Справа № 577/4806/15-а
Суддя: Моргун О. В.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 577/4806/15-а
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 жовтня 2015 року Кролевецький районний суд Сумської області

в складі судді Моргун О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Кролевець справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Конотоп та Конотопському районі Сумської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинення дій , -

В С Т А Н О В И В:

позивач звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Конотоп та Конотопському районі Сумської області про визнання протиправними дій управління Пенсійного фонду України в м. Конотоп та Конотопському районі Сумської області щодо відмови у відновленні виплати раніше призначеної пенсії по інвалідності з 01 червня 2015 року та зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м. Конотоп та Конотопському районі Сумської області відновити виплату раніше призначеної пенсії по інвалідності з 01 червня 2015 року мотивуючи свої вимоги тим, що в липні 2012 року їй була призначена пенсія по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Після призначення пенсії вона працювала на посаді судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області. З 1 квітня 2015 року виплата пенсії була припинена відповідно до ст.12 Закону України від 02 березня 2015 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", ст.47 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до п.5 Перехідних положень Закону України від 02 березня 2015 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до законів України, у томі числі «Про судоустрій і статус суддів». Оскільки до 1 червня 2015 року Верховною Радою України не було прийнято закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 1 червня 2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення, зокрема осіб, яким пенсії призначалися відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, з 1 червня 2015року відпали підстави для припинення виплати їй пенсії , оскільки вона з зазначеної дати не є особою, яка має право на призначення пенсії у порядку спеціального закону.

8 вересня 2015 року вона звернулася в Управління Пенсійного Фонду України в м. Конотоп та Конотопському районі Сумської області з заявою про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, виплата якої була припинена з 01 квітня 2015 року.

З УПФУ в м. Конотоп та Конотопському районі Сумської області отримала відповідь, що відсутні підстави для відновлення виплати пенсії. При цьому відповідач, зазначаючи підстави для припинення виплати пенсії з 01 квітня 2015 року, посилається на ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки вона продовжує працювати та займає посаду, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», при цьому посилається на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення». В Законі зазначено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до ряду Законів України, у тому числі «Про судоустрій і статус суддів».

Вважає, що відмова відповідача у відновленні виплати раніше призначеної пенсії грубо порушує її конституційні права на пенсійне забезпечення .

В судове засідання позивач не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позові.

Представник відповідача управління Пенсійного фонду України в м. Конотоп та Конотопському районі Сумської області в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без участі його представника , проти позову заперечив.

Згідно ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

З урахуванням зазначеного положення КАС України та клопотань сторін суд вирішив можливим розглянути справу у відсутність сторін в порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні ПФУ в м. Конотоп та Конотопському районі Сумської області як одержувач пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 5 жовтня 2010 року (а.с.10,23).

Позивачка працює на посаді судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області.

З 1 квітня 2015 року управління ПФУ м. Конотоп та Конотопському районі Сумської області відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII призупинило виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що вбачається зі змісту заперечень проти позову (а.с.17-19).

11 вересня 2015 року позивач звернулася до управління ПФУ м. Конотоп та Конотопському районі Сумської області із заявою про поновлення виплати їй пенсії по інвалідності (а.с. 24) .

Управлінням ПФУ м. Конотоп та Конотопському районі Сумської області в задоволенні заяви позивача про поновлення виплати пенсії було відмовлено , про що повідомлено листом від 18 вересня 2015 року (а.с. 21-22).

Згідно відповіді вбачається, що управління ПФУ м. Конотоп та Конотопському районі Сумської області відмовило позивачу у поновленні виплати пенсії, оскільки вона продовжує працювати на посаді судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області, з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у період роботи осіб на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання в порядку та на умовах, передбачених серед іншого Законом України «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону , не виплачуються. Згідно з п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про державну службу».

Тобто фактично тимчасово із зазначеної дати і до остаточного законодавчого врегулювання, даний вид пенсії не призначається. Разом з тим, норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів», які регулюють порядок призначення пенсії або довічного грошового утримання судді у відставці, не були змінені у встановленому законодавством порядку (а.с. 21-22).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» , Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовим актами.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі Закон) право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

2 березня 2015 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213 -VIII який набрав чинності з 1 квітня 2015року.

Вказаним Законом (пп.2 п.12 розділу 1) внесені зміни в ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», згідно яких:

Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

- у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ) на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата України» , «Про прокуратуру», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються;

- у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Крім того, згідно п.2 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» вказаного Закону порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Станом на 1 квітня 2015 року посада, на якій працює позивачка, дійсно, давала право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу» та «Про судоустрій і статус суддів», у зв'язку з чим відповідачем було припинено виплату пенсії ОСОБА_1 з 1 квітня 2015 року.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів».

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність норми Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) за цими Законами не призначаються.

На даний час особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про судоустрій і статус суддів», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій працює позивачка, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу» та щомісячного довічного грошового утримання на умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», у зв'язку з чим відпали передбачені ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для невиплати позивачці пенсії, призначеної відповідно до вказаного Закону. З 1 червня 2015 року перешкоди для виплати ОСОБА_1 вказаної пенсії відсутні.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» принципами загальнообовязкового державного пенсійного страхування, поряд з іншими, є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат; державна гарантія реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом; відповідальність субєктів системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обовязків.

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи інших людей.

Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року зазначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожній людині, яка знаходиться під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі 1 цієї Конвенції.

Стаття 14 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (Рим. 4.Х1.1950) (Європейська конвенція про захист прав і основних свобод людини) (далі Конвенція), передбачає, що здійснення прав і свобод, викладених у цій Конвенції, гарантується без будь-якої дискримінації за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного або соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або інших обставин.

Стаття 1 Першого протоколу (Париж, 20.111.1952) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 18 Конвенції обмеження, які дозволяються нею щодо згаданих прав та свобод, можуть застосовуватися тільки з тією метою, з якою вони передбачені.

Відповідно до розяснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в її ст.8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі, коли зі змісту норм Конституції не випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом.

Суд вважає, що діями відповідача безпосередньо порушено право позивача на соціальний захист, гарантоване ст.46 Конституції України, обмеження якого неможливе, враховуючи положення норм чинного законодавства після 1 червня 2015 року.

11 вересня 2015 року позивач звернулася до управління ПФУ в м. Конотоп та Конотопському районі Сумської області із заявою про поновлення виплати їй пенсії по інвалідності.

За змістом ч.4 ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії, провадиться з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно.

Таким чином вимоги позивача підлягають задоволенню частково з 01 вересня 2015 року.

Виходячи з вимог ст. 46 Конституції України, ст. 2, 11 КАС України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання протиправними дій управління Пенсійного фонду України в м. Конотоп та Конотопському районі Сумської області щодо відмови ОСОБА_1 у відновленні виплати раніше призначеної пенсії по інвалідності з 01 вересня 2015 року та зобовязання управління Пенсійного фонду України в м. Конотоп та Конотопському районі Сумської області відновити позивачу виплату раніше призначеної пенсії по інвалідності з 01 вересня 2015 року.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що з 1 вересня 2015 року виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», підлягає відновленню, у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати.

Відповідачем за змістом вимог ст. 71 КАС України не надано суду доказів, що ОСОБА_1 не має права на відновлення виплати раніше призначеної пенсії по інвалідності.

Судом не встановлено підстав для відмови у відновленні виплати раніше призначеної пенсії по інвалідності позивачу.

Суд вважає, неприпустимим посилання відповідача як на підставу своїх заперечень проти позову та відмову у відновленні раніше призначеної пенсії, як на те, що розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави , з посиланням на практику Європейського суду з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії», рішенні від 21 жовтня 2014 року «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», які стосуються соціальних виплат.

Відповідач хибно ототожнює соціальні виплати, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України та регулюються Кабінетом Міністрів України з пенсіями, які за змістом ст.1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» , ст. 46 Конституції України є щомісячними пенсійними виплатами в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом , гарантованими, та основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Крім того право особи на пенсію за змістом ст. 64 Конституції України не може бути обмежено крім випадків, передбачених Конституцією України.

Суд вважає, що заперечення відповідача проти позову повністю спростовується проаналізованими в ході судового розгляду законодавчими актами та доказами та не обґрунтовано мотивами, які заслуговують на увагу суду.

Таким чином, проаналізувавши вищезазначені нормативні акти, а також ознайомившись із зібраними по справі доказами, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню .

Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з приписів ст. 94 КАС України, які відповідно, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, на користь позивача в рахунок повернення сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 19, 21, 46, 64, 68, 126, 130 Конституції України, ст. ст. 7, 46, 47, ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 02.03.2015р., ст. ст. 2, 11, 71, 94, 158-163 КАС України,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Конотоп та Конотопському районі Сумської області щодо відмови ОСОБА_1 у відновленні виплати раніше призначеної пенсії по інвалідності з 01 вересня 2015 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Конотоп та Конотопському районі Сумської області відновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії по інвалідності з 01 вересня 2015 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі управління Пенсійного фонду України в м. Конотоп та Конотопському районі Сумської області на користь ОСОБА_1 487 грн. 20 коп. в рахунок повернення сплаченого судового збору.

В іншій частині позову відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Постанова суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Кролевецький районний суд Сумської області протягом 10 днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги .

Постанова суду набирає законної сили після спливу строку на подачу апеляційної скарги.

Постанова виконана суддею на компютері в нарадчій кімнаті .

Суддя: ОСОБА_2