Справа № 2а-1670/4845/12
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/5753/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Новосанжарського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 8 серпня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2013 року, -

у с т а н о в и л а :

У липні 2011 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати неправомірними дії та зобов'язати Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Новосанжарського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області (далі - ВГІРФО) зняти її з реєстрації за попереднім місцем проживання та зареєструвати за адресою: АДРЕСА_1, про що проставити відповідну відмутку в паспорті.

В обґрунтування позову посилалась на те, що після подання усіх необхідних документів відповідач відмовив в проведенні такої реєстрації внаслідок відсутності технічної документації та здійснення відповідної реєстрації права власності зазначеного будинку. Таку відмову позивач вважає протиправною, такою що порушує його законні права та інтереси, передбачені Конституцією України, Житловим кодексом РСР та Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року № 1382-IV (далі - Закон № 1382-IV), а тому просила про задоволення позову.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 8 серпня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2013 року позовні вимоги задоволено.

У поданій до Вищого адміністративного суду України касаційній скарзі Соколово-Балківської сільська рада Новосанжарського району Полтавської області (далі - сільрада) посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені судові рішення скасувати та в задоволенні позову відмовити..

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційних скарги, матеріали справи, колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2.

На підставі договору найму квартири від 14 липня 2011 року, укладеному між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сокіл", позивач фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Після звернення ОСОБА_4 у січні 2012 року із відповідною заявою до голови Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської з вимогою зареєструвати її за вказаною адресою фактичного місця проживання, остання повідомила, що здійснення такої неможливо через відсутність технічної документації на будинок.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач надала усі необхідні документи згідно вимог статті 6 Закону № 1382-IV для здійснення спірної реєстрації місця проживання, а тому підстав для відмови такої у відповідача немає.

Проте до такого висновку суди дійшли без з'ясування дійсних прав та обов'язків сторін, в порушення норм матеріального і процесуального права виходячи з наступного.

Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло.

Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло (стаття 47).

За змістом статті 2 (Свобода пересування) Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1382-IV вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

За приписами Закону № 1382-IV громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Вказаним Законом визначено вичерпний перелік необхідних документів для реєстрації місця проживання та заборонено вимагати для реєстрації подання особою інших документів.

Так, відповідно до статті 6 Закону № 1382-IV громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Для реєстрації особа подає:

- письмову заяву. Діти віком від 15 до 18 років подають заяву особисто. У разі якщо особа з поважної причини не може самостійно звернутися до уповноваженого органу, реєстрація може бути здійснена за зверненням іншої особи на підставі доручення, посвідченого в установленому порядку;

- паспортний документ. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України. Іноземець та особа без громадянства додатково подають посвідку на постійне або тимчасове проживання;

- квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати;

- два примірники талона зняття з реєстрації. Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів. Заява особи про реєстрацію місця проживання є єдиною підставою для реєстрації місця проживання особи.

Разом з цим, на виконання вимог Закону № 1382-IV Постановою Кабінету міністрів України "Про затвердження зразків документів, необхідних для реєстрації місця проживання в Україні" від 28 липня 2004 року № 985 (чинній на час виникнення спору сторін), визначено, що заява про реєстрацію місця проживання повинна містити: підставу для реєстрації місця проживання заявника за зазначеною адресою (ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи) та згоду власника/співвласників житла або їх уповноважених органів, наймача та членів його сім'ї на реєстрацію місця проживання заявника у разі відсутності документів, зазначених як підстава для реєстрації.

Відповідно до абзацу 1 статті 58 Житлового кодексу України закріплено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Згідно статті 61 Житлового кодексу України договір найму жилого приміщення укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Суди попередніх інстанцій не врахували зазначених положень чинного законодавства та не з'ясували наявність та/або відсутність у заяві позивача даних про підстави реєстрації місця проживання (ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи) та згоду власника/співвласників житла або їх уповноважених органів, наймача та членів його сім'ї на реєстрацію місця проживання заявника у разі відсутності документів, зазначених як підстава для реєстрації.

Суди не надали належної правової оцінки договору найму зазначеної квартири між наймодавцем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Сокіл" та наймачем - ОСОБА_4 від 14 липня 2011 року, з урахуванням акту приймання-передачі від 15 листопада 2011 року, яким Товариство з обмеженою відповідальністю "Сокіл" передало на баланс Соколово-Балківської сільській раді Новосанжарського району Полтавської області вказаний будинок.

При цьому, враховуючи наведене, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів сторін суд мав виходити з положень статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України та з'ясувати можливість притягнення до участі у справі Соколово-Балківської сільську раду Новосанжарського району Полтавської області.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу судів попередніх інстанцій на те, що до компетенції судів не віднесені функції органів державної влади з питань здійснення реєстрації місця проживання, оскільки такими наділений спеціальний суб'єкт владних повноважень і суд не може перебирати на себе такі управлінські функції.

Також, суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки діям відповідача, які виразились у наданні відповіді про відмову в знятті з реєстрації за попереднім місцем проживання позивача та не навели відповідних мотивів цьому.

Враховуючи зазначене, суди дійшли передчасного висновку, щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Отже, неповне з'ясування судами попередніх інстанцій дійсних обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права призвело до ухвалення рішень, які не відповідають вимогам статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності і обґрунтованості.

Тому рішення судів підлягають скасуванню, а справа згідно правил частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України направленню на новий розгляд, оскільки суд касаційної інстанції не може встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судових рішеннях.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів Вищого адміністративного суду України,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області задовольнити.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 8 серпня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2013 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало