Справа № 820/1321/14-а
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 року м. Київ К/800/32481/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого: судді Мороза В.Ф.

Суддів: Донця О.Є.

Логвиненка А.О.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04 березня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2014 року у справі за позовом Державної фінансової інспекції в Харківській області до Куп'янського професійного ліцею про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

Державна фінансова інспекція в Харківській області звернулася з позовом, в якому просить суд зобов'язати відповідача виконати п.5 вимоги від 11 липня 2013 року № 770-15/1620, а саме: забезпечити надходження коштів, витрачених на безпідставне навчання учнів, які були зараховані до ліцею за державним замовленням в загальній сумі 63636,60 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 04 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, інспекція звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить вищезазначені судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів, в межах ст. 220 КАС України, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем проведено планову ревізію фінансово - господарської діяльності відповідача за період з 01 березня 2011 року по 01 травня 2013 року, за результатом якої складено акт від 05 липня 2013 року № 750-20/69.

Ревізією встановлено, що на підставі отриманих відповідей на запити, які були направлені в ході ревізії до інших навчальних закладів Куп'янського району, мали місце випадки зарахування до ліцею для здобуття професійно - технічної освіти осіб, які вже отримали в інших навчальних закладах робітничі професії, або спеціальності іншого освітньо-кваліфікаційного рівня, чим порушено вимоги ч.5 ст. 3 Закону "Про професійно-технічну освіту" від 1998 року №103-98/ВР.

Таким чином, протягом періоду з 01 березня 2011 року по 01 травня 2013 року, фактично на місцях державного замовлення, що доведені наказами Головного Управління освіти і науки Харківської облдержадміністрації на прийом учнів, навчалося 2 особи, які на час зарахування до ліцею вже здобули первинну професійну підготовку в Куп'янському професійному ліцеї по іншій професії, 2 особи, які отримали первинну професійну підготовку та відповідно робітничу кваліфікацію в інших професійно-технічних навчальних закладах та 3 особи, яким на час зарахування до ліцею присвоєно кваліфікацію молодших спеціалістів та спеціалістів у вищих навчальних закладах. Отже, 7 осіб на підставі рішень приймальної комісії, наказами директора зараховані на навчання за державним замовленням з метою здобуття первинної професійної підготовки, тоді, як фактично їх професійно-технічне навчання спрямоване на оволодіння іншою професією, що відповідно до ч.6 ст. 3 Закону №103 є перепідготовкою. Зазначене порушення призвело до зайвого виділення бюджетних коштів протягом 2011-2012 років на суму 70926,42 грн.

За результатами ревізії відповідачу пред'явлено вимогу від 11 липня 2012 року №750-15/1620 щодо усунення виявлених ревізією порушень в строк до 09 серпня 2013 року.

Зокрема, п.5 зазначеної вимоги, який на думку позивача, залишився не усунутим, зобов'язано відповідача забезпечити надходженні коштів, витрачених на безпідставне навчання учнів, які були зараховані до ліцею за державним замовленням в загальній сумі 70926,42 грн., а в разі необхідності провести претензійно-позовну роботу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди виходили з того, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про невиконання відповідачем п. 5 вимоги від 11 липня 2013 року № 750-15/1620. При цьому суди зазначили, що відповідачем були вжиті залежні від нього заходи щодо виконання вимоги Інспекції.

За змістом п. 1, 7, 10 ст. 10 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» № 2939-XII у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, контрольно-ревізійним управлінням в областях надається право перевіряти у підконтрольних установах грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (грошових сум, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до 4.3 Положення про державні фінансові інспекції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затв. наказом Міністерства фінансів України 03.10.2011 N 1236, інспекція відповідно до покладеного на неї завдання вживає в установленому порядку заходів щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, у тому числі звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Наведене дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень. При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

У зв'язку з цим, Верховний Суд України у постанові від 15 квітня 2014 року у справі 21-63а14 дійшов висновку, що виявлені збитки, завдані державі чи об'єкту контролю не можуть бути примусово відшкодовані шляхом вимоги, хоча про їх наявність може бути зазначено у вимозі. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом. При цьому зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність обчислення їх розміру перевіряє суд, який розглядає цей позов.

Таким чином оскільки примусове відшкодування шкоди відбувається судом за відповідним позовом про її стягнення, спонукання підконтрольну установу в судовому порядку до виконання вимоги інспекції у тому числі з зобов'язанням до використання права на судовий захист, є необґрунтованим.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без змін, якщо визнає, що суд не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтею 222, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Харківській області - залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04 березня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через 5 днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянуте Верховним Судом України.

Судді: В.Ф. Мороз

А.О. Логвиненко

О.Є. Донець