Справа № 22-а-18748/11
Суддя: Олійник В. І.
Дата ухвалення: 2011-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого-судді Олійника В.І.,

суддів: Фінагєєва В.О., Кашперської Т.Ц.,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні апеляційного суду Київської області адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тетіївського районного суду Київської області від 20 січня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Тетіївської районної державної адміністрації щодо не проведення йому виплати одноразової компенсації як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС в розмірі 45 мінімальних заробітних плат,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зобовязання субєкта владних повноважень нарахувати та виплатити одноразову компенсацію учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, кий став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому відповідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796 XII із змінами та доповнення має право на отримання одноразової компенсації в розмірі 45 мінімальних заробітних плат. Однак порушення зазначеної вище норми, відповідач виплатив йому таку компенсацію в розмірі значно меншому, аніж передбачено діючим законодавством, що й спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом.

Просив визнати неправомірно. Відмову праці та соціального захисту населення Тетіївської районної державної адміністрації щодо не проведення йому виплати одноразової компенсації, як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі 45 мінімальних заробітних плат та стягнути 27840 грн. 60 коп. одноразової компенсації та понесені судові витрати.

Постановою Тетіївського районного суду Київської області від 20 січня 2010 року в позові відмовлено повністю.

Відмовлено ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, жителю м Тетієва, вул. Робітнича 32, Київської області в зобовязанні Управління праці та соціального захисту населення Тетіївської районної державної адміністрації Київської області в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової компенсації в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796 XII.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити постанову Тетіївського районного суду Київської області від 20 січня 2010 року і задоволити мій позов у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, та є інвалідом 2 групи що підтверджується наявними у справі письмовими доказами.

Відповідно до ч.1 ст..48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на одноразову компенсацію як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок чорнобильської катастрофи, як інвалід другої групи, в розмірі 45 мінімальних заробітних плат. Виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка сталася на момент встановлення інвалідності.

Разом з тим, у 2008 році фінансування пільг, компенсацій та доплат постраждалим громадянам проводиться відповідно до обсягів, затверджених Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", положення якого обмежували розміри щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року за №10-рп визнано неконституційними деякі положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", в т.ч. п.28 розділу 2 цього Закону, яким було передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно з бюджетними призначеннями та ураховуючи вимоги ст.95 Конституції України та Бюджетного кодексу України, Кабінет Міністрів України встановив розміри щорічної допомоги на оздоровлення, згідно ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В червні місяці 2009 року позивач отримав вказану вище одноразову компенсацію в сумі 284 грн.40 коп.

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» від 26 грудня 2008 року № 835 VI, із змінами та доповненнями, надано право Кабінету Міністрів України встановлювати розмір соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Вказана норма на момент виникнення у позивача права на отримання одноразової компенсації та на момент розгляду спору є діючою.

Згідно ст.62 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", застосування Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковим для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.

Частина 2 ст. 95 Конституції України, яка має найвищу юридичну силу, та норми якої є нормами прямої дії, цілком однозначно передбачає, що всі видатки держави, їх цільове призначення, визначаються виключно в Законі про державний бюджет на відповідний бюджетний рік.

Згідно з ст.75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмету правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Частина 2 ст.95 Конституції України визначає, що виключно законом України про Державний бюджет України визначаються видатки держави на загальні суспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Водночас Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: "Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше".

За змістом частини третьої статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обовязковими до виконання на території України. Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, за наявності декількох законів, норми які по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

На момент виникнення спірних відносин, а саме на дату нарахування і виплати позивачу органами соціального захисту населення відповідних коштів, необхідно встановити положення яких рівнозначних за юридичною силою законів були діючими: Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», чи Закон України про Державний бюджет України на відповідний рік.

На момент виникнення спірних відносин, а саме, на дату нарахування і виплати позивачу органами соціального захисту населення відповідних коштів у червні 2009 року в розмірі 284 гривні 40 копійок., положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» був діючим, отже права щодо нарахування йому виплати одноразової компенсації як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС не було порушено.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з наведеного дії відповідача по виплаті щорічної грошової допомоги у розмірах, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» не можна визнати неправомірними, оскільки відповідач на час проведення спірних виплат діяв відповідно до встановлених норм Закону.

Таким чином дії відповідача на час виплати позивачу зазначеної у Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразової грошової допомоги на оздоровлення узгоджувалися з положеннями частини 2 статті 19 Конституції України.

Оскільки, невиплата позивачу зазначеної допомоги у повному розмірі викликана неправомірними діями Управління праці та соціального захисту населення Тетіївської районної державної адміністрації Київської області, а прийняттям законодавцем неконституційних положень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», то захист його порушених прав щодо отримання недоплаченої суми може відбуватися лише в порядку визначеному частиною 3 статті 152 Конституції України.

Таким чином, колегія вважає за необхідне постановити нову постанову у справі про відмову у задоволенні позовних вимог .

Керуючись ст. ст.198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Тетіївського районного суду Київської області від 20 січня 2010 року залишити без змін.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Тетіївської районної державної адміністрації Київської області щодо не проведення йому виплати одноразової компенсації як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС в розмірі 45 мінімальних заробітних плат.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий
Судді: