Ці Правила встановлюють, що товарно - транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно - матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Крім цього, оформлення товарно - транспортної накладної є обов'язковим для учасників транспортного процесу (власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників).

Судом встановлено, що позивач не являється учасником транспортного процесу по доставці товару, придбаного за умовами цього договору, не укладав жодних договорів про перевезення вантажу, згідно погоджених сторонами умов поставки. Угода поставки товару не є договором про перевезення вантажу, а тому її реальне виконання не повинно підтверджуватись товарно-транспортними накладними.

Відповідно до п. 4.1. умов Договору від 01.03.2012 року № 01/03-05 (із внесеними змінами від 05.03.2012 року № 1) кількість, асортимент і ціна товару вказується постачальником в рахунку, який надається Постачальником (ТзОВ «ОСОБА_3 технології ТПВ») на підставі отриманої заявки від Покупця (Позивач). При цьому у даному Договорі не вказано про те, що така заявка має бути обов'язково у письмовій формі. У даному випадку, заявки на постачання товару здійснювались в усній формі, що не суперечить умовам укладеного Договору від 01.03.2012 року № 01/03-05 (із внесеними змінами від 05.03.2012 р. № 1), а відсутність виписаних ТзОВ «ОСОБА_3 технології ТПВ» рахунків позивачу в жодному разі не є підтвердженням чи спростуванням реальності господарських операцій між сторонами Договору.

Факт використання вищевказаних будівельних матеріалів підтверджується наступними письмовими доказами:

- звіти підприємства про виконання договору про передачу функції замовника-забудовника щодо реалізації проекту № 11/10 від 11.10.2011 року;

- акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) складені між ТзОВ «ВОК «Вернигора» та ПП «ЖБК

«Ріел»;

- оборотно-сальдові відомості по рахунку № 205 за квітень 2012 року;

- акти приймання-передачі будівельних матеріалів складені між ТзОВ «ВОК «Вернигора» та ПП «ЖБК «Ріел» за 02-04.2014 року;

- довідки про вартість виконаних будівельних робіт за квітень 2012 року;

- акт приймання виконаних будівельних робіт (Підприємство - ТзОВ «Спецпідряд Сервіс»; Замовник

- ПП «ЖБК «Ріел»; Підрядник - ТзОВ «Спецпідряд Сервіс»; найменування будівництва - Будівництво комплексу обслуговування ТзОВ «ВОК «Вернигора» на підставі Договору № 2112 від 21.12.2011 року) за 28.04.2012 року;

- відомості витрачених ресурсів витрат замовника за квітень 2012 року;

- розрахунок загальновиробничих витрат до локального кошторису № 3-1-1 на загально - будівельні роботи;

- копії видаткових накладних на товар від постачальників за період 03.-04.2012 року.

Щодо посилання відповідача в акті перевірки на відсутність у позивача сертифікатів якості товару, то суд зазначає, що відповідно до Переліку продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, затвердженого наказом Держкомітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005 р. № 28, ті ТМЦ, товар (щебінь, пісок, гравій, поребрик та інш.), який позивач отримав від контрагента ТзОВ «ОСОБА_3 технології ТПВ» обов'язковій сертифікації не підлягає.

Спростовуючи доводи позивача, відповідач покликається на акт ДПІ у Печерському районі у м. Києві від 12.08.2013 р. № 771/26-55-22-2/35921869 «Про неможливість проведення зустрічної перевірки ТзОВ «ОСОБА_3 технології ТПВ» щодо підтвердження господарських відносин за січень - квітень, серпень, вересень 2012 р.

Стосовно даних доводів податкового органу суд зазначає, що чинне податкове законодавство не ставить у залежність право позивача на формування податкового кредиту та валових витрат від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податків до бюджету. Питання податкової дисципліни поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб. Беручи до уваги індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, у разі порушення контрагентами платника податків чинного законодавства, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цих осіб, у зв'язку з чим право платника податків, тобто позивача, на кредит та витрати не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Твердження про відсутність необхідних ресурсів для здійснення будь-якої фінансово- господарської діяльності в контрагента позивача суд також не бере до уваги, оскільки відсутність у підприємства контрагента умов необхідних для здійснення господарської діяльності саме по собі не свідчить про фіктивність господарської операції, адже підприємство - постачальник може здійснювати реальні торговельні операції та не обов'язково має бути виробником товару. Тому, висновки податкового органу суперечать не лише положенням ПК України, а й практиці Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимогст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами як джерело права. Так, Європейський Суд у рішенні від 22 січня 2009 року у справі "БУЛВЕС АД проти Болгарії"(заява № 3991/03) зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість другий раз, а також сплачувати пеню. Такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Кріи того, суд зазначає, що питання реальності господарських операцій між ТзОВ «ВОК «Вернигора» та ТзОВ «ОСОБА_3 технології ТПВ» по Договору № 01/03-05 від 01.03.2012 р. (із внесеними змінами від 05.03.2012 року) було предметом розгляду по справі № 876/15499/13 за позовом ТзОВ «ВОК «Вернигора» до Дрогобицької ОДПІ про скасування податкових повідомлень - рішень. Львівський апеляційний адміністративний суд у постанові від 18.12.2014 року по справі № 876/15499/13, яка набрала законної сили, підтвердив реальність вищевказаних господарських операцій, які мали місце між контрагентами по вищевказаному Договору № 01/03-05 від 01.03.2012 р. (із внесеними змінами від 05.03.2012 року.

Щодо взаємовідносин між ТзОВ «ВОК «Вернигора»» та ТзОВ «Проф Діджитал», то судом встановлено, що між ТзОВ «ВОК «Вернигора» та ТзОВ «ПРОФ ДІДЖИТЕЛ» 23.06.2014 року було укладено Договір про надання рекламних послуг № 23/06/2014/1. Відповідно до предмету цього Договору про надання рекламних послуг ТзОВ «ПРОФ ДІДЖИТЕЛ» (виконавець, згідно умов договору) зобов'язується надати рекламні послуги шляхом розміщення рекламних матеріалів ТзОВ «ВОК «Вернигора» (замовник, згідно умов договору) на інформаційних ресурсах, найменування якихвизначається у додаткових угодах до цього договору, на Інтернет - ресурсах, які використовуються виконавцем, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги (п. 1.1. цього договору).

За жовтень 2014 року Виконавцем, у порядку визначеному Договором, надано послуг з розміщення реклами в мережі Інтернет на загальну суму 48 131,02 грн., в т.ч. ПДВ 8 021,86 грн., згідно Додаткової угоди № 6 від 30.09.2014 р. та Додаткової угоди № 7 від 01.10.2014 р. до Договору про надання рекламних послуг № 23/06/2014/1 від 23.06.2014 року. Даний факт підтверджується актами виконаних робіт б/н від 30.10.2014 р., від 31.10.2014 року, податковими накладними, рахунками - фактурами та виписками з банківського рахунку ТзОВ «ВОК «Вернигора».

В акті перевірки, як на підставу нереальності господарських операцій позивача з ТзОВ «Проф Діджитал», податковий орган посилається на те, що у підписаних сторонами Актами надання послуг від 31.10.2014 року «не ідентифіковано особу, яка підписала дані Акти».

З даними твердженнями суд не може погодитись, оскільки, досліджуючи дані акти чітко видно, що у них вказано посадових осіб, які зі сторони «Замовника» - ТзОВ «ВОК»Вернигора» підписали дані акти - фінансовий директор ОСОБА_3 та маркетолог - ОСОБА_4

На спростування твердження відповідача щодо відсутності інформації, що рекламувалась в матеріалах справи міститься додаток від 01.10.2014 року до Додаткової угоди № 7 від 01.10.2014 р. до Договору про надання рекламних послуг № 23/06/2014/1 від 23.06.2014 року та копії контекстної та банерної реклами в пошуку «Гугл», з якої вбачається, що рекламувався саме відпочинково оздоровчий комплекс «Вернигора».

Враховуючи наведене, судом встановлено та знайшло своє підтвердження в матеріалах справи, що між позивачем та зазначеними у акті перевірки контрагентами, виникли господарські зобов'язання, факт виконання яких підтверджується належними та допустимими доказами, всі податкові накладні отримані позивачем від контрагента, оформлені у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення. При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, судові витрати у формі судового збору належить стягнути на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,

Постановив:

Позов задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області від 08.05.2015 № та №.

Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Відпочинково-оздоровчий комплекс «Вернигора» 307 (триста сім) грн 37 коп. сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя Р.М. Брильовський

Повний текст постанови виготовлений 20.10.2015