Справа № 2а-0870/10293/11
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2015 року м. Київ К/800/52890/14

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Приходько І.В., Юрченко В.П.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранс" (далі - Товариство)

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22.11.2013

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2013

у справі № 2а-0870/10293/11

за позовом Товариства

до державної податкової інспекції у Приазовському районі Запорізької області (далі - Інспекція)

про скасування податкового повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.10.2011 № .

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22.11.2013, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2013, у позові відмовлено.

Судові акти мотивовані відсутністю у платника права на податковий кредиту в силу непідтвердженості факту придбання товару у товариства з обмеженою відповідальністю «Агропульсар» (далі - ТОВ «Агропульсар»).

Законність ухвалених у справі судових рішень перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у зв'язку з касаційною скаргою Товариства, в якій воно просить скасувати ухвалені у справі судові акти та задовольнити позов. На обґрунтування касаційних вимог посилається до дотримання ним усіх умов реалізації права на податковий кредит, тоді як правові наслідки зловживання контрагента-постачальника у сфері оподаткування не можуть перекладатися на покупця як самостійного платника.

У запереченні на касаційну скаргу Інспекція просить залишити оскаржувані судові акти без змін як законні та вмотивовані, а касаційну скаргу - без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційних вимог виходячи з такого.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, Інспекцією було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства з оподаткування ПДВ за червень 2011 року при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Агропульсар», оформлену актом від 30.09.2011 № 258/23/36097953.

За наслідками цієї перевірки Інспекцією було прийнято оспорюване податкове повідомлення-рішення, згідно з яким позивачеві визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 136 889 грн. із застосуванням 1 грн. штрафних санкцій.

Оцінюючи правомірність цього донарахування, суди цілком об'єктивно керувалися положеннями пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК), які пов'язують правові наслідки у вигляді права платника на податковий кредит із сукупністю таких умов, як: наявність податкової накладної, оформленої у відповідності з вимогами пункту 201.1 статті 200 ПК та документальна підтвердженість реальності виконання операції з придбання товарів (робіт, послуг).

При цьому господарські операції, за якими платник претендує на податкову вигоду у вигляді права на податковий кредит, мають бути реальними та спрямованими на одержання прибутку за рахунок здійснення виробничої або інших видів діяльності платника.

Податковий аналіз господарських операцій, у зв'язку з якими заявлено податковий кредит, включає перевірку того, що платник знав або повинен був знати про недостовірність (суперечливість) відомостей за наслідками оцінки судом сукупності обставин, пов'язаних із укладенням та виконанням договору (у тому числі з підставами, з яким платником було обрано відповідного контрагента), а також інших фактів, що дозволяють оцінити добросовісність самого платника у сфері оподаткування.

При цьому факт порушення контрагентом платника своїх податкових обов'язків сам по собі не є доказом одержання платником необґрунтованої податкової вигоди; податкова вигода може бути визнана недобросовісною, якщо податковим органом доведено, що платник діяв без належної обачливості і йому мало бути відомо про порушення, допущені контрагентом.

У справі, що переглядається, суди встановили, що підставою для оспорюваного донарахування слугував висновок Інспекції про фіктивний характер господарських операцій позивача з ТОВ «Агропульсар», за якими Товариством було сформовано податковий кредит.

Так, за договором від 01.06.2011 № 01-06/2011 названий постачальник зобов'язався поставити покупцеві (позивачу у справі) різну продукцію, а покупець - прийняти та оплатити товар.

На підтвердження реальності виконання операцій Товариством подано накладні, податкові накладні, рахунки, платіжні доручення про оплату товару, документи бухгалтерського обліку, якими відображено рух товару на підприємстві.

Як з'ясовано судами, усі первинні документи від імені ТОВ «Агропульсар» підписані колишнім директором - ОСОБА_1, який ще у лютому 2011 року (тобто до часу виконання розглядуваних операцій) відступив свою частку у цьому товаристві іншій особі - ОСОБА_2 (нотаріально завірена заява ОСОБА_1 від 28.02.2011).

Опитаний під час податкової перевірки ОСОБА_1 пояснив, що з часу відступлення своєї частки від не має будь-якого відношення до фінансово-господарської діяльності ТОВ «Агропульсар», будь-які документи первинного обліку від імені цього товариства не підписував; про місцезнаходження, види діяльності ТОВ «Агропульсар» йому не відомо.

Наявність у ТОВ «Агропульсар» майна, транспортних засобів, місць зберігання продукції, а також працівників (у тому числі залучених на умовах цивільно-правових договорів) у ході проведення контрольно-перевірочних заходів не виявлено.

Вказані обставини у сукупності є свідченням того, що розглядуваний контрагент не провадив реальної економічної або іншої господарської діяльності. Під час розгляду справи позивачем не надано пояснень, яким чином ним було встановлено ділові стосунки з ТОВ «Агропульсар», хто саме та яким чином здійснював доставку товару, з ким саме контактував позивач при прийнятті товару, оформленні зазначених первинних документів тощо.

Слід зазначити, що платник, укладаючи правочини з іншими суб'єктами господарювання, повинен виходити з того, що такі правочини тягнуть для нього не лише цивільно-правові, але й податкові наслідки; наведене вимагає від платника прояву достатнього ступеня обережності та обачливості, що дозволяло б йому розраховувати на належну поведінку контрагента у сфері податкових правовідносин. Відсутність належної обачливості у платника при виборі контрагента з урахуванням провадження платником господарської діяльності на власний ризик не звільняє його від несприятливих наслідків - у тому числі й податкових.

Прояв належної обачливості при виборі контрагента передбачає перевірку його правоздатності, тобто встановлення юридичного статусу. При цьому виникнення юридичного статусу зумовлено не лише державною реєстрацією юридичної особи, але й встановленням особи, які діє від імені такого суб'єкта господарювання, наявністю у такої особи відповідних повноважень на вчинення юридично значимих дій.

Установлені у справі обставини свідчать про відсутність прояву з боку платника належної обачливості у правовідносинах з ТОВ «Агропульсар».

Крім того, суди обґрунтовано зазначили, що право на одержання податкової вигоди Товариством заявлено на підставі недостовірних документів, оформлених від імені ТОВ «Агропульсар», тоді як залучені до матеріалів справи документи не дозволяють зробити однозначний висновок про те, що платежі, перераховані Товариством на користь ТОВ «Агропульсар», пов'язані з розрахунками за товар.

За таких обставин висновок судів про недобросовісність податкової вигоди Товариства ґрунтується на правильному застосуванні норм права до установлених обставин та відповідають наявним у справі доказам. Фактичні доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки досліджених та оцінених судом доказів, що перебуває поза межами повноважень касаційної інстанції.

Законодавчо встановлені підстави для скасування та зміни оскаржуваних судових актів не встановлені.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 220, 2201, 223, 231 КАС, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранс" відхилити.

2. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22.11.2013 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2013 у справі № 2а-0870/10293/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.В. Приходько
В.П. Юрченко