Справа № 815/5122/15
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5122/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.,

при секретарі: Піньковській О.С.

сторін:

позивач: ОСОБА_1 (представник за довіреністю)

відповідач: ОСОБА_2 (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОМІКРОН ПЛЮС» до Одеської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення № 500040001/2015/410062/2 від 15.08.2015р., визнання нечинною картки про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 500040001/2015/00092,

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 15 жовтня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ОМІКРОН ПЛЮС» до Одеської митниці Державної фіскальної служби, в якому позивач просить: визнати протиправним та скасування рішення Одеської митниці Державної фіскальної служби м/п Іллічівськ про коригування митної вартості товарів № 500040001/2015/410062/2 від 15.08.2015р., визнати нечинною картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 500040001/2015/00092; стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13.07.2015 р. між TOB Омікрон плюс (Покупець за контрактом) та Фірмою T-BUSINESS, INC (Panama) (Продавець за контрактом) укладено зовнішньоекономічний контракт №про поставку товару в асортименті, у кількості й за цінами, зазначеними в специфікаціях до кожної партії товару (надалі за текстом - Контракт). Згідно п. 3.1 Контракту базисні умови поставки СІР Kiev (Україна) відповідно до ІНКОТЕРМС 2010 року. Допускаються поставки на інших умовах згідно ІНКОТЕРМС 2010 pоку, які зазначаються в інвойсі на окрему партію товару.

Згідно Контракту №від 13.07.2015 р. на умовах CIF Іллічівськ 13.07.2015р. «Продавцем» відправлено чотири найменування товару (перший товар за кодом УКТЗЕД - 4009 (шланг), три інші за кодом УКТЗЕД - 8481 (відповідно - крани змішувальні силумінові, крани змішувальні латунні, картриджі для змішування) на загальну суму - 24 590 (двадцять чотири тисячі п'ятсот дев'яносто) доларів 60 центів США. Згідно Інвойсу № 13229 від 13.07.2015р. та пакувального листа № 13299 від 13.07.2015р. товар (з детальним описом) ввезено на митну територію України в контейнері TCNU8581674, вагою брутто - 20 498, 10 кг, вагою нетто 16 671,00 кг., кількість місць - 1847.

14.08.2015 р. було проведено фізичний огляд товару згідно акту б/н про проведення фізичного огляду товарів та інших предметів. З метою здійснення митного контролю та митного оформлення товару, декларантом TOB Омікрон плюс складено та подано інспектору м/п Іллічівськ Одеської митниці Державної фіскальної служби митну декларацію № 500040001/2015/009077 від 15.08.2015 р. та документи, необхідні для митного оформлення товару. Митна вартість товарів була задекларована із застосуванням першого методу визначення митної вартості (за ціною контракту) в розмірі 24590 (двадцять чотири тисячі пятсот девяносто) доларів 60 центів США, що за поточним курсом валют становить 526146,55 грн. (пятсот двадцять шість тисяч сто сорок шість) гривень 55 коп.

За результатами перевірки ВМД № 500040001/2015/009077 від 15.08.2015 р. та документів, що підтверджують визначену митну вартість товару, посадовою особою ВМО-1 м/п було відмовлено в митному оформленні товару та складено картку про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 500040001/2015/00092, а також прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 500040001/2015/410062/2 від 15.08.2015р., відповідно до якого митну вартість товарів самостійно визначено за резервним методом.

Не погодившись з висновками відповідача про наявність розбіжностей в поданих позивачем для митного оформлення документах, вважаючи картку про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення про коригування заявленої митної вартості протиправними, такими, що не ґрунтуються на вимогах митного законодавства та підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях проти адміністративного позову, які в цілому обґрунтовані тим, що під час опрацювання наданих позивачем для здійснення митного оформлення документів зафіксовано спрацювання профілів ризику автоматизованої системи аналізу та управління ризиками щодо можливого заниження митної вартості товару 105-2 (вимагає здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів) та 106-2 (вимагає витребування документів, які підтверджують митну вартість товару).

Крім того, за результатами візуальної перевірки наданих разом з МД документів та співставлення даних, поданих декларантом для здійснення митного контролю та оформлення товарів, на етапі контролю митної вартості правильності визначення митної вартості товарів, задекларованих у митній декларації № 500040001/2015/009077 від 15.08.2015 р. встановлено, що подані документи містять розбіжності, а саме: поставка за митною декларацією здійснюється на умовах поставки CІF Одеса. Однак, в поданих до митного оформлення документах відсутні страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, що унеможливлює правильне її обчислення відповідно до умов поставки товарів CІF; в поданих до митного оформлення документах відсутній сертифікат якості виробника, що суперечить вимогам підпункту 2.2 п.2 зовнішньоекономічного контракту № OMKTBS від 13.07.2015 р., та в якому зазначається зазвичай матеріал виготовлення товару та інші характеристики, що впливають на рівень митної вартості. Як в інвойсі № 13229 від 13.07.2015р., так і у специфікаціях № 13229 від 13.07.2015р., що є основними для визначення ціни товару, відсутній перелік асортименту товарів. На підставі ч.3 ст.53 МК України для підтвердження заявленої митної вартості декларанта було повідомлено про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості. У зв'язку із ненаданням декларантом витребуваних документів у повному обсязі митний орган при наявності встановлених автоматизованою системою ризиків видав картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та прийняв рішення про коригування митної вартості.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд,-

ВСТАНОВИВ:

13.07.2015 р. між TOB Омікрон плюс (Покупець за контрактом) та Фірмою T-BUSINESS, INC (Panama) (Продавець за контрактом) було укладено зовнішньоекономічний Контракт №про поставку товару в асортименті, у кількості й за цінами, зазначеними в Специфікації до кожної партії товару.

Згідно п. 3.1 Контракту базисні умови поставки СІР Kiev (Україна) відповідно до Інкотермс 2010 року. Допускаються поставки на інших умовах згідно Інкотермс 2010 pоку, які зазначаються в інвойсі на окрему партію товару.

Згідно умов п. 4.1. Контракту товар поставляється за цінами, зазначеними в Специфікаціях до кожної партії товару. Ціна товару містить: ціну товару на умовах СІР Kiev (Україна) відповідно до Інкотермс 2010 року. Рекламна, сувенірна продукція та подарунки - поставляються на безоплатній основі.

Згідно п. 4.2 умови поставки, зазначені у п. 4.1. Контракту містять в собі вартість завантаження товару у транспортний засіб. Вартість пакування (виконані роботи та матеріал), страхування - включені у вартість товару.

Розділом 5 Контракту сторонами визначено умови оплати вартості поставленого товару. Згідно п. 5.2, 5.3 Контракту оплата вартості товару здійснюється в строк не пізніше 90 днів з дати поставки партії товару. Оплата провадиться на підставі наданих рахунків-фактур (invoices) і транспортних накладних. Всі платежі за Контрактом провадяться по платіжним реквізитам Сторін.

Згідно Контракту №від 13.07.2015 р. на умовах CIF Іллічівськ 13.07.2015р., згідно Інвойсу № 13229 від 13.07.2015р. та пакувального листа № 13299 від 13.07.2015р. ввезено на митну територію України партію товару на загальну суму - 24 590 (двадцять чотири тисячі п'ятсот дев'яносто) доларів 60 центів США в контейнері TCNU8581674, вагою брутто - 20 498, 10 кг, вагою нетто 16 671,00 кг., кількість місць 1847.

14.08.2015 р. було проведено фізичний огляд товару згідно акту б/н про проведення фізичного огляду товарів та інших предметів. З метою здійснення митного контролю та митного оформлення товару декларантом TOB Омікрон плюс було складено та подано головному інспектору м/п Іллічівськ електронну митну декларацію № 500040001/2015/009077 від 15.08.2015 р. та документи, необхідні для митного оформлення товару. Митна вартість товарів була задекларована із застосуванням першого методу визначення митної вартості (за ціною контракту) в розмірі 24590 (двадцять чотири тисячі пятсот девяносто) доларів 60 центів США, що за поточним курсом валют становить 526146,55 грн. (пятсот двадцять шість тисяч сто сорок шість) гривень 55 коп.

З метою здійснення митного контролю та митного оформлення товару декларантом TOB Омікрон плюс до відділу митного оформлення м/п Іллічівськ Одеської митниці Державної фіскальної служби заявлено товар за електронною митною декларацією в контейнері TCNU8581674, якій присвоєно № 500040001/2015/009077, а також подано документи, необхідні для митного оформлення товару.

Митна вартість товару відповідно до ст. 266 Митного кодексу України визначена за першим методом: за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) в розмірі 24590,60 доларів США (526146,55 грн.).

До митного оформлення для підтвердження митної вартості декларантом були подані наступні документи: витяг з ЄДРПОУ; митну декларацію № 500040001/2015/009077 від 15.08.2015р., картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами №100/2015/0003566 від 03.08.2015р., non-negotiable морський транспортний документ (морська накладна №ILK-1523Е від 17.07.2015р., міжнародну товарно-транспорту накладну (СМR) № 1647 від 13.08.2015р., коносамент (bill of lading) № MRFB 15061143 від 17.07.2015р., рахунок-фактуру (інвойс) № 13229 від 13.07.2015р., пакувальний лист № 13229 від 13.07.2015р., зовнішньоекономічний договір (контракт) № OMKTBS від 13.07.2015р., акт зважування № б-н від 13.08.2015р., декларацію про походження товару №13229 від 13.07.2015р., специфікацію № 13229 від 13.07.2015р., акт про проведення фізичного огляду б/н від 13.08.2015р., інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару № 2761 від 17.07.2015р., лист органу сертифікації № 0081/08 від 13.08.15р., копію прас-листа продавця від 09.06.2015р.

Під час опрацювання відповідачем наданих позивачем для здійснення митного оформлення документів зафіксовано спрацювання профілів ризику автоматизованої системи аналізу та управління ризиками щодо можливого заниження митної вартості товару 105-2 (вимагає здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів) та 106-2 (вимагає витребування документів, які підтверджують митну вартість товару).

Також під час здійснення Одеською митницею ДФС контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та візуальної перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) № 500040001/2015/009077 від 15.08.2015 р. було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, у зв'язку з чим відповідно до ч. 3 ст.54 Митного кодексу України відповідач витребував у позивача додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди контракту); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про вартісні та якісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини; копію митної декларації країни відправлення. Крім того, декларанту повідомлено, що згідно з положеннями ч. 6 ст. 53 Митного кодексу України він або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості.

15.08.2015 р. декларантом на вказану вимогу подано прас-лист виробника, а також листом № 46/08 від 15.08.2015р. повідомлено про неможливість надання інших документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів. Інші додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості декларантом надані не були.

Одеська митниця ДФС відмовила позивачу в митному оформленні та пропуску товарів по МД № 500040001/2015/009077 від 15.08.2015 р., про що складена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 500040001/2015/00092 та розяснено вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (а.с. 36).

15.08.2015 р. Одеська митниця ДФС прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № 500040001/2015/410062/2, згідно якого відповідачем було визначено митну вартість по товару № 2: з 1,52 дол. США за кг нетто до 1,82 дол. США за кг нетто; по товару № 3: з 1,33 дол. США за кг нетто до 1,82 дол. США за кг нетто (а.с. 34-35).

Згідно ч.4 ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний випускати у вільний обіг товари, що декларуються, зокрема, у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Згідно ст. 306 Митного кодексу України способом забезпечення сплати митних платежів є, зокрема, фінансові гарантії. Відповідно до ч.1 ст. 308 Митного кодексу України розмір фінансової гарантії визначається органом доходів і зборів виходячи з суми митних платежів, що підлягає сплаті при випуску товарів для вільного обігу на митній території України або при вивезенні товарів за межі цієї території у митному режимі експорту. Статтею 309 Митного кодексу України встановлено, що забезпечення сплати митних платежів фінансовою гарантією здійснюється у формах: - надання фінансової гарантії, виданої гарантом (гарантія, що надається у вигляді документа); - внесення коштів на відповідний рахунок або в касу митного органу (грошова застава).

Згідно ст. 310 Митного кодексу України фінансові гарантії надаються органом доходів і зборів, зокрема, під час декларування товарів до митних режимів, що передбачають сплату митних платежів або передбачають перебування товарів під митним контролем до моменту закінчення дії відповідного митного режиму. Фінансові гарантії надаються: - у вигляді документа; - у вигляді внесення декларантом, уповноваженою ним особою, перевізником або гарантом грошової застави на відповідний рахунок органу доходів і зборів.

Судом встановлено, що товар позивача було випущено у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом, та сплатою різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х МК України за МД № 500040001/2015/09078 від 16.08.2015 р.

Оцінюючи правомірність дій відповідача, суд керувався критеріями, закріпленими у ч.3 ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного субєкта.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд зясовує, чи використане повноваження, надане субєкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи.

Правовідносини, що виникли між сторонами у даній адміністративній справі врегульовано нормами МК України.

Статтею 543 Митного кодексу України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на органи доходів і зборів.

До митної справи відповідно до ст.7 МК України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.

Згідно з п. 23, 24 ч.1 ст.4 Митного кодексу України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно положень Митного кодексу України орган доходів і зборів здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст.49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 2 ст.53 МК України визначений перелік документів, які декларант подає органу доходів і зборів щодо підтвердження митної вартості товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначений в даній нормі закону.

Таким чином, орган доходів і зборів має право вимагати від декларанта додаткові документи при наявності визначених законом підстав, визначених ч.3 ст.53 МК України.

Частиною першою статті 337 МК України визначено, що перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 337 МК України визначено, що контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Крім того, згідно із п. 2 роз. 2 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Держмитслужби України № 362 від 13.07.2012 р. (далі - наказ № 362), робота посадових осіб з аналізу, виявлення та оцінки ризиків здійснюється шляхом: перевірки наявності ознак підробки документів, які підтверджують митну вартість товарів; перевірки наявності розбіжностей у документах, які підтверджують митну вартість товарів.

Судом встановлено, що під час здійснення Одеською митницею ДФС контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) № 500040001/2015/009077 від 15.08.2015 р. було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а саме: поставка за митною декларацією здійснюється на умовах поставки CІF за Інкотермс-2010. Однак, в поданих до митного оформлення документах відсутні страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, що унеможливлює правильне її обчислення відповідно до умов поставки товарів CІF; в поданих до митного оформлення документах відсутній сертифікат якості виробника, що суперечить вимогам підпункту 2.2 п.2 зовнішньоекономічного контракту № OMKTBS від 13.07.2015 р., та в якому зазначається зазвичай матеріал виготовлення товару та інші характеристики, що впливають на рівень митної вартості.

Як встановлено судом, відповідно до пп. 1.1 п.1 та пп. 2.1 п.2 Контракту №OMKTBS від 13.07.2015 р. продавець поставляє покупцеві продукцію (товар) в асортименті, у кількості й за цінами, що зазначені в Специфікаціях до кожної партії товару, які є невідємною данного контракту, а покупець одержує та оплачує товар. Кількість, асортименти товару зазначені в специфікаціях до кожної партії товару й у товаросупроводжувальних документах.

При цьому, як встановлено судом та зазначено відповідачем ні в комерційному інвойсі № 13229 від 13.07.2015р, ні у специфікаціях № 13229 від 13.07.2015р., що є основними для визначення ціни товару, відсутній перелік асортименту товарів.

При цьому, суд зазначає, що згідно ч.2 ст.6 Закону України Про зовнішньоекономічну діяльність зовнішньоекономічний договір (контракт) укладається суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності або його представником у простій письмовій формі, якщо інше не передбачено міжнародним договором України чи законом.

Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Виходячи з норм цивільного законодавства та законодавства, що регулює порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті, ціна зовнішньоекономічного договору є обов'язковою умовою договору, та за умови відсутності ціни товару в договорі, документ в якому вона зазначена фактично, в цьому випадку - інвойс є невід'ємною частиною договору.

Інвойс - це основний документ згідно з яким оплачуються товари та послуги відповідно до вказаних у ньому умов. В комерційній практиці супровідний документ, що надається продавцем покупцеві і вміщує перелік товарів, їх кількість і ціну, за якою вони будуть поставлені покупцеві, формальні особливості товару (колір, вага тощо), умови постачання і зведення про відправника і одержувача.

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача, що за наявними вищевикладеними розбіжностями у документах, які були виявлені посадовою особою митниці під час митного оформлення, у відповідача виникли підстави для сумнівів з приводу достовірності задекларованої позивачем митної вартості товарів.

Згідно зі ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів відповідно до ч.5 ст.54 МК України має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості та письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст.53 Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

У відповідності до п.2.3 Правил заповнення декларації митної вартості, які затверджені наказом Міністерства фінансів України № 599 від 24.05.2012 р. (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.06.2012 року за №984/21296) запис щодо рішення, яке прийняте посадовою особою митного органу за результатами контролю правильності визначення митної вартості товарів, учиняється таким чином: якщо за результатами аналізу, виявлення та оцінки ризиків посадовою особою митного органу встановлено ризик заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість, у тому числі невірне визначення митної вартості, або якщо за результатом розгляду поданих декларантом або уповноваженою ним особою документів, які підтверджують митну вартість товарів, встановлені підстави для запиту документів, перелік яких визначений частинами третьою та/або четвертою статті 53 Кодексу, посадова особа митного органу у графі Для відміток митного органу ДМВ на паперовому носії робить запис про необхідність подання документів для підтвердження митної вартості товарів із складенням переліку таких документів, зазначає час, дату і прізвище, ставить свій підпис та проставляє відбиток особистої номерної печатки.

Таким чином, керуючись ч.3 ст.53 МК України, з метою перевірки обґрунтованості заявленої позивачем митної вартості товару, Одеською митницею ДФС повідомлено декларанта про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди контракту); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про вартісні та якісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини; копію митної декларації країни відправлення.

Разом з тим, як встановлено судом та не заперечувалось представником позивача, на вказану вимогу декларантом 15.08.2015 р. подано прас-лист виробника б/н від 09.06.2015р. та листом № 46/08 від 15.08.2015р. повідомлено про неможливість надання інших документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

Таким чином, позивач не надав до Одеської митниці додаткові документи, що запитувались митницею.

Частиною 1 ст.55 МК України передбачено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Пунктами 2, 3 ч. 6 ст.54 МК України встановлено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу.

У зв'язку з вищевикладеним встановлені передбачені ч. 6 статті 54 МК України підстави для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 МК України, декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.

Також згідно з ч.4 ст.57 МК України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Також відповідно до п.2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України № 598 від 24.05.2012 р., у графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів вказується про проведення процедури консультацій між органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів.

Судом встановлено, що з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості з урахуванням інформації, яка наявна в органі доходів і зборів, між декларантом та митним органом була проведена шляхом обміну електронними повідомленнями консультація, про що наявні записи у рішенні про коригування митної вартості товарів.

Відповідно до розділу 5 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України № 362 від 13.07.2012р. під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків використовуються такі джерела інформації як спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України (ЄАІС ДМСУ); інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю та інші.

Відповідно до статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Частиною першою статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які

імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Відповідно до частин 2, 3 статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною дев'ятою статті 58 МК України передбачено, що розрахунки при застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), робляться лише на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню, а отже, враховуючи вищевикладені обставини не було можливим застосувати метод визначення митної вартості за ціною договору.

Частиною 8 статті 57 МК України встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, органи доходів і зборів мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.

Частинами 1, 2 ст. 64 МК України, які встановлюють порядок визначення митної вартості з використанням резервного методу, передбачено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Митна вартість оцінюваних товарів визначена з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі.

Так, судом встановлено, що оскільки митну вартість товарів не можна було визначити шляхом використання методу, зазначеного у ст.58 МК України (метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та за результатом проведеної консультації між органом доходів і зборів та декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості, було обрано резервний метод визначення митної вартості.

З метою забезпечення повноти оподаткування посадовими особами митниці було проведено аналіз бази даних ЄАІС ДФС. За допомогою інформації (джерела), отриманої за результатами здійснення митного контролю із зазначенням номерів відповідних митних декларацій, яка міститься у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної Фіскальної Служби (ЄАІС), здійснено коригування заявленої декларантом митної вартості у такий спосіб:

по товару №2: з - 1,52 дол. США за кг нетто до - 1,82 дол. США за кг нетто (К від 15.06.2015 № 125130009/2015/662054);

по товару №3: з -1,33 дол. США за кг нетто до 1,82 дол. США за кг нетто (МД в 15.06.2015 № 125130009/2015/ 662054).

Таким чином, за результатом проведеної консультації між Одеською митницею та декларантом позивача з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості, було обрано резервний метод визначення митної вартості, про що свідчить відповідний запис на декларації митної вартості.

При цьому суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з ч. 3 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право, зокрема, надавати органу доходів і зборів (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації (п.1); у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від органу доходів і зборів письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана (п. 7); у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від органу доходів і зборів надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування (п. 8).

Також відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Водночас, судом встановлено, декларант ТОВ Омікрон Плюс станом на не скористався своїм правом на подання додаткових документів для підтвердження заявленої ним митної вартості товару, а також на вимогу Одеської митниці належних необхідних документів не надав.

У зв'язку з вищевикладеним та у відповідності до ч.2 ст. 55 МК України Одеською митницею ДФС було прийняте рішення про коригування митної вартості № 500040001/2015/410062/2 від 15.08.2015р.

Частиною другою статті 55 МК України встановлено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування

Крім того, відповідно п.2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, які затверджені наказом Міністерства фінансів України № 598 від 24.05.2012 р., у графі 33 рішення зазначаються обставини його прийняття та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості; послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Судом встановлено, що у рішенні про коригування митної вартості № 500040001/2015/410062/2 від 15.08.2015р. наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано.

Також у рішенні про коригування митної вартості № 500040001/2015/410062/2 від 15.08.2015р. визначені джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості, а саме: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України (ЄАІС ДМСУ) та бази даних Інспектор-2006, у яких міститься інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю із зазначенням номерів відповідних митних декларацій.

Крім того, у рішенні про коригування митної вартості № 500040001/2015/410062/2 від 15.08.2015р. зазначена послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Додатково декларанту були роз'яснені вимоги ч. 3 ст.52 МК України на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються.

Враховуючи вищевикладене та положення ч.6 ст.54 МК України Одеською митницею ДФС була видана картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 500040001/2015/00092 від 31.08.2015 року та роз'яснено вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 8 ст. 55 МК України протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів.

На підставі ч. 9 ст. 55 МК України у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені МК України.

Станом на момент звернення до суду, позивачем не надано до митниці додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, а також не закінчився строк подання декларантом додаткових документів, встановлений ч. 8 ст. 55 МК України.

З огляду на вищевикладене та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що відповідач приймаючи спірне рішення запропонував декларанту надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, провів усну консультацію з декларантом (декларант не вимагав проведення письмового консультування відповідно до ч.6 ст. 55 МК України), відтак, з урахуванням ненадання декларантом усіх необхідних належних для підтвердження митної вартості додаткових документів, прийняв обґрунтоване рішення про визначення митної вартості за резервним методом, при цьому зазначивши у рішенні послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через яку не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України в постанові від 07.09.2012 р. у справі за позовом ЗАТ Виробниче об'єднання Конті до Східної митниці Державної митної служби України, Головного управління Державного казначейства України в Донецькій області про визнання дій протиправними, а картки відмови - недійсною.

Відповідно до ст. 244 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України

Відповідно до ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, приймаючи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши докази наявні в матеріалах справи та приписи чинного законодавства, суд дійшов висновку, що, відповідач діяв на підставі та в межах наданих чинним законодавством повноважень, а отже, позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ОМІКРОН ПЛЮС» є необґрунтованими, недоведеними та безпідставними, що свідчить про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У звязку з тим, що у задоволенні позовних вимог позивача суд відмовляє, вимоги в частині стягнення з відповідача судового збору також не підлягають задоволенню.

Статтею 87 КАС України визначено, що судовий збір разом з витратами, повязаними з розглядом справи, належить до судових витрат. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ст.4 Закону України Про судовий збір (в редакції чинній на момент подання позову) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати; за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру 0,06 розміру мінімальної заробітної плати.

Під час подання позову товариством з обмеженою відповідальністю «ОМІКРОН ПЛЮС» фактично сплачено 260,28 грн., з яких 73,08 грн. - за заявлену вимогу немайнового характеру; 182,70 грн. - за вимогу майнового характеру, що складає 10 відсотків розміру ставки судового збору (квитанція № 122 від 28.08.2015р.) (а.с. 3).

Згідно з ч.3 ст.4 Закону України Про судовий збір під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Беручи до уваги, що мінімальний розмір ставки судового збору за подання адміністративного позову майнового характеру на час подання позову товариством з обмеженою відповідальністю «ОМІКРОН ПЛЮС» складав 1827,00 грн., з останнього належить стягнути решту суми судового збору у розмірі 1639 грн. 80 коп. (одна тисяча шістсот тридцять девять грн. 80 коп.).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 71, 86, 159-164, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «ОМІКРОН ПЛЮС» до Одеської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення № 500040001/2015/410062/2 від 15.08.2015р., визнання нечинною картки про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 500040001/2015/00092,- відмовити у повному обсязі.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ОМІКРОН ПЛЮС» (01042, м. Київ, вул. Івана Кудрі, 5, кімн. 205-А, ) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1639 грн. 80 коп. (одна тисяча шістсот тридцять девять грн. 80 коп.) на р/р № 4005, отримувач коштів УК у м.Одесі/Київський район, код отримувача 38016923, банк отримувача ГУДКСУ в Одеській області, МФО 828011, код класифікації доходів бюджету 22030001.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 20.10.2015 року.

Суддя: Г.П. Самойлюк

відмова в задоволенні позивних вимог

20 жовтня 2015 року.