Справа № 813/5755/15
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 року №813/5755/15

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого-судді Сасевича О.М.

за участю секретаря судового засідання Жовковської Ю.В.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за поданням Головного управління ДФС у Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська тютюнова фабрика» про зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках,-

В С Т А Н О В И В :

08 жовтня 2015 року на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшло подання Головного управління ДФС у Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська тютюнова фабрика» про зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках, шляхом накладення арешту на кошти, що перебувають цих рахунках.

В обґрунтування подання позивачем зазначено наступне.

Головним управлінням ДФС у Львівській області на підставі п.1- п.3 ст.345, п.2 ч.7 ст.346 Митного кодексу України було прийнято наказ від 29.09.2015 року №618 «Про проведення позапланової документальної виїзної перевірки ТзОВ «Львівська тютюнова фабрика» щодо дотримання законодавства з питань державної митної справи за період з 01.01.2013 року по 01.09.2015 року, згідно із прогарами проведення документальної позапланової виїзної перевірки законодавства України з питань державної митної справи юридичної особи за період діяльності з 01.01.2013 року по 01.09.2015 року. Копію цього наказу було вручено 29.09.2015 року уповноваженій особі відповідача - адвокату, однак останній відмовився розписатися в посвідченнях на право проведення перевірки, про що зафіксовано в акті про відмову в допуску до проведення перевірки від 29.09.2015 року.

Враховуючи те, що в силу п.3 ч.1 ст.347 Митного кодексу України посадовим особам органів доходів і зборів під час проведення документальної виїзної перевірки для зясування питань, повязаних з перевіркою, надається право проводити огляд виробничих, складських, торговельних та інших приміщень підприємства, що перевіряється, з відображенням результатів такого огляду у відповідному акті, 06.10.2015 року Головним управлінням ДФС у Львівській області, у звязку із ввезенням відповідачем за період з 01.01.2013 року по 01.09.2015 року на митну територію України сировини та матеріалів (тютюнова сировина) в митному режимі «імпорт» з наданням під час митного оформлення пільг і звільнення від оподаткування акцизним податком (130 преференція), що використовувались підприємством у виробництві готової продукції (підакцизних товарів), було підготовлено запит №4745/10/13-01-22-05-15 керівнику ТзОВ «Львівська тютюнова фабрика» про надання доступу для здійснення огляду виробничих, складських, торговельних приміщень відповідача та запит №4746/10-13-01-22-05-15 про здійснення контрольного аналізу сировини, матеріалів і готової продукції, а також контрольного запуску у виробництво сировини та матеріалів, що використовувались у виробництві готової продукції (підакцизних товарів), виготовлених із сировини, що була ввезена на митну територію України із звільненням від оподаткування акцизним податком за участю посадових осіб Головного управління ДФС у Львівській області, уповноважених на право проведення перевірки підприємства. Однак, вищевказані запити вручено не було, у звязку із відсутністю керівника підприємства або уповноваженої особи, про що складено акт від 07.10.2015 року №19/22-05. Позивач вважає, що вищевказані обставини, зокрема, недопущення посадових осіб органів доходів і зборів до проведення огляду територій та виробничих, складських, торговельних чи інших приміщень тощо є підставою для звернення субєкта владних повноважень із поданням до суду про зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках, шляхом накладення арешту на кошти, що перебувають цих рахунках.

Ухвалою судді від 08.10.2015 року було відкрито провадження в адміністративній справі.

На заперечення позовних вимог представником відповідача було подано до суду письмові заперечення на подання. У запереченнях представник зазначив, що оскільки адвокат не є посадовою особою відповідача, тому вручення такій особі наказу на проведення перевірки є неправомірним. Більш того, представник відповідача вказав, що наказ на проведення перевірки є спірним, позаяк оскаржується у судовому порядку, а тому застосування санкцій щодо обмеження розрахункових операцій не може застосовуватись до спірних правовідносин. Представник у запереченнях також наголосив, що враховуючи те, що позапланова перевірка органами ДФС ще не розпочалась, тому дії останніх щодо звернення до суду із поданням про зупинення видаткових операцій є передчасними.

Представники позивача у судовому засіданні вимоги подання підтримали, надали пояснення, аналогічні тим, що викладені у поданні, просили суд його задовольнити.

Представники відповідача вимоги подання не визнали, у судовому засіданні наголосили на їх безпідставності, з огляду на відсутність у позивача правових підстав для звернення до суду з даним поданням та просили суд у задоволенні вимог такого відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали подання, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що подання не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Львівській області було прийнято наказ від 29.09.2015 року №618 «Про проведення позапланової документальної виїзної перевірки ТзОВ «Львівська тютюнова фабрика» щодо дотримання законодавства з питань державної митної справи за період з 01.01.2013 року по 01.09.2015 року.

Копію цього наказу було вручено 29.09.2015 року адвокату відповідача ОСОБА_4, про що свідчить його особистий підпис на примірнику наказу.

Із матеріалів справи також вбачається, що особа, яка представляє інтереси відповідача, відмовилася розписатись у посвідченнях на право проведення перевірки №№53, 54, 55, 56, 57 від 29.09.2015 року, що зафіксовано в акті про відмову в допуску до проведення перевірки стану дотримання ТзОВ «Львівська тютюнова фабрика» законодавства України з питань митної справи від 29.09.2015 року №7/22-05.

У свою чергу позивачем 06.10.2015 року за №4745/10/13-01-22-05-15, №4746/10/13-01-22-05-15 на імя керівника ТзОВ «Львівська тютюнова фабрика» було підготовлено запити про надання доступу для здійснення огляду виробничих, складських, торговельних приміщень відповідача та про здійснення контрольного аналізу сировини, матеріалів і готової продукції, а також контрольного запуску у виробництво сировини та матеріалів, що використовувались у виробництві готової продукції (підакцизних товарів), виготовлених із сировини, що була ввезена на митну територію України із звільненням від оподаткування акцизним податком за участю посадових осіб Головного управління ДФС у Львівській області, уповноважених на право проведення перевірки підприємства.

Проте, ці запити, як підтвердили самі ж представники позивача у судовому засіданні, вручені керівнику підприємства не були, у звязку із відсутністю останнього, про що складено відповідний акт від 07.10.2015 року №19/22-05.

Водночас, як стверджується поясненнями представників відповідача, на підприємстві позивачем з 28.08.2015 року було розпочато планову перевірку за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року за планом на 2015 рік та згідно наказу №570 від 17.08.2015 року.

При цьому, згідно наказу №637 від 16.09.2015 року позивачем було додатково залучено до складу перевіряючих під час проведення планової перевірки відповідача, з метою перевірки митних платежів - ГДРІ відділу спеціальних перевірок Управління перевірок з окремих питань податкового та митного аудиту ДФС України ОСОБА_5 й начальника відділу контролю за виробництвом та обігом підакцизного податку ОСОБА_6 - з 16.09.2015 року по 24.09.2015 року.

Окрім того, згідно наказу №654 від 24.09.2015 року позивачем було продовжено проведення планової перевірки терміном на 10 робочих днів - до 09.10.2015 року.

Тож, як зясовано судом, у період із 28.08.2015 року по 09.10.2015 року тривала планова комплексна та безперервна перевірка підприємства позивачем.

Так, статтею 346 Митного кодексу України визначено підстави та порядок проведення органами доходів і зборів документальних виїзних перевірок.

Документальні виїзні перевірки проводяться за наказом відповідного органу доходів і зборів з урахуванням обставин і підстав, установлених цим Кодексом.

Документальною плановою виїзною перевіркою вважається перевірка, яка передбачена в плані-графіку органу доходів і зборів та проводиться за місцезнаходженням підприємства, що перевіряється. У разі відсутності на підприємстві належних умов для роботи посадових осіб органу доходів і зборів перевірка такого підприємства, за згодою його керівника, може проводитися у приміщенні органу доходів і зборів.

Проведення документальних планових виїзних перевірок здійснюється органами доходів і зборів на підставі квартальних планів, які формуються ними самостійно, виходячи з результатів аналізу зовнішньоекономічних операцій підприємств із застосуванням системи управління ризиками. Порядок планування органами доходів і зборів виїзних перевірок визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Документальна планова виїзна перевірка одного й того самого підприємства може проводитися не частіше одного разу на 12 місяців, а підприємства, яке отримало статус уповноваженого економічного оператора, - не частіше одного разу на 30 місяців.

У разі планування митними та іншими контролюючими органами проведення планової виїзної перевірки одного й того самого підприємства така перевірка проводиться зазначеними органами одночасно. Порядок координації проведення планових виїзних перевірок центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, визначається Кабінетом Міністрів України.

Право на проведення документальної планової перевірки підприємства надається лише за умови, що керівнику цього підприємства або уповноваженій ним особі не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Документальною позаплановою виїзною перевіркою вважається перевірка підприємства, яка не передбачена планами роботи органу доходів і зборів і може проводитися за наявності хоча б однієї з таких обставин:

1)центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в порядку контролю здійснено перевірку матеріалів документальної перевірки, проведеної органом доходів і зборів, і виявлено невідповідність висновків акта перевірки вимогам законодавства або неповне зясування під час перевірки питань, що повинні бути зясовані під час перевірки для винесення обєктивного висновку щодо дотримання підприємством вимог законодавства з питань державної митної справи. Проведення такої позапланової документальної виїзної перевірки може ініціюватися центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, тільки за умови, що стосовно посадових осіб органу доходів і зборів, які проводили таку перевірку, розпочато службове розслідування або кримінальне провадження. У такому разі центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, визначає орган доходів і зборів, що проводитиме таку перевірку;

2)виявлено факти або отримано документальну інформацію, які свідчать про порушення підприємством вимог законодавства з питань державної митної справи, якщо підприємство не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обовязковий письмовий запит органу доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня отримання такого запиту;

3)підприємством не подано в установлений строк митну декларацію;

4)розпочато процедуру припинення підприємства (крім перетворення), порушено провадження у справі про визнання підприємства банкрутом;

5)підприємством подано в установленому порядку органу доходів і зборів заперечення до акта перевірки або скаргу на прийняте за її результатами податкове повідомлення-рішення, в яких вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки чи скасування прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення і зазначаються обставини, які не були досліджені під час перевірки та обєктивний розгляд яких неможливий без проведення перевірки. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали предметом оскарження.

Відповідно до п.п.3, 5, 9 ч.1 ст.347 Митного кодексу України, посадовим особам органів доходів і зборів під час проведення документальної виїзної перевірки для зясування питань, повязаних з перевіркою, надається право: проводити огляд виробничих, складських, торговельних та інших приміщень підприємства, що перевіряється, з відображенням результатів такого огляду у відповідному акті; проводити у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, контрольні аналізи сировини, матеріалів і готової продукції, контрольні запуски у виробництво сировини та матеріалів, які перебували або перебувають під митним контролем чи використовувалися підприємством, що перевіряється, у виробництві готової продукції, виготовленої із сировини та матеріалів, поміщених у відповідний митний режим, або призначати проведення зазначених дій уповноваженими експертами; призначати проведення уповноваженими експертами контрольних обмірів обсягів будівельних, монтажних, ремонтних та інших робіт; у разі недопущення посадових осіб органів доходів і зборів до проведення огляду територій та виробничих, складських, торговельних чи інших приміщень, здійснення контрольних аналізів, визначених у цій статті, звертатися до суду із поданням про зупинення видаткових операцій підприємства на рахунках такого підприємства шляхом накладення арешту на кошти та інші цінності такого підприємства, що знаходяться у банку (крім операцій з видачі заробітної плати, сплати митних платежів та інших податків і зборів, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а також визначених контролюючим органом грошових зобовязань підприємства).

При цьому, суд зауважує, що зазначене право надається лише під час проведення документальної виїзної перевірки для зясування питань, повязаних з перевіркою, а оскільки в даному випадку позапланова перевірка фактично ще не розпочалась, тому суд, позитивно оцінюючи твердження представників відповідача, вважає передчасним зверненням контролюючого органу до суду із поданням про зупинення видаткових операцій підприємства на його рахунках.

Згідно ст.349 Митного кодексу України, посадові особи органу доходів і зборів мають право приступити до проведення документальної (планової чи позапланової) виїзної перевірки декларанта чи зустрічної звірки на підприємстві за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови предявлення керівнику відповідного підприємства або уповноваженій ним особі під розписку посвідчення на право проведення перевірки, в якому зазначаються дата його видачі, назва органу доходів і зборів, мета проведення перевірки, вид (планова чи позапланова) та підстави її проведення, дати початку та закінчення перевірки, посади, спеціальні звання та прізвища посадових осіб органу доходів і зборів, які проводитимуть перевірку, предявлення службових посвідчень зазначених осіб, а також надання копії наказу органу доходів і зборів про проведення перевірки (ч.1).

Посвідчення на право проведення перевірки є дійсним за умови наявності підпису керівника органу доходів і зборів, скріпленого печаткою органу доходів і зборів (ч.2).

Ненадання керівнику підприємства або уповноваженій ним особі копії наказу органу доходів і зборів про проведення перевірки, непредявлення службових посвідчень посадових осіб органу доходів і зборів, які проводитимуть перевірку, та посвідчення на право проведення перевірки або їх надання (предявлення) з порушенням вимог, установлених частинами першою і другою цієї статті, є підставою для недопуску посадових осіб органу доходів і зборів до проведення перевірки (ч.3).

Недопущення посадових осіб органу доходів і зборів до проведення перевірки з інших підстав, ніж ті, що визначені у частині третій цієї статті, не дозволяється (ч.4).

При предявленні посвідчення на право проведення перевірки керівник підприємства або уповноважена ним особа розписується у посвідченні із зазначенням свого прізвища, імя, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення (ч.5).

У разі відмови керівника підприємства або уповноваженої ним особи розписатися в посвідченні на право проведення перевірки посадовими особами органу доходів і зборів складається акт, який засвідчує факт відмови. Акт про відмову від підпису в посвідченні на право проведення перевірки є підставою для початку проведення такої перевірки (ч.6).

У разі відмови керівника підприємства або уповноваженої ним особи у допуску посадових осіб органу доходів і зборів до проведення перевірки складається акт (ч.7).

Отже, із аналізу норм законодавства вбачається, що саме в разі виконання посадовими особами контролюючого органу цих вимог закону, вони можуть бути допущені до перевірки підприємством, а якщо такі вимоги не виконані, то останній має право не допускати таких осіб до перевірки.

Суд зазначає, що акт про відмову в допуску до проведення перевірки за своєю природою покликаний засвідчувати факт недопущення підприємством контролюючого органу до перевірки, як це визначено ч.7 ст.349 Митного кодексу України.

Водночас, суд зауважує, що у матеріалах справи відсутній (і цей факт не спростовується поясненнями представників позивача, наданими у судових засіданнях) акт про відмову від підпису в посвідченні на право проведення перевірки, що передбачено ч.6 ст.349 Митного кодексу України, позаяк саме акт про відмову від підпису в посвідченні є підставою для початку проведення перевірки, а не акт про відмову в допуску до проведення перевірки чи будь-який інший акт.

Більш того, дослідивши матеріали справи, суд, одночасно спростовуючи твердження позивача/представників позивача, відзначає, що в акті про відмову в допуску до проведення перевірки не вказано жодних відомостей про відмову від підпису в посвідченнях на перевірку. Окрім того, неможливо залишити поза увагою й те, що із цього акта неможливо встановити розписався керівник підприємства у посвідченнях на перевірку чи ні та чи допустив посадових осіб органу доходів і зборів до перевірки чи ні. У даному випадку, суд приходить до переконання, що за своїм змістом акт про відмову в допуску до проведення перевірки не засвідчує відмову від підпису в посвідченнях, а фактично й не відповідає формі акту про відмову в допуску до проведення перевірки (у якому повинно бути вказано «відмовив (відмовила) у допуску до проведення перевірки посадовим особам митного органу»).

Отже, суд вважає, що за відсутності акта про відмову від підпису в посвідченнях, стверджувати про те, що перевірка розпочалася за ч.6 ст.349 Митного кодексу України є безпідставним.

Окрім того, суд зазначає, що фактично не підтверджено предявлення посадовими осами органу доходів і зборів, які проводитимуть перевірку, своїх службових посвідчень і надання підприємству копії наказу органу доходів і зборів про проведення перевірки, що, як вже зазначалось вище, є умовою допуску до перевірки.

Загалом, слід звернути увагу в цьому контексті на те, що у посвідченнях на право проведення виїзної перевірки №№53, 54, 55, 56, 57 від 29.09.2015 року внизу наявна для заповнення графа «предявлено службове посвідчення та посвідчення на право проведення документальної планової виїзної перевірки від __ № __». Однак, ця графа не заповнена й сумнівним для суду видається обґрунтування представників позивача тим, що уповноважена особа (адвокат) підприємства відмовилася розписуватися в посвідченнях або допускати перевіряючих до перевірки, тому що формальні вимоги МКУ про надання/предявлення таких документів є обовязковими передумовами проведення перевірки й виходячи з форми посвідчення, за умови їх виконання зазначаються у посвідченні. При цьому, контролюючим органом не відображено і не зафіксовано виконання відповідних приписів ч.1 ст.349 МКУ (ані в будь-яких актах, ані в інших документах).

Окрім цього, на підтвердження права проведення огляду приміщень і контрольного аналізу позивач надав два листи-запити, в яких просить керівника підприємства надати доступ до огляду приміщень і здійснити контрольний запуск у виробництво сировини та матеріалів.

У звязку з чим, суд приходить до висновку, що в частині проведення контрольного аналізу позивачем не було дотримано п.5 ч.1 ст.347 Митного кодексу України і Порядку проведення контрольного аналізу сировини, матеріалів і продуктів переробки, контрольного запуску у виробництво сировини та матеріалів, затв. Постановою КМУ №429 від 21.05.2012 року, адже, згідно пояснень представників позивача, був відсутній наказ на призначення контрольного аналізу та/або контрольного запуску, такий не вручався і не надсилався підприємству, враховуючи, що таку можливість надсилання рекомендованим листом з повідомленням про вручення законодавцем передбачено.

Щодо запиту про огляд приміщень, то в силу ст.343 Митного кодексу України огляд територій та приміщень складів тимчасового зберігання, митних складів, магазинів безмитної торгівлі, територій вільних митних зон та інших місць, де знаходяться товари, транспортні засоби комерційного призначення, що підлягають митному контролю, чи провадиться діяльність, контроль за якою покладено на органи доходів і зборів (крім житла громадян), може здійснюватися посадовими особами органу доходів і зборів за письмовим рішенням керівника цього органу або особи, яка виконує його обовязки.

Тож, суд наголошує, що в даному випадку позивачем дієвих заходів не було вжито для вручення відповідачу свого листа/запиту про проведення огляду, окрім як усного повідомлення про наявність такого начальника охорони підприємства, а також не було надано представниками позивача жодних пояснень в з приводу того, чому не надсилався запит поштовою кореспонденцією та з яких підстав рішення керівника про такий захід не було оформлено.

Окрім того, як зазначили представники позивача, наказ про проведення перевірки був вручений адвокату підприємства ОСОБА_4, однак після предявлення йому копії наказу він відмовив в допуску до проведення перевірки та не підписав посвідчень на право проведення перевірки.

Загалом, позитивно оцінюючи доводи представників відповідача, суд зазначає, що наказ про проведення перевірки був вручений адвокату ОСОБА_4, однак, жодні докази того, що вказана особа є платником податків або ж уповноваженим представником підприємства у матеріалах справи відсутні та у судовому засіданні не встановлено.

Отже, судом зясовано, що копію наказу про проведення перевірки вручено особі, яка не є уповноваженим представником ТзОВ «Львівська тютюнова фабрика», його посадовою особою на отримання таких документів, а лише здійснює представницькі функції, тому слід вважати, що фактично платнику податків не предявлено встановлених ст.349 Митного кодексу України документів, які у подальшому дають контролюючому органу право на проведення перевірки та звернення із поданням.

Окрім того, суд розяснює, що спір про право наявний у разі, коли платник податків висловлює незгоду з рішенням податкового органу, що було підставою для виникнення обставин для внесення відповідного подання.

Як вбачається із матеріалів справи, Товариство, вважаючи протиправним наказ Головного управління ДФС у Львівській області від 29.09.2015 року №618 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Львівська тютюнова фабрика», звернулося з відповідним позовом до суду.

Водночас, ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 01.10.2015 року було відкрито провадження в адміністративній справі №813/5659/15 за позовом ТзОВ «Львівська тютюнова фабрика» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу від 29.09.2015 року №618, визнання протиправними дій.

Отже, з огляду на те, що наказ на проведення перевірки є спірним й оскаржується у судовому порядку, відтак, застосування обмежень розрахункових операцій не може застосовуватись до спірних правовідносин.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправності рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тож, із урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що докази, наведені позивачем під час розгляду адміністративної справи є недоведеними та безпідставними, відтак, не дають суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію відповідача.

У звязку із вищенаведеним, суд приходить до переконливого висновку про те, що заявлені вимоги у поданні не підлягають до задоволення.

Ураховуючи відсутність підстав для задоволення вимог подання, судові витрати повязані з розглядом справи, згідно положень ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст.7-11, 14, 69-71, 86, 94, 143, 158-163, 183-3, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні подання відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений 20 жовтня 2015 року.