Справа № 2-а-583/10
Суддя: Борис О. Н.
Дата ухвалення: 2010-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу
Справа № 2-а-583/10
Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Борис О.Н., при секретарі Хазієвій Т.В., за участю позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України у Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання дій суб'єкта владних повноважень неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії та поновлення пропущеного строку звернення до суду , -
В обґрунтування зазначених позовних вимог позивач зазначив , що він, як особа, має статус « дитина війни» , тому має право на отримання у 2006,2007 роках доплати до пенсії з урахуванням Рішень Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007. Відповідач, як орган , що призначає ,нараховує та виплачує доплату до пенсії , не виконав своїх зобов'язань. При зверненні до відповідача щодо виплати суми невиплаченої допомоги отримав відмову.
Заслухавши у судовому засіданні позивача, вивчивши письмові заперечення відповідача проти позовних вимог, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають. До даного висновку суд прийшов з наступного.
Предметом судового розгляду є право позивача на підвищення пенсії відповідно до с г. 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» на 30% мінімальної пенсії за віком та захист цього права від протиправних дій та бездіяльності відповідача щодо нарахування, призначення та виплати .
Судом встановлено, ОСОБА_1 народився 28 грудня 1944 року та є особою , на яку поширюється дія абзацу 1 статті 1 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» № 2195 -IV від 18 листопада 2004 року та має статус " дитина війни». Дана обставина підтверджується посвідченням (а.с.5).
Згідно ст. 6 Закону № 2195 -IV дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога , що виплачується замість пенсії , підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком, редакція цієї статті набрала чинності з 1 січня 2006 року.
Відповідно до 4.2 ст. 87 Закону України « Про пенсійне забезпечення» № 1931 - IV від 6 грудня 1991 року (з наступними змінами) суми пенсії , не одержані своєчасно з вини органу , що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.
Дію статті 6 Закону № 2195 -IV було зупинено на 2006 рік відповідно до п.17 ст. 77 Закону України « Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року № 3235 -IV.
Проте , Законом України від 22 березня 2006 року № 3367 - IV « Про внесення змін до ЗУ « Про Державний бюджет на 2006 рік» було внесено зміни та виключено п. 17 сі. 77 зазначеного закону. Ці зміни набули законної сили через 10 днів після публікування 22 бери тобто 2 квітня 2006 року було відновлено дію ст. 6 в редакції від 1 січня 2006 року.
Разом з тим, відповідно до вимог ст. 110 Закону України « Про державний бюджет України на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року ( із змінами , внесеними 19 січня 2006 року ) зазначене підвищення в 2006 році повинно було запроваджуватись поетапно за результатами виконання бюджету у першому півріччі згідно з порядком , який мав бути визначений ОСОБА_2 Міністрів України та погоджений Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. ОСОБА_2 Міністрів України у 2006 році так і не визначив порядку виплати 30% надбавки до пенсії « дітям війни» , що у свою чергу виключало можливість збільшення пенсії « дітям війни». Згідно довідки відповідача , підвищення пенсії позивачу у 2006 році як « дитині війни» не здійснювалось. Тому , суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача , які стосуються вимог про нарахування та виплату надбавки до пенсії у 2006 році задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на законі.
Розглядаючи позовні вимоги за 2007 рік суд зазначає наступне.
Дію статті 6 Закону № 2195 -IV на 2007 рік було зупинено ст. 111 Закону України від 19 грудня 2006 року « Про Державний бюджет на 2007 рік» ( з урахуванням положень п.12 ст. 71 цього Закону) та визначено , що у 2007 році підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону виплачується особам , які є інвалідами ( крім тих, на яких поширюється дія Закону України « Про статус ветеранів війни , гарантії їх соціального захисту») у розмірі 50 % розміру надбавки , встановленої для учасників війни.
Разом з тим. Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6- рп/2007 ( справа про соціальні гарантії громадян) визнані неконституційними положення п.12 ст. 71 Закону України « Про Державний бюджет на 2007 рік» щодо зупинення дії на 2007 рік ст. 6 Закону № 2195 -IV. Таким чином, дію ст. 6 цього Закону України відновлено.
Отже, Управління Пенсійного фонду України повинно було зробити перерахунок пенсії позивачу починаючи з 09 липня 2007 року, підстави для перерахунку за період з січня по 09 липня 2007 року - відсутні. Позивачем не надано доказів , що він є інвалідом і йому повинні підвищувати пенсію відповідно до ст. 6 Закону у розмірі 50% від розміру надбавки , встановленої для учасників війни.
Згідно з частиною 1 статті 28 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058- IV мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб , які втратили працездатність , визначеного законом.
Суд вважає за необхідне прийняти у своїх висновках поняття « мінімальна пенсія за віком» , про яке йдеться в ст. 28 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» , оскільки саме це правове визначення застосовується виключно в діях відповідача під час визначення пенсії громадянам та їх призначення.
Положення ст. 28 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не є перешкодою для застосування даної величини ( мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого , крім передбаченого частиною першою статті, мінімального розміру пенсії за віком.
Так, згідно з частиною першою статті 62 Закону України від 19.12. 2006 року № 489-V « Про Державний бюджет на 2007 рік» прожитковий мінімум для осіб , які втратили працездатність у на 2007 рік затверджений у наступних розмірах: з 1 січня - 380 грн, з 1 квітня - 406 грн, з 1 жовтня - 411 грн.
У відповідності до ч.З статті 62 Закону України від 19.12.2006 № 489- V « Про Державин!! бюджет на 2007 рік» встановлено, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 Закону України « ! Іро загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058 з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом 5 частини 1 цією статті, збільшений на 1 відсоток.
Крім того , згідно ч.2 ст. 85 Закону України « Про пенсійне забезпечення» від 5.11.1991 р. № 1788 -XII ( з наступними змінами та доповненнями) виплата пенсій проводиться за поточний місяць загальною сумою у встановлені строки , але не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія.
Підстави для перерахунку за період з січня по липень 2007 року були відсутні, оскільки позивач не надав докази, що він є інвалідом і йому повинні підвищити пенсію відповідно до ст. 6 Закону у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.
Заперечення відповідача стосовно того, що відповідно до ст. 28 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком як розрахункова величина застосовується лише до правовідносин , що регулюються цим законом , і до такої категорії громадян як « діти війни» не застосовується спростовується вищенаведеними висновками.
Суд також вважає необхідним зауважити, що реалізація особою права , яке пов'язане з отриманням бюджетних коштів, котра базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно - правових актів національного законодавства , не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань , тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань судом не приймається до уваги.
Розглядаючи позовні вимоги, суд керується вимогами ст. 99 КАС України, відповідно до якої адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня , коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Тобто, чинне законодавство, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно - правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Як вбачається з матеріалів справи адміністративний позов подано до суду 19.01.2010 року, тобто з пропуском встановленого строку звернення до суду. Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення річного строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна сторін. Практика Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України « Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те. що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав ( наприклад . справа « Стаббігс та ін. проти Великобританії» рішення від 22.10.1996 р., « Девеер проти Бельгії» рішення від 27.02.1980 Р-)
У заявлених позовних вимогах позивач просить поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду , проте в обґрунтування цієї вимоги не навів причин поважності пропуску строку звернення до суду з позовом про захист порушених прав, лише зазначив . що відповідач його не проінформував про Рішення Конституційного суду України від 09.07.2007 року , про яке йому стало відомо у 2009 році із засобів масової інформації. З огляду на наведене, на думку суду , будь- які об'єктивні чи суб'єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутись до суду у визначені законом строки, з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважав , що бездіяльністю відповідача порушуються його права та законні інтереси. Рішення КСУ від 09.07.2007 р. №р рп/2007 було опубліковано в Офіційному віснику України» 27.07.2007 р. №52 і саме з цієї дати позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав та мав можливість звернутись до суду з адміністративним позовом. За таких обставин , з урахуванням часу звернення позивача з позовом до суду ( 19.01.2010 р.) та огляду на те, що відповідач наполягав на відмові у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем пропущено строк для звернення до суду , суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог в цій частині.
Вирішуючи питання щодо судових витрат , суд керується ч.І, ч.З ст. 94 КАС України . якою встановлено : якщо судове рішення ухвалене на користь сторони , яка не є суб'єктом владних повноважень , суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України ( або відповідного місцевого бюджету . якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування , його посадова чи службова особа). Якщо адміністративний позов задоволено частково , судові витрати , здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому , судові витрати необхідно віднести за рахунок позивача.
У зв'язку з прийняттям Верховною Радою Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо юрисдикції справ, пов'язаних із соціальними виплатами , який набрав чинності 10 березня 2010 року усі справи , які пов'язані з призначенням, перерахунком, здійсненням , надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам , виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, соціальних послуг, допомоги , захисту, пільг, речового майна, пайків або грошової компенсації розглядаються у порядку цивільного судочинства. Згідно перехідних положень даного Закону адміністративні суди завершують розгляд справ даної категорії, провадження по яких відкрито. Тому судом апеляційної інстанції є апеляційний су і Дніпропетровської області, до якого і може бути здійснено оскарження рішення суду першої інстанції.
На підставі викладеного та керуючись Законом України « Про соціальний захист дітей війни» , Законом України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007, Рішенням Конституційного Суду України №10/рп від 22 травня 2008 року ст.ст.8-12, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд, Законом України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами» №1691-VI від 18.02.2010 р. суд,-
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України у Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання дій суб'єкта владних повноважень неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії та поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовити.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу.

Суддя Борис О.Н.