Справа № 13525/11/2070
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2011-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

06 грудня 2011 р. № 2-а- 13525/11/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Панова М.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Бурхан А.С.,

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом

Державного підприємства Караванський спиртовий завод
до Державної екологічної інспекції в Харківській області
про визнання дій незаконними ,

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернулось Державне підприємство Караванський спиртовий завод, з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції в Харківській області, в якому просило суд визнати дії Державної екологічної інспекції в Харківській області щодо встановлення збитків незаконними.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги з підстав та мотивів, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, вислухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти позову, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Встановлено, що відповідно до статті 20 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», Закону України «Про основні засади державного нагляду (контрою) у сфері господарської діяльності» та згідно з наказом державної екологічної інспекції в Харківській області від 29 серпня 2011 року № 808/01-03 проведена позапланова перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства ДП «Караванський спиртовий завод». Результати перевірки оформлені актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 09.09.2011 р.№ 863/07-46

За результатами перевірки було винесено припис від 13.09.2011р. № 10-25/170 та претензії на відшкодування збитків на загальну суму 232 610,14 грн.

04.10.2011р. підприємством отримано претензію № 238 (вих. № 5007/01-20/10-13 від 26.09.2011р.) на суму 109 159,69грн.. де зазначається, що в період з 08.08.2011р. по 06.09.2011р. підприємство здійснило забір води з підземного джерела підприємства №4а в кількості 2699,3м1 без спеціального дозволу на користування надрами, що є порушенням ст.ст.21,23 Кодексу України «Про надра» і завдало збитків державі.

Відповідно до вимог ст.23 Кодексу України «Про надра» землекористувачі, в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів видобувати підземні води для власних господарсько-побутових потреб, централізованого господарсько-питного водопостачання, за умови, що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу та використовувати надра для господарських і побутових потреб.

Таким чином, сам факт відсутності спеціального дозволу на користування надрами не є порушенням вимог Кодексу України «Про надра». Такі порушення можливі виключно за умови одночасного існування двох обставин. - це недотримання вимог провадження діяльності, зазначених у ст.23 Кодексу України «Про надра» і разом з тим відсутність необхідного дозволу.

Отже, для встановлення факту завдання збитків та винесення претензії, ДЕІ в Харківській області не досліджено факти, що свідчили б про обсяги видобутої підприємством води та її цільове використання, адже, якщо видобування води не перевищує встановлені ст.23 Кодексу України «Про надра» обсяги, видобута вода використовується відповідно до вимог встановлених зазначеною нормою закону, то висновок про спричиненні діяльністю підприємства збитки є незаконним.

Як правильно відображено в акті перевірки та не заперечується Позивачем, відповідно до нормативно-технічної документації, на балансі підприємства перебуває 5 артезіанських свердловин, з яких використовується лище одна артезіанська свердловина №4а із лімітом забору води 293,98м3/добу та продуктивністю 6-12м 7год., що не перевищує обсягу, встановленого ст.23 Кодексу України «Про надра». Таким чином, підприємство не перевищує встановлений у 300 м3 добовий обсяг води.

Щодо фактів цільового використання води. В період з 08.08.2011р. по 06.09.2011р., з яким пов'язано нарахування збитків, підприємство дійсно видобуло 2699.3м води, проте не використовувало її для виробничих цілей. Весь видобутий обсяг води був використаний виключно для господарсько-побутових потреб, з них 1548м' скеровано на централізоване господарсько-питне водопостачання с. Караван, а решта, у кількості 1151,3 м3 використано на господарські та питні потреби. Той факт, що видобута вода не використовувалась для виробничих потреб підтверджується тим, що в період з 08.08.2011р. по 06.09.2011р. підприємство взагалі не виробляло жодної одиниці продукції.

Таким чином, розрахунок збитків за претензією № 238 на суму 109 159,69грн. Відповідачем здійснено незаконно.

04.10.2011р. підприємством було отримано претензії № 239 (вих. № 5008/01-20/10-13 від 26.09.2011р.) на суму 32 043.92грн.. та № 240 (вих. № 5009/01-20/10-13 від 26.09.2011р.) на суму 91 406,53грн.

В претензії № 239 зазначено, що в період з 01.01.2011р. по 20.01.2011р. підприємство здійснило забір води з поверхневої водойми (ставка) у кількості 609,2м1 без дозволу на спеціальне водокористування, що є порушенням вимог ст.ст.44.48 Водного кодексу України та спричинило збитків державі на суму 32 043,92грн.

В претензії № 240 зазначено, що в період з 01.01.2011р. по 20.01.2011р. підприємство здійснило забір води з підземного джерела №4а у кількості 2260,3 м3 без дозволу на спеціальне водокористування, що є порушенням вимог ст.ст.44.48 Водного кодексу України та спричинило збитків державі на суму 91 406,53грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» (далі - «Закон про дозвільну систему»), що визначає поняття принципу мовчазної згоди, суб'єкт набуває право на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без отримання відповідного документа дозвільного характеру, за умови якщо суб'єктом господарювання або повноваженою ним особою подано в установленому порядку заяву та документи в повному обсязі, але у встановлений законом строк документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі не видано або не направлено.

У період 2000 - 2010р.р. ДП Караванський спиртовий завод здійснював спеціальне водокористування на підставі дозволу Державного управління екологічної безпеки в Харківській області Укр.№2558А/Хар. від 11.02.2000р. виданого на строк до 31.12.2010р.

04.11.2010р. позивач звернувся до Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Харківській області щодо отримання дозволу на спеціальне водокористування.

Листом від 17.11.2010р. № 05-10-3536 Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Харківській області повідомило ДП Караванський спиртовий завод про те, що надані підприємством матеріали не відповідають вимогам нормативних документів, та подані не в повному обсязі. Проте, за твердженням Науково- технічного центру «Система», пакет документів, що необхідні для подання до Держуправління, був підготовлений ними в повному обсязі та у відповідності до встановлених законодавством вимог.

Лист Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Харківській області № 05-10-3536 від 17.11.2010р. не був, як таким, рішенням про відмову у видачі дозволу, адже й не містив, як це передбачено абз.7 ч.5 ст. 4-1 Закону про дозвільну систему зазначення передбачених цим законом підстав для такої відмови, та не згадував про відмову у наданні дозволу.

Тобто з моменту спливу строку дії попереднього дозволу на спеціальне водокористування, тобто з 01.01.2011р. ДП Караванський спиртовий завод мав всі правові підстави діяти відповідно до ч.6 ст.4 Закону про дозвільну систему, якою передбачається, що у разі якщо у встановлений законом строк (десять робочих днів) субєкту господарювання не видано або не направлено документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі, то через десять робочих днів з дня закінчення встановленого строку для видачі або відмови у видачі документа дозвільного характеру субєкт господарювання має право провадити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності, застосовуючи таким чином принцип мовчазної згоди, зміст якого розкрито у ст.1 цього ж закону.

Також суд зазначає, що в претензіях № 239 та № 240, підставою для розрахунків суми збитків слугувала «Методика розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів» (далі Методика), що затверджена Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009р. № 389 та зареєстрована у Міністерстві юстиції України 14.08.2009р. за № 767/16783.

Згідно до ч.6 ст.225 Господарського кодексу України передбачено, що Кабінетом Міністрів України можуть затверджуватися методики визначення розміру відшкодування збитків у сфері господарювання, а відповідно до п.п.12 п.4 Положення про Міністерство охорони навколишнього природного середовища України, затвердженого Постановою КМУ визначення шкоди внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Це право закріплено також в абз.1 ч.2 ст.20 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища».

Державна екологічна інспекція в Харківській області не мала відповідних правових підстав для застосування Методики й нарахування суми збитків.

Обовязок субєкта господарювання відшкодувати збитки, завдані внаслідок порушення ним вимог провадження господарської діяльності, є видом його господарської відповідальності, що передбачається ст. 224 Господарського кодексу України.

Обовязок посадових осіб субєкта господарювання сплатити визначений законодавством штраф за самовільне водокористування є видом адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 48 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Кримінальна відповідальність посадових осіб за екологічні правопорушення настає виключно при наявності збитків, що перевищують певний, встановлений законом розмір.

З наведеного видно, що законодавець, розглядаючи правопорушення, вчинені шляхом користування водними ресурсами без дозволу на спеціальне водокористування, виділяє правопорушення як з формальним складом, за яким відповідальність передбачається незалежно від настання збитків, так і з матеріальним складом, за яким відповідальність передбачається виключно за умови спричинення збитків.

Відповідно до ч.2 ст.224 Господарського кодексу України під збитками розуміються: витрати, зроблені управленою стороною; втрата або пошкодження її майна; не одержані управленою стороною доходи, які б вона одержала у разі додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

ДП Караванський спиртовий завод використовуючи воду в період з 01.01.2011р. по 20.01.2011р. не здійснював з нею жодних операцій, що позбавили б державу права власності на належний їй ресурс, як до використання, так і потім, вода залишилися у її власності.

Поняття пошкодження майна, тобто погіршення властивостей водних ресурсів, розглядається діючим законодавством з позиції погіршення її якостей, що сталося внаслідок порушення екологічних або технічних вимог незалежно від того використовувалась вона чи ні.

Для таких випадків використовуються інші розділи Методики при визначенні шкоди, завданої довкіллю, наприклад: - розділ VII. «Розрахунок розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок скиду забруднюючих речовин у водний обєкт зі зворотними водами, з перевищенням Гранично допустимого скиду»; - розділ VII. «Розрахунок розмірів відшкодування збитків, заподіяних водним обєктам внаслідок забруднення речовинами у чистому вигляді у складі продукції чи сировини, плаваючими відходами або сміттям»; X «Розрахунок розміру відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок забруднення підземних вод забруднюючими речовинами».

Позивач в період з 01.01.2011р. по 20.01.2011р. не вчиняв дій, яки завдали шкоди водним ресурсам, що також підтверджується позицією Відповідача, який в період перевірки не виявив фактів пошкодження водних ресурсів.

Розрахунок збитків, застосований Відповідачем, побудований саме на застосуванні тарифу на воду і, під виразом «самовільне використання» передбачає користування водою без оплати, про що свідчить і застосована формула розрахунку збитків.

Даний розділ Методики під поняттям самовільного використання розуміє виключно безоплатне користування водою, оскільки всі інші компоненти збитків, даним розрахунком не охоплюються. Відповідно ж до ст. 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування є платним.

Частиною 1 статті 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З урахуванням вищевикладеного, Позивач не ухилявся від отримання необхідного дозволу, вчиняв належні дії для його отримання та діяв відповідно до Закону .

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

На підставі викладеного,керуючись ст.ст. 9, 11, 71, 94,159, 160163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Державного підприємства Караванський спиртовий завод до Державної екологічної інспекції в Харківській області про визнання дій незаконними - задовольнити в повному обсязі.

Визнати незаконними дії Державної екологічної інспекції в Харківській області, щодо встановлення завданих Державним підприємством Караванський спиртовий завод збитків, за претензіями № 238 (вих. № 5007/01-20/10-13 від 26.09.2011р.) на суму 109 159,69 грн., № 239 (вих. № 5008/01-20/10-13 від 26.09.2011р.) на суму 32 043,92 грн., № 240 (вих. № 5009/01-20/10-13 від 26.09.2011р.) на суму 91 406,53 грн.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАСУ, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

У повному обсязі постанова виготовлена 12 грудня 2011 року.

Суддя Панов М.М.