Справа № П/811/1679/15
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 жовтня 2015 року справа № П/811/1679/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Олефіренко Н.А. Юрко І.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 червня 2015 року у справі № П/811/1679/15 за позовом Приватного підприємства «Рубіж - Україна» до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року Приватне підприємство «Рубіж - Україна» (далі ПП «Рубіж -Україна» або Підприємство) звернулось із позовом до суду, в якому просило визнати протиправними та скасувати винесені Кіровоградською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області податкові повідомлення-рішення від 08 жовтня 2014 року № про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 182721,00 грн., № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 187403,00 грн. та №, яким зменшено розмір від'ємного значення з податку на додану вартість за липень 2013 року на суму 3290,00грн.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 червня 2015 року даний позов задоволено повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та ухвалити нову про відмову в позові. Апелянт зазначає, що висновки, викладені в оскаржуваному рішенні не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать нормам матеріального права, зокрема, судом не враховано той факт, що первинні документи, надані позивачем до перевірки, не підтверджують фактичного здійснення господарських операцій, в зв'язку з чим відсутній економічний ефект від здійснення таких операцій. Так, неможливо встановити конкретну форму надання послуг за договором з ТОВ «Єдина рейтингова система», оскільки положення актів наданих послуг дублюють положення договору, не містять обов'язкових реквізитів первинних документів - обсягу господарської операції, одиниці виміру господарської операції. Ті ж самі обставини зазначені апелянтом по взаємовідносинам позивача з ТОВ «НТВ Енергозберігаючі технології» та ТОВ «Компанія ПівденьІнвест».

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

За приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах апеляційної скарги виходить з наступного.

На підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів встановлено, що посадовими особами податкового органу проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Приватного підприємства «Рубіж-Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «НТВ Енергозберігаючі технології» за період з 01.04.2013 р. по 30.04.203 р., ТОВ «Компанія ПівденьІнвест» за період з 01.05.2013 р. по 31.07.2013 р., ТОВ «Єдина рейтингова система» за період з 01.03.2013 р. по 31.03.2013 р. та з 01.05.2013 р. по 31.05.2013 р.

За результатами такої перевірки складено акт від 08 жовтня 2014 року № 197/11-23-22-02/3595854 (далі Акт перевірки), згідно висновків якого встановлено ряд правопорушень податкового законодавства з боку позивача, а саме: п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість на загальну суму 124935,00 грн.; п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту (р. 19 Декларації з ПДВ) на суму 3290,00 грн. та п.138.2, п.138.4, 138.8 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток підприємств на загальну суму 121814 грн. Вказані висновки обґрунтовані тим, що господарські операції із вищевказаними контрагентами, за якими позивач отримав послуги, є безтоварними, а тому їх вартість безпідставно включено до складу валових витрат та податкового кредиту позивача. З Акту перевірки також вбачається, що позивачем здійснюється лише охоронна діяльність.

На підставі зазначеного Акту перевірки, 23 жовтня 2014 року відповідачем винесені наступні податкові повідомлення - рішення: № (т.1, а.с.30), яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 182721,00 грн. (за основним платежем - 121814,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 60907,00 грн.); № (т.1, а.с.32), яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 187403,00 грн., (за основним платежем - 124935,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 62468,00 грн.); № (т.1, а.с.34), яким позивачеві зменшено розмір від'ємного значення податку на додану вартість за липень 2013 року на суму 3290,00грн. Крім того, судом встановлено, що 01 березня 2013 року між ПП «Рубіж - Україна» як клієнтом та ТОВ «Єдина рейтингова система» як виконавцем укладено договір про надання юридичних послуг №01/03/13 (т.1, а.с.110-111), договір на інформаційно-консультаційне обслуговування з питань ведення податкового і бухгалтерського обліку № 01/03/2-13 (т.1, а.с.120), договір про надання маркетингових послуг №01/03/1-13 (т.1, а.с.129-130).

Фактичне здійснення господарських операцій за цими договорами суд першої інстанції вважав підтвердженим податковими накладними (т.1, а.с.114, 123, 137, 151,212,225,240) та актами прийому-передачі наданих послуг (т.1,.а.с.112, 121, 131, 146, 206,220,235).

Також, 01 квітня 2013 року між ПП «Рубіж - Україна» як замовником та ТОВ «НТВ Енергозберігаючі технології» як виконавцем укладено договір про надання маркетингових послуг № 01/04-13 (т.1, а.с.163-165).

Фактичне здійснення господарських операцій за цими договорами суд першої інстанції вважав підтвердженим податковими накладними (т.1, а.с.171,185) та актами прийому-передачі наданих послуг (т.1,.а.с.166,180).

Окрім цього, 07 травня 2013 року між «Рубіж - Україна» як клієнтом та ТОВ «Компанія ПівденьІнвест» як виконавцем укладено договір про надання юридичних послуг № 07/05/1-13 (т.1, а.с.249-250), договір на інформаційно-консультаційне обслуговування з питань ведення податкового і бухгалтерського обліку №07/05/-13 (т.2, а.с.8) та 30 квітня 2013 року укладено договір про надання маркетингових послуг № 30/04-13 (т.2, а.с.54-55).

Фактичне здійснення господарських операцій за цими договорами суд першої інстанції вважав підтвердженим податковими накладними (т.2, а.с.3, 11, 23,39,48,61,79,91) та актами прийому-передачі наданих послуг (т.2, а.с.1, 9, 18,35-37,46,56,73,85).

За отримані послуги позивач здійснив повний розрахунок виключно готівковими коштами з каси підприємства до каси ТОВ «Єдина рейтингова система», ТОВ «НТВ Енергозберігаючі технології» та ТОВ «Компанія ПівденьІнвест».

Вирішуючи спірні правовідносини та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності реальності вищенаведених господарських операцій, по яким Підприємством сформовано податковий кредит та валові витрати у спірний період, в зв'язку з чим суд зробив висновок, що при прийнятті податкових повідомлень - рішень відповідач діяв з перевищенням наданих владних повноважень.

Колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з фактичних обставин справи, не погоджується з такими висновками суду та вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Положеннями пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті та інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності, зокрема, включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Відповідно до пункту 198.1. статті 198 ПКУ право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використанням придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пунктів 2.15 та 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Пунктом 2.4 Положення визначено, що первинні документи (на паперових і машино зчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи від імені яких складений документ, назва документа (форма), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складення первинного документа.

Згідно з Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом визнається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно зі ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складений документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Отже, умовами права платника податків на податковий кредит та на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є, зокрема, фактичне придбання товарів (послуг) з наміром одержати економічний ефект від їх використання у господарській діяльності та підтвердженість цих витрат необхідними документами, оформленими з дотриманням вимог чинного законодавства.

Слід також зазначити, що наявність первинних документів є обов'язковою, але не достатньою умовою для формування податкового кредиту та валових витрат, оскільки факт виконання зобов'язання за правочином зумовлює складання й інших документів, а тому, формальне складення лише первинного документа не є беззаперечним доказом реальності конкретної господарської операції. Податковий кредит з ПДВ та валові витрати можуть бути сформовані платником податків лише за реально проведеною господарською операцією, тобто за господарською операцією, яка спричинила зміни у структурі та стані активів і зобов'язань суб'єкта господарювання, за умови, що проведення господарської операції підтверджується також і іншими документами, складання яких передбачено законодавством та є загальноприйнятим за звичаями ділового обороту.

Суд апеляційної інстанції на підставі аналізу наданих позивачем бухгалтерських документів встановлено, що вони не підтверджують ані реальність відображених в них господарських операцій, ані їх зв'язку із діяльністю позивача і в сукупності не відповідають вищенаведеним нормам права.

Так, за договорами про надання юридичних послуг з ТОВ «Єдина рейтингова система», ТОВ «Компанія ПівденьІнвест», предмет договору не визначений, а містять посилання на те, що характер послуг відображається в акті прийому-виконаних послуг (пункт 1.1). В той же час пунктом 1.2 договору передбачено, що виконавець зобов'язаний надати послуги, передбачені п. 1.1. договору в обсягах та порядку. Передбачених договором. Таким чином за укладеним договором взагалі не визначено характер, вид та обсяг замовлених послуг та методика їх ціноутворення, що свідчить про відсутність ділової мети на фактичне отримання таких послуг і їх необхідність при здійснені господарської діяльності позивача.

При цьому дослідженням актів прийому-передачі юридичних послуг встановлено, що вони полягають у тлумаченні та роз'ясненні окремих норм права, але без визначення форми таких послуг, круга осіб, яким вони надаються, витрат часу на їх надання, вартості одиниці і т.і.

За договорами про інформаційно-консультаційне обслуговування з питань ведення податкового і бухгалтерського обліку, що укладені із ТОВ «Єдина рейтингова система», ТОВ «Компанія ПівденьІнвест», в яких розділ 1 щодо предмету договору взагалі відсутній, а в розділі 2 закріплено, що виконавець взяв за цим договором на себе питання бухгалтерського обліку підприємства, економічного використання ресурсів Замовника (матеріальних, трудових,фінансових ресурсів), облік витрат виробництва, правильність нарахування податків і зборів, заробітної плати та інших платежів, зміни чинного податкового, фінансового та іншого законодавства. Відсутність розділу 1 договору притаманна всім договорам, які укладалися нібито в різні дати та з різними контрагентами.

Фактично за цим договором на виконавця покладено функції здійснення бухгалтерського обліку, в той час як підприємство має штатного головного бухгалтера, що відображено в акті перевірки.

Натомість, згідно актів виконаних робіт позивач за вказаними договорами фактично отримав від виконавця інформаційно-консультативні послуги з роз'яснення деяких нормативних актів в сфері податкового законодавства та підготовку документів для складання податкової звітності. При цьому акти також не містять визначення форми таких послуг, круга осіб, яким вони надаються, витрат часу на їх надання, вартості одиниці і т.і.

За договорами про надання маркетингових послуг, що укладені із ТОВ «Єдина рейтингова система», ТОВ «НТВ Енергозберігаючі технології», ТОВ «Компанія ПівденьІнвест», передбачено, що виконавець зобов'язується надати послуги з маркетингових досліджень ринку надання охоронних послуг на території України. Розділом 2 договору деталізовано напрямки маркетингових послуг, а саме можливості та перспективи ведення комерційних операцій щодо об'єкта маркетингових досліджень, загальна характеристика умов роботи конкурентів, розрахунки цін та їх динаміка, ступінь розвитку ринкової та комерційної інфраструктури, попит на охоронні послуги, перспективи розвитку та відомості про потенційних споживачів, прогноз стану.

Згідно акту здачі приймання робіт за вказаними договорами, виконавці здійснили дослідження за вказаними питаннями. Натомість результатом цих робіт є документ на 2 аркушах з назвою «Маркетингове дослідження» на території певної адміністративної одиниці України, який за своїм змістом не містить даних з питань, визначених в договорі та акті виконаних робіт і не дає змоги встановити, результатом якої аналітичної, дослідницької чи інформаційної роботи працівників виконавця стали викладені в ньому висновки. При цьому незалежно від виконавця послуг зміст маркетингового дослідження та його висновок є ідентичним.

Колегія суддів також зазначає, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, складанням яких мають опосередковуватись ті чи інші господарські операції. Однак критерієм зменшення бази оподаткування податку на додану вартість та податку на прибуток є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про те, що витрати фактично понесені на придбання товарів/послуг в подальшому будуть спрямовані на отримання доходу.

За таких обставин, на підтвердження витрат, понесених у зв'язку з оплатою наданих послуг (які були предметом спірних договорів) позивач повинен був надати, зокрема, документи, що свідчать про фактичне виконання постачальником конкретних видів робіт/послуг в розрізі їх обсягу та специфіки, що повинні оформлюватися у вигляді звіту, висновку та/або конкретних документів, а також надати докази на підтвердження пов'язаності між собою первинних документів та подальшої їх реалізації у межах здійснення господарської діяльності.

Надані позивачем документи як результат отриманих послуг, які в актах здачі-приймання робіт вказані як визначення конкурентоспроможності позивача при можливому здійсненні охоронної діяльності на території Полтавської, Одеської та інших областях фактично уявляють собою таблиці із зацікавленими та не зацікавленими фірмами/підприємствами, а також таблиці з переліком фірм - конкурентів та їх цінової політики. Ці документи не свідчать про фактичне виконання контрагентами - виконавцями на користь позивача будь яких маркетингових послуг як результату аналітичної, дослідницької чи інформаційної роботи працівників ТОВ «НТВ Енергозберігаючі технології», ТОВ «Компанія ПівденьІнвест», ТОВ «Єдина рейтингова система», а також не містять посилань на використання якої-небудь інформації та її джерела. Крім того, вказані акти не містять посилань на реквізити виготовленої інформації, крім назви кожного виду інформаційно - довідкового, бухгалтерського, юридичного та іншого обслуговування позивача. Тобто, з вказаних актів здачі - приймання виконаних робіт фактично неможливо провести зв'язок з діяльністю та потребами Підприємства у відповідний період.

Вказані недоліки у своїй сукупності позбавляють акти виконаних робіт (послуг) сили первинних документів, що в свою чергу свідчить про обґрунтованість висновків податкового органу щодо відсутності зв'язку зазначених послуг з господарською діяльністю позивача.

Зазначене вище виключає право позивача на формування податкового кредиту та валових витрат по спірним операціям протягом перевіряємого період, що обумовлює правомірність висновків відповідача, викладених в Акті перевірки, та оскаржених податкових повідомлень - рішень.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, та невірно застосовані норми матеріального права, що, в свою чергу, призвело до ухвалення помилкового судового рішення, у зв'язку з чим постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 197, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області - задовольнити.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 червня 2015 року у справі № П/811/1679/15 - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «Рубіж - Україна» - відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: Н.А. Олефіренко

Суддя: І.В. Юрко