Справа № 807/2045/13-а
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 р. Справа № 876/11591/13

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Закарпатської області ДПС на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 01.07.2013 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Закарпатської області ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 03.06.2013року звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Закарпатської області ДПС, якою просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Закарпатської області від 22.03.2013 року за №, № та №.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідачем було проведено позапланову виїзну перевірку з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за грудень 2012 року, що виникло в результаті декларування від'ємного значення за листопад 2012 року, про що 11.03.2013 року складено акт №944/1702/НОМЕР_1. За висновками акту перевірки позивач в порушення п.198.1 ст.198 Податкового Кодексу України завищив розмір від'ємного значення на суму 2042,00 за грудень 2012 року; в порушення п.200.1 ст.200 ПК України завищив суму бюджетного відшкодування по декларації за грудень 2012 року на загальну суму 22292,00 гривень; в порушення п.198.3 ст.198 ПК України завищив суму податкового кредиту за грудень 2012 року на 90545,00 гривень. За результатами розгляду матеріалів перевірки 22.03.2013 року Мукачівською ОДПІ складено такі податкові повідомлення-рішення №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 22292,00 гривень та застосовані штрафні (фінансові санкції) розміром 11146,00 гривень та №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 2042,00 гривень; №, яким визначено податкове зобов'язання зі сплати податку на додану вартість у розмірі 90545,00 гривень та застосовані штрафні (фінансові санкції) розміром 45272,50 грн.

Вказані повідомлення-рішення були оскаржені позивачем в порядку ст.56 Податкового кодексу України до ДПС у Закарпатській області та Міністерства доходів і зборів України і рішенням від 21.05.2013 року №1322/3/99-99-10-01-03-14 у задоволенні скарг позивачу було відмовлено, і в силу вимог вищенаведених обставин позивач звернувся за захистом своїх порушених прав до суду. Неправомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень обґрунтовує тим, що податковий орган, за відсутності нормативно-правових підстав частину операцій по переміщенню товарів включив до транзитних, тим самим визначив їх пільговими і пропорційно зменшив розмір задекларованого позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість.

Оскаржуваною постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 01.07.2013 року позовну заяву - задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Закарпатської області від 22.03.2013 року за №, № та №.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, що за результатами перевірки податковим органом були встановлені порушення позивачем норм чинного законодавства і оскаржувані позивачем податкові повідомлення - рішення є правомірними та такими, що прийняті відповідно до норм чинного законодавства та за результатами перевірки, які зафіксовані в акті проведення такої. Вважає, що підставою для вказаних висновків відповідача стало неправильне пропорційне включення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ за придбані товари, які призначені для їх використання у операціях (транзитних перевезеннях), що звільнені від оподаткування згідно п.197.8 ст.197 Податкового кодексу України. В результаті чого податковим органом було вирахувано та збільшено частку транзитних операцій у загальному обсязі продажу послуг та зменшено суму податку, яка не підлягає включенню до складу податкового кредиту.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що послуги з транзитного перевезення вантажів здійснюються виключно територією України між двома пунктами або в межах одного пункту пропуску через державний кордон України. Натомість, перевезення вантажів автомобільним транспортом на відрізку від пункту (місця) митного оформлення товарів до пункту призначення (доставки) за межами державного кордону України, а також від пункту їх відправлення (прийняття для перевезення) за межами державного кордону України до пункту (місця) їх митного оформлення на території України не можуть розглядатися, як транзитні перевезення через територію України, а тому вони не можуть враховуватись при визначенні обсягу операцій, які звільнені від оподаткування.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Як встановлено судом в ході судового розгляду та вбачається з матеріалів справи, позивач згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серії НОМЕР_2 зареєстрований та знаходиться за адресою:АДРЕСА_1, ідентифікаційний код - НОМЕР_1, що підтверджується копією згаданого свідоцтва наявною в матеріалах справи. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість №100061764, яка міститься в матеріалах справи, позивач з 30.08.2007 року є платником ПДВ.

Працівниками Мукачівської ОДПІ з 04.03.2013 року по 06.03.2013 року у позивача було проведено перевірку з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за грудень 2012 року, що виникло в результаті декларування від'ємного значення за листопад 2012 року, та за результатами якої податковим органом було складено акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за грудень 2012 року, що виникло в результаті декларування від'ємного значення за листопад 2012 року від 11.03.2013 року №944/1702/НОМЕР_1, копія якого міститься в матеріалах справи.

У висновках акту перевірки встановлені порушення: - п.198.1 ст.198 Податкового кодексу Україні, а саме завищено розмір від'ємного значення на суму 2042 грн. за грудень 2012 року. - п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, а саме завищено суму бюджетного відшкодування по декларації за грудень 2012 року на суму 22292 грн. - п.198.3 ст198 Податкового кодексу України, а саме завищено суму податкового кредиту на 90545 грн. за грудень 2012 року.

На підставі вищевказаного акту та за результатами зафіксованих у ньому порушень чинного законодавства, податковим органом 22.03.2013 року було прийнято податкові повідомлення - рішення, які оскаржуються позивачем, а саме: №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 22292,00 гривень та застосовані штрафні (фінансові) санкції розміром 11146,00 гривень, №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 2042,00 гривень та №, яким позивачу визначено податкове зобов'язання зі сплати податку на додану вартість у розмірі 90545,00 гривень та застосовані штрафні (фінансові санкції) розміром 45272,50 грн., що підтверджується копіями згаданих податкових повідомлень - рішень, які наявні в матеріалах справи.

Підставою для вказаних висновків відповідача стало неправильне пропорційне включення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ за придбані товари, які призначені для їх використання у операціях (транзитних перевезеннях), що звільнені від оподаткування згідно п.197.8 ст.197 Податкового кодексу України. В результаті чого податковим органом було вирахувано та збільшено частку транзитних операцій у загальному обсязі продажу послуг та зменшено суму податку, яка не підлягає включенню до складу податкового кредиту.

Матеріалами справи, зокрема, актами виконаних робіт та міжнародно-транспортними накладними (CMR) встановлено, що у перевіреному періоді позивач здійснював господарську діяльність з надання транспортних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом по території України та за межами митної території України. Зокрема, мало місце надання послуг по перевезенню товарів, місцем відправлення та отримання яких були іноземні держави, а маршрут проходив через територію України. Кожен випадок перевезення супроводжувався одним товарно супровідним документом - міжнародною автомобільної накладною (CMR). У свою чергу, позивач кожну зазначену операцію перевезення оформляв двома податковими накладними. Зокрема, позивач видавав податкову накладну на послугу із місця відправлення до місця митного пропуску та від місця митного пропуску до місця отримання товарів із зазначення нульової ставки податку на додану вартість, тобто кваліфікував їх як послуги із міжнародного перевезення. Відповідно послугу по переміщення товару із одного пункту митного пропуску до другого пункту митного пропуску оформлював податковою накладною із зазначення звільнення від оподаткування та кваліфікував, як транзитну операцію. Обставини встановлені під час перевірки щодо підтвердження всіх операцій товарними супровідними документами та податковими накладними їх зміст та кваліфікація сторонами підтверджуються, а тому судом не витребовувались.

На думку відповідача, яка знайшла своє відображення у акті перевірки, позивач не мав права розділяти транзитну операцію, а тому всі послуги надані за вказаними операціями були звільнені від оподаткування, у тому числі щодо частини послуги по переміщенню товарів поза межами території України. Внаслідок чого, позивачу за 2012 рік зменшено задекларовану суму оподаткованих операцій 8467305 грн. до 6568695 грн. і відповідно збільшили обсяг неоподаткованих операцій з 1653400 грн. до 3552010 грн. Внаслідок перерахунку частка використання послуг в оподаткованих операціях зменшилася з 83,66% до 64,90%. За наслідком вказаного перерахунку позивачу зменшили задекларований розмір податкового кредиту на суму 114879 грн.

Однак з такою думкою суд не може погодитися з огляду на наступне.

Згідно п.197.8 ст.197 Податкового кодексу України звільняються від оподаткування операції з постачання послуг з перевезення (переміщення) пасажирів та вантажів транзитом через митну територію України, а також з постачання послуг, пов'язаних із таким перевезенням (переміщенням).

У відповідності зі статтею 90 Митного кодексу України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома митними органами України або в межах зони діяльності одного митного органу без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. Засади організації та здійснення транзиту вантажів авіаційним, автомобільним, залізничним, морським і річковим транспортом через територію України, визначаються 3аконом України "Про транзит вантажів" від 20.10.1999 року №1172-ХІV (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до ст.1 Закону України "Про транзит вантажів" транзит вантажів - перевезення транспортними засобами транзиту транзитних вантажів під митним контролем через територію України між двома пунктами або в межах одного пункту пропуску через державний кордон України. При цьому учасниками транзиту є вантажовласники та суб'єкти підприємницької діяльності (перевізники, порти, станції, експедитори, морські агенти, декларанти та інші), які у встановленому порядку надають (виконують) транзитні послуги (роботи).

Із системного аналізу наведених правових норм вбачається, що послуги з транзитного перевезення вантажів здійснюються виключно територією України між двома пунктами або в межах одного пункту пропуску через державний кордон України. Натомість, перевезення вантажів автомобільним транспортом на відрізку від пункту (місця) митного оформлення товарів до пункту призначення (доставки) за межами державного кордону України, а також від пункту їх відправлення (прийняття для перевезення) за межами державного кордону України до пункту (місця) їх митного оформлення на території України не можуть розглядатися, як транзитні перевезення через територію України, а тому вони не можуть враховуватись при визначенні обсягу операцій, які звільнені від оподаткування.

З огляду на викладене, суд констатує, що під час проведення перевірки позивача та відповідно при визначенні обсягу наданих вказаним суб'єктом господарювання послуг з перевезення вантажів під митним режимом транзиту територією України, відповідачем безпідставно віднесене до обсягу транзитних перевезень послуги перевезення вантажів надані за межами митної території України, зокрема з пункту відправлення до пункту пропуску митного органу, і аналогічно від пункту пропуску митного органу до пункту одержання за межами території України.

Суд вважає, що відповідачем в судовому засіданні належними та допустимими доказами не доведено факт невідповідності наданих позивачем розрахунків обсягів пільгових перевезень даним первинних документів, такі розрахунки податковим органом не спростовано, в той час як ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України обов'язок доведення цього покладає на податковий орган як суб'єкта владних повноважень. З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше. Вказані фактичні обставини справи, а також правові норми, що регулюють спірні правовідносини, свідчать про помилковість розрахунків податкового органу при визначенні сум ПДВ, які не включаються до складу податкового кредиту. За наведених обставин суд констатує, що права та інтереси позивача порушені та потребують судового захисту, а відтак оскаржені податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Закарпатської області ДПС - залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 01.07.2013 року у справі № 807/2045/13-а - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

Д.М. Старунський