Справа № 313/226/14-а
Суддя: Нагорний А. О.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 313/226/14-а
Провадження № 2-а/313/11/2014
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2014 р. смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Нагорного А.О., при секретарі судового засідання Сафоновій І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними,

ВCТАНОВИВ:

Позивачка звернулася в суд з позовом, у якому просить суд визнати дії Державної казначейської служби України щодо відмови прийняти до виконання виконавчого листа від 22.11.2013 р. №313/332/13-а, який видано Веселівським районним судом Запорізькій області - визнати неправомірними та зобов'язати відповідача зазначений виконавчий лист прийняти до виконання.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що 18.10.2013 р. Веселівським районним судом Запорізької області в адміністративній справі №313/332/13-а винесено постанова. Згідно резолютивної частини постанови з Державного бюджету України на її користь стягнуто судові витрати, до яких увійшли 34,41 грн. судового збору та 2000,00 грн. витрат на правову допомогу.

10.01.2014 р. з метою виконання постанови суду вона разом із відповідною заявою направила до Державної казначейської служби України виконавчий лист від 22.11.2013 р. №313/332/13-а, виданий Веселівським районним судом Запорізької області.

01.02.2014 р. на її адресу надійшла відповідь на звернення - лист від 28.01.2014 р. №5-13/589-2087, відповідно до якого їй відмовлено у виконанні рішення суду та виплати присуджених судових витрат в сумі 2034,41 грн., а виконавчий лист повернуто. Мотивом відмови щодо компенсації витрат на правову допомогу відповідач зазначив відсутність коштів в державному бюджеті, а щодо повернення сплаченого збору вказана необхідність звернення до органу Казначейства, на рахунки в якому зараховані надходження до бюджету.

На думку позивача така відмова є необґрунтованою з тих підстав, що п.49 Порядку Казначейство зобов'язане зберігати виконавчі документи до виконання їх у повному обсязі.

Пунктом 9 Порядку визначено вичерпне коло підстав, на підставі яких орган Казначейства може повернути виконавчий документ стягувачеві.

Враховуючи вищенаведену норму, зазначені в листі Державної казначейської служби України від 28.01.2014 р. №5-13/589-2087 підстави відмови у виконанні виконавчого листа Веселівського районного суду Запорізької області від 22.11.2013 р. №313/332/13-а та його повернення не передбачені діючого Порядком. Рішення прийнято без належних на те підстав.

Додатком №3 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» на видатки за бюджетною програмою по КПККВК 3504040 «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою» на 2014 рік передбачено 76 961,80 грн.

Позивач у позові зазначає, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» прийнято 16.01.2014 року та набрав чинності 01.01.2014 р., а відповідь на її заяву підготовлена відповідачем 28.01.2014 р., тому зазначена в ній підстава щодо відсутності передбачених на законодавчому рівні відповідних видатків для здійснення відшкодування витрат на правову допомогу не відповідає дійсності та чинному законодавству.

Звернення надійшло до Державного казначейської служби України в січні 2014 року, посилання відповідача на Закон України «Про Державний бюджет України на 2013 року» є безпідставним, оскільки даний нормативний акт на момент розгляду вже вичерпав свою дію.

Також позивач зазначає, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов'язань. Аналогічна позиція висловлена в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Кечко проти України».

Державна казначейська служба України повернула виконавчий лист від 22.11.2013 р. №313/332/13-а, виданий Веселівським районним судом Запорізької області, з надуманих підстав, дії є неправомірними, необґрунтовані чинним законодавством та направлені не на найскоріше виконання рішення суду, а навпаки, на пошуки способів не проведення своїх прямих обов'язків.

Пунктом 15 Порядку передбачено, що дії органів Казначейства з виконання виконавчих документів можуть бути оскаржені до Казначейства або суду.

ОСОБА_1 про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчать матеріали у справі, але у судове засідання не з'явилася. На адресу суду надійшла заява представника позивача за довіреністю ОСОБА_2, у якій просить суд розглянути справу без його участі у зв'язку з неможливістю з'явитися в судове засідання за станом здоров'я. Позов підтримує в повному обсязі, розгляд справи просить провести на підставі наявних доказів.

Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать матеріали у справі, але у судове засідання не з'явився, заперечення щодо позовних вимог суду не надав.

Частиною 4 ст.128 КАС України передбачено, що у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

У зв'язку з неприбуттям відповідача у судове засідання, перешкод для розгляду справи у судовому засіданні немає, тому суд, відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, розглядає справу у письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Згідно до ч.1 ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України, розглядаючи справи щодо протиправності рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зі змісту даної статті закону вбачається, що законодавець покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов.

Тому відповідач, як суб'єкт владних повноважень, повинен спростувати презумпцію своєї винуватості, адже вона дає можливість вважати встановленою неправомірність його рішень, дій чи бездіяльності.

Позивач не зобов'язаний доводити ці обставини.

Суд звернувся до відповідача з пропозицією доказати правомірність свого рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, заперечення щодо позовних вимог позивача суду не надав. Презумпцію винуватості не спростував.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст.94 КАС України, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, ст.124 Конституції України, ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», ч.1 ст.25 Бюджетного кодексу України, ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.4, 8 Закону України «Про судовий збір», п.п.3, 9, 15, 49 Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. №845, керуючись Інформаційним листом ВАС України від 11.07.2013 року №959/12/13-13, ст.ст.4, 6, 17, 104-106, 181 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Дії Державної казначейської служби України щодо відмови прийняти до виконання виконавчого листа від 22.11.2013 р. №313/332/13-а, який виданий Веселівським районним судом Запорізькій області - визнати неправомірними.

Зобов'язати Державну казначейську службу України виконавчий лист №313/332/13-а від 22.11.2013 р., виданий Веселівським районним судом Запорізької області, прийняти до виконання.

Судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Постанову може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту її проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови апеляційна скарга може бути подана протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області А.О. Нагорний

16.04.2014