Справа № 2-а-1114/11
Суддя: Крамар О. В.
Дата ухвалення: 2011-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області
Справа №2-а-1114/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2011 року м.Дрогобич

Суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Крамар О.В., розглянувши в порядку скороченого провадження в місті Дрогобичі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Дрогобицькому районі Львівської області про зобовязання відповідача до вчинення дій, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати бездіяльність відповідача протиправною та зобовязати відповідача здійснити нарахування та виплату йому, як дитині війни, доплати до пенсії за період з 11.10.2010 року і до виникнення обставин, з якими закон пов»язує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин, тобто до зменшення розміру, встановленого законодавством, із урахуванням вимог ст.. 28 ЗУ «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» та проведених виплат за вказаний період. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що є "дитиною війни" в розумінні Закону України "Про соціальний захист дітей війни" і має право на пільги, передбачені цим Законом. Зокрема, посилаючись на ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", позивач вважає, що має право на отримання щомісячної доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Ухвалою судді від 11.07.2011 року при відкритті скороченого провадження позовні вимоги поза межами строку звернення до адміністративного суду (за період до 29.12.2010 року) залишені без розгляду та надано строк для подання відповідачем письмових заперечень.

Однак, у встановлений ч. 3 ст. 183-2 КАС України відповідач письмових заперечень проти позову не подав.

Суд, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких міркувань.

Законом України "Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004р. №2195-VI установлено правовий статус дітей війни, визначено основи їх соціального захисту та гарантовано їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею 1 цього Закону визначено, що дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945р.) Другої світової війни було менше 18 років.

Позивач є дитиною війни, що підтверджується копією паспорта та пенсійним посвідченням. Оскільки позивач набув статусу «дитина війни», реалізація його права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин актах законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто відсутність коштів, як причина невиконання відповідачем своїх зобовязань.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

За ст.46 Конституції України, що має найвищу юридичну силу (ст.8 Конституції України) громадяни мають право на соціальний захист у випадках, передбачених законом. Частина 2 ст.8 Конституції України встановлює вимогу щодо законів України - усі вони приймаються виключно на основі Конституції України і повинні відповідати їй. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (ч.3 ст.22 Конституції України).

Законами України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" та "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" дію ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" було обмежено.

Однак, Рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007р. №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.05.2008р. №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" та Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", якими обмежується дія ст.6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до ст.152 Конституції України - закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність.

Так, з дня ухвалення Конституційним судом України рішення від 09.07.2007р. №6-рп/2007, визнані неконституційними положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" втратили чинність, отже, з цього часу відновлено дію ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Аналогічно і з дня ухвалення рішення Конституційним судом 22.05.2008р. №10-рп/2008 на 2008 рік.

Що стосується нарахування підвищення до пенсії за період з 29.12.2010 р. по дату прийняття цієї постанови, то дія норм ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»на цей період не була зупинена чи обмежена іншими нормативними актами, а тому нарахування та виплату підвищення до пенсії дітям війни або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватись відповідно до норм вказаного закону.

На час розгляду цієї справи судом розмір мінімальної пенсії за віком визначений лише ст.28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму встановленому для осіб, що втратили працездатність. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999р. №966-14, прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007р. №6-рп/2007 та від 22.05.2008р. №10-рп/2008 мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей, що визнані неконституційними.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди України, при розгляді справ, застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї, а також практику Європейського суду - як джерело права.

Згідно зі ст.1 Протоколу №1 до вказаної Конвенції, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Борги розглядаються у сенсі поняття "власності", яке міститься у ч.1 ст.1 Протоколу №1 до Конвенції і яке не обмежене власністю на фізичні речі та залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права" і, таким чином, як власність.

Європейський Суд з прав людини при розгляді справи "Кечко проти України" зауважив, що в межах свободи дій держави визначати які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, припиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. У зв'язку з чим Європейський суд не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів - Закону України "Про соціальний захист дітей війни", відповідно до якого встановлені надбавки з бюджету і який є діючим, та Закону України "Про державний бюджет" на відповідний рік, де положення останнього Закону, на думку Уряду України, превалювали як lex specialis. Європейський суд не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, постільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 71, 86, 158-163, 183-2 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Позов задоволити.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Дрогобицькому районі Львівської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії, отриманої у період з 29.12.2010 року до зменшення розміру встановленого законодавством, у розмірі 30% мінімального розміру пенсії за віком, передбаченої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з врахуванням ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум.

Постанова підлягає негайному виконанню.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя Крамар О.В.