Справа № 825/3384/15-а
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

20 жовтня 2015 року Чернігів Справа № 825/3384/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді - Д`якова В.І.,
за участю секретаря - Воєдило Л.П.,
позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) про визнання дій неправомірними та зобов`язання провести перерахунок та виплату грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної грошової винагороди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) в якому просить суд: визнати неправомірними дії військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) щодо нарахування та виплати йому грошової допомоги при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату позивачу грошової допомоги при звільненні з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, у розмірі 60 % місячного грошового забезпечення та перерахувати кошти на картковий рахунок.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) на посаді заступника командира бригади з тилу-начальника тилу, у військовому званні підполковник. Відповідно до наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 14 серпня 2015 року №503 позивач звільнений з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від 04 вересня 2015 року №204 (по стройовій частині) ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу зазначеної військової частини. За вказаним наказом позивачу була виплачена одноразова грошова допомога при звільненні, передбачена наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Проте, позивач вважає неправомірним виплату йому вихідної допомоги, без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій». Тому, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.
Представник відповідача до суду не з`явився, надав суду письмові заперечення в яких просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 та Інструкцією про розмір і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 15 листопада 2010 року № 595, це тимчасова, нефіксована і нещомісячна виплата, а тому вона не може включатися до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. Також в наданих до суду письмових запереченнях представник відповідача просив суд проводити розгляд справи без його участі.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позову має бути відмовлено з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) на посаді заступника командира бригади з тилу - начальника тилу, у військовому званні підполковник.
Відповідно до наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 14 серпня 2015 року №503 позивач був звільнений з військової служби у запас відповідно до пункту «б» частини 6 статті 26 (за станом здоров`я) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з правом носіння військової форми одягу (а.с.11).
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04 вересня 2015 року №204 з 04 вересня 2015 року ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу зазначеної військової частини (а.с.13).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04 вересня 2015 року №204 позивачу, крім іншого, виплачена одноразова грошова допомога при звільненні, передбачена наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 23.09.2015 № 1342 до грошового забезпечення, з якого розраховувалась одноразова грошова допомога при звільненні входить: оклад за військовим званням - 130,00 грн.; посадовий оклад - 1164,00 грн.; надбавка за вислугу років - 452,90 грн.; надбавка за виконання особливо важливих завдань - 873,45 грн.; надбавка за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці - 116,40 грн.; премія -1047,60 грн. Всього 3784, 35 грн. Сума допомоги при звільненні склала 41627,85 грн. (3784, 35 грн.*22 календарних роки/50%) (а.с. 16).
При цьому до розміру одноразової грошової допомоги при звільненні позивачу військовою частиною НОМЕР_1 не була включена щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій», зі змінами, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року №161, та яка на момент звільнення позивача складала 60% місячного грошового забезпечення.
Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.
Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.
Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до п. 2 ст.15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ» установлено, що з 1 жовтня 2010 року встановлено військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади плаваючого та льотного складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби та льотного складу внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення. Граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ та Адміністрацією Державної прикордонної служби за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Кабінет Міністрів України постановою від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій», зі змінами, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №161 встановив для військовослужбовців Збройних Сил України щомісячний додатковий вид грошового забезпечення - щомісячну додаткову грошову винагороду.
Відповідно до п. 1 постанови № 161 передбачена виплата винагороди:
1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади у військових частинах, підрозділах, закладах, установах та організаціях Збройних Сил (за переліком згідно з додатком), посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби):
з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення;
з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення;
з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення;
з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення;
з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
3) особам начальницького складу, які проходять службу на посадах льотного складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Згідно з п. 2 постанови № 161 Міністерство оборони зобов`язувалося забезпечити здійснення видатків, пов`язаних з набранням чинності цією постановою, в межах видатків на оплату праці, передбачених Міністерству в Державному бюджеті України на 2013 рік.
На виконання постанови № 889 Міністр оборони України наказом від 15.11.2010 № 595 затвердив Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 листопада 2010 року за № 1194/18489; з наступними змінами), положення якої стали застосовуватися з 01 жовтня 2010 року.
У цьому акті визначені умови та порядок виплати особам офіцерського складу винагороди, окреслено перелік військовослужбовців, яким вона виплачується, регламентовано повноваження командира (начальника) військової частини (організації, установи) щодо підстав та розміру її виплати.
Пунктом 38.6. Наказу Міністра оборони України «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 11.06.2008 № 260 конкретизовано, виплати, які включаються до складу грошового забезпечення з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні.
Так відповідно до п. 38.6. вказаної Інструкції військовослужбовцям, які звільняються з підстав, зазначених у пунктах 38.1 та 38.2 цієї Інструкції, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються: звільненим з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).
Таким чином, винагороди не включаються до складу грошового забезпечення з якого здійснюється виплата грошової допомоги при звільненні з військової служби, а позивач оскаржує саме дії військової частини НОМЕР_1 щодо не включення щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення з якого нараховувалась грошова допомога при звільненні.
Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 військовослужбовці ЗС України на даний час повинні отримувати щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 100% місячного грошового забезпечення, однак реально отримують щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60% місячного грошового забезпечення, в тому числі і позивач на момент звільнення з військової служби отримував щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60% місячного грошового забезпечення, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Крім того, відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Отже, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 щомісячна додаткова грошова винагорода не є сталою величиною і може виплачуватись, як в даному випадку до 60% місячного грошового забезпечення. Таким чином, щомісячна грошова винагорода не входить до складу грошового забезпечення так як її розмір визначається у відсотках від розміру грошового забезпечення.
Наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 року № 595 затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (далі- Інструкція).
Відповідно до п. 8 Інструкції винагорода не включається до складу грошового забезпечення з якого здійснюється обчислення одноразових видів грошового забезпечення.
Пунктом 10 Інструкції передбачено, що в певних випадках командир (начальник) військової частини (установи, організації) має право зменшувати розмір щомісячної додаткової грошової винагороди.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що щомісячна додаткова грошова винагорода, встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Ця винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовців, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; вона (винагорода) виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Подібний підхід регулювання встановлений і щодо розміру винагороди, відповідно до якого до складу грошового забезпечення, з якого обраховується і виплачується винагорода, не введені всі його складові.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 15.10.2013 у справі № 21-368а13, від 04.11.2014 у справі № 21-473а14, від 03.03.2015 у справі №21-35а15, від 19.05.2015 в справі № 21-466а15, від 30.06.2015 в справі № 21-1446а15/335/7227/14а.
Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 69-71, 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.
Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя В.І. Д`яков