Справа № 805/2765/15-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 р. Справа № 805/2765/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Донсбас» м. Соледар

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Донецьку Міжрегіонального головного управління Міндоходів

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24 березня 2015 року за №/1395/10/28-03-41

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Донсбас», звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Донецьку Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24 березня 2015 року за №/1395/10/28-03-41.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем було проведено камеральну перевірку даних Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Донсбас», задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість щодо правомірності нарахування суми податкового зобовязання за грудень 2014 року. За результатами перевірки відповідачем складено акт від 19.02.2015 року №39/28-03-41-3-31279540, за результатами чого прийнято податкове повідомлення-рішення від 24 березня 2015 року №/1395/10/28-03-41, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 67264 грн. та зобовязано сплатити штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 16816 грн. Позивач вважає висновки акту перевірки необґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі його висновків, протиправним та таким що підлягає скасуванню. Просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24 березня 2015 року за №/1395/10/28-03-41

Представник позивача 17 вересня 2015 року надав через канцелярію суду заяву відповідно до якого просив суд справу розглянути в порядку письмового провадження.

Представник відповідача 24 липня 2015 року надав через канцелярію суду заперечення до позовної заяви, відповідно до яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Явку свого представника до судового засідання 17 вересня 2015 року не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Враховуючи вищевикладене та з урахуванням вимог ст. 41, ст. 122, ст. 128 КАС України, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи у письмовому провадженні за наявними в справі матеріалами та доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Донсбас», зареєстрований як юридична особа 20.10.2003 року реєстраційною службою виконавчого комітету Артемівської міської ради Донецької області, включене до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України за кодом 31279540, є платником податку на додану вартість.

Відповідач, Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м.Донецьку Міжрегіонального головного управління Міністерства доходів і зборів України є субєктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

Посадовими особами відповідача відповідно до п.200.10 ст. 200 та в порядку статті 76 Податкового кодексу України проводилась камеральна перевірка даних Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Донсбас», задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість щодо правомірності нарахування суми податкового зобовязання за грудень 2014 року за результатами чого складено акт від 24 березня 2015 року №/1395/10/28-03-41.

Актом перевірки встановлено порушення позивачем:

- п.198.1, п.198.6 ст. 198, п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями, в результаті чого завищено податковий кредит за грудень 2014 року на суму ПДВ в розмірі 67264 грн., що призвело до заниження податкового зобовязання на 67264 грн.

Зі змісту акту перевірки вбачається що, порушення позивачем діючого законодавства, виникли з підстав недотримання законодавства його контрагентами, а саме: ДП «Донецька залізниця», КП «Компанія «Вода Донбасу», ПАТ «Донецькоблгаз».

Зокрема зазначено, що відповідно до додатку №5 та реєстру отриманих податкових накладних до податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2014 року ТОВ «ОСОБА_1 Донсбас» включено до складу податкового кредиту суму ПДВ по податкових накладних, отриманих від ДП «Донецька залізниця» на суму ПДВ 58991 грн., від ПАТ «Донецькоблгаз» на суму ПДВ 1511,77 грн., від КП «Компанія «Вода Донбасу» на суму ПДВ 6761,74 грн., однак згідно бази даних АС «Податковий блок» сума податкових зобовязань ДП «Донецька залізниця», ПАТ «Донецькміськводоканал» становить 0,0 грн., оскільки податкові декларації з ПДВ за грудень 2014 року Донецькою залізницею, КП «Компанія «Вода Донбасу», ПАТ «Донецькоблгаз» не подано та не задекларовано свої податкові зобовязання.

Таким чином, відповідачем робиться висновок, що контрагенти позивача ДП «Донецька залізниця», КП «Компанія «Вода Донбасу», ПАТ «Донецькоблгаз» в порушення п.п.14.1.18 п.14.1 ст.14, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст. 187, п.203.1 не задекларовано обєкт оподаткування та податкові зобовязання з ПДВ.

Позивач не погодившись з висновками акту перевірки від 24 березня 2015 року №/1395/10/28-03-41 надав до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС зауваження та заперечення від 05.03.2015 року за №404.

Відповідачем листом від 19.03.2015 року за №1298/10/28-03-41 надав відповідь на заперечення по акту перевірки, відповідно до якої повідомив, що висновок щодо порушень податкового законодавства залишається без змін.

За результатами висновків акту від 24 березня 2015 року №/1395/10/28-03-41 позивачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 24 березня 2015 року №/1395/10/28-03-41, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 67264 грн. та зобовязано сплатити штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 16816 грн.

Позивач не погодившись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням подав до Головного управління ДФС у Донецькій області скаргу.

Міжрегіональне головне управління ДФС центральний офіс з обслуговування великих платників ДФС України листом від 26.05.2015 року за №12979/10/28-10-10-4-33 повідомило, про залишення скарги без розгляду.

Позивач звернувся з повторною скаргою до Міжрегіональне головне управління ДФС від 04.06.2015 року за №862, яка також була залишена без розгляду (лист ДФС України від 15.06.2015 року за №14938/10/28-10-10-4-33).

З підстав обґрунтованості заявленого права на податковий кредит суд зазначає наступне

Як вбачається з матеріалів справи, податковий кредит за грудень 2014 року по вказаним у акті постачальникам сформовано на підставі права, що виникло у звязку з отриманням податкових накладних, та первинних документів, за фактом придбання товарів та послуг ТОВ «ОСОБА_1 Донсбас» у ДП «Донецька залізниця» на суму ПДВ 58990,61 грн., КП «Компанія «Вода Донбасу» на суму ПДВ 6761,74 грн. та ПАТ «Донецькоблгаз» на суму ПДВ 1511,77 грн.

На підтвердження викладеного позивачем до суду надано податкові накладні по взаємовідносинах з ДП «Донецька залізниці»: п/н №9/216 від 10.12.2014 року на суму 17102,65 грн. (ПДВ 2850,44 грн.) що підтверджено актом виконаних робіт від 10.12.2014 року №11 на суму 17102,65 грн.; п/н №3/208 від 11.12.2014 року на суму 111507,26 грн. (ПДВ 18584,54 грн.) що підтверджено платіжним дорученням від 11.12.2014 року № на суму 111507,26 грн.; п/н №14/208 від 18.12.2014 року на суму 111507,26 грн. (ПДВ 18584,54 грн.) що підтверджено платіжним дорученням від 11.12.2014 року № на суму 111507,26 грн.; п/н №5/223 від 18.12.2014 року на суму 2149,43 грн. (ПДВ 358,24 грн.), що підтверджено дорученням № від 18.12.2014 року на суму 2149,43 грн.; п/н №22/208 від 25.12.2014 року на суму 20427,19 грн. (ПДВ 3404,53 грн.), що підтверджено платіжним дорученням № від 25.12.2014 року на суму 20427,19 грн.; п/н №27/208 від 31.12.2014 року на суму 97889,74 грн. (ПДВ 16314,96 грн.) що підтверджено актом виконаних робіт від 13.12.2014 року на суму 97889,74 грн.; р/к №1650/011 від 31.12.2014 року на суму «мінус» 6639,84 грн. (ПДВ «мінус» 1106,64 грн.), що підтверджено переліком №20141202 на суму «мінус» 6639,84 грн.

По взаємовідносинах з ПАТ «Донецькоблгаз» надано: п/н 275/01 від 31.12.2014 року на суму 9070,61 грн. (ПДВ 1511,77 грн.), що підтверджено актом прийму-передачі виконаних робіт по обслуговуванню установок катодного захисту від 31.12.2014 року на суму 9070,61 грн.;

По взаємовідносинах з КП «Компанія «Вода Донбасу» надано: п/н №211/04 від 26.12.2014 року на суму 40570,44 грн. (ПДВ 6761,74 грн.), що підтверджено платіжним дорученням № від 26.12.2014 року на сумку 40570,44 грн.

Суд дослідивши податкові накладні, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит у грудні 2014 року дійшов висновку що оформлені вони згідно з нормами статті 201 Податкового кодексу України, Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №957 від 22.09.2014 року.

Про реальність господарських операцій між ТОВ «ОСОБА_1 Донсбас» та його контрагентами ДП «Донецька залізниця», КП «Компанія «Вода Донбасу», ПАТ «Донецькоблгаз» свідчить той факт, що виконанні останніми роботи використані позивачем у власній господарській діяльності.

Суми податку на додану вартість по вищезазначених податкових накладних (що зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних) було включено до складу податкового кредиту у грудні 2014 року та відображено у реєстрі отриманих податкових накладних.

Відповідачем робиться висновок, що контрагенти позивача у звязку з відсутністю належним чином оформлених первинних документів, не задекларували обєкти оподаткування та податкові зобовязання з ПДВ, оскільки не надали грудень 2014 року податкові декларації до податкового органу, а отже у позивача відсутнє право на податковий кредит.

Суд вважає висновки відповідача такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, він, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Суд вказує, на те, що відповідачем не надано суду доказу щодо наявності на момент вчинення господарських операцій дефекту у правовому статусі контрагентів позивача. Під час перевірки ТОВ «ОСОБА_1 Донбас» відповідачем не перевірявся рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами ДП «Донецька залізниця», КП «Компанія «Вода Донбасу», ПАТ «Донецькоблгаз».

Крім того, суд звертає увагу, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит та віднесення сум понесених витрат до складу валових витрат позивача не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни (що відповідачем суду не доведено) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Аналогічна правова позиція була висловлена також Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалах суду від 29.01.2014 №К/9991/81114/11, від 22.01.2014 № К/9991/37637/12, від 17.02.2014 № К/800/50945/13, від 19.02.2014 № К/800/61338/13, від 11.03.2014 №К/800/1128/14, від 03.03.2014 № К/800/12888/13, від 02.06.2014 №К/800/6497/13, від 20.05.2014 №К/800/53111/13, від 05.06.2014 №К/800/1816/13, від 11.11.2014 №К/800/1336/14.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), Булвес АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних доказів, що фінансово-господарські операції між ТОВ «ОСОБА_1 Донбас» та ДП «Донецька залізниця», КП «Компанія «Вода Донбасу», ПАТ «Донецькоблгаз» не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.

Крім того, суд зазначає, що контрагенти позивача у звязку з настанням обставин непереборної сили отримали сертифікати (висновки) Торговопромислової палати України, а саме: настання обставин непереборної сили з 01.08.2014 року для ДП «Донецька залізниця» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької та Луганської областей та дотриманні норм законодавчих актів України, які стосуються продовження граничних строків для подання податкової декларації (сертифікат №1360 від 14.10.2014 року) та щодо настання обставин непереборної сили при здійснення господарської діяльності та дотримані норм законодавчих актів України, які стосуються справляння і сплати податків та обовязкових платежів (сертифікат №1361 від 14.10.2014 року); настання обставин непереборної сили з 01 липня 2014 року для ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» при здійснення господарської діяльності на території Донецької області щодо виконання законодавчих актів України, які стосуються справляння і сплати податків та обовязкових платежів (сертифікат №2059 від 30.07.2014 року); настання обставин непереборної сили з 10.06.2014 року Донецькому регіональному виробничому управлінню КП «Компанія «Вода Донбасу» при здійснення господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України для продовження граничного строку подачі податкових декларацій (сертифікат №1736 від 25.11.2014 року); настання обставин непереборної сили з 10.06.2014 року КП «Компанія «Вода Донбасу» при здійснення господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються оправляння та сплати податків та обовязкових платежів (сертифікат №1735 від 25.11.2014 року).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статі 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтті 72 цього Кодексу.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем в судовому засіданні не доведено, що оскаржуване податкове повідомлення рішення від 24 березня 2015 року №/1395/10/28-03-41 на загальну суму 84080 грн. було прийнято законно та обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх фактичних обставин.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 2-15, 17-18, 33-35, 45-46, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Донсбас» до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Донецьку Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24 березня 2015 року за №/1395/10/28-03-41 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Донецьку Міжрегіонального головного управління Міндоходів від 24 березня 2015 року за №/1395/10/28-03-41 про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 67264 грн. та зобовязання сплатити штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 16816 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Донсбас» () судовий збір у розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві гривні сімдесят копійок).

Повний текст постанови складено та підписано 17 вересня 2015 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кониченко О.М.