Справа № 2а/262/24/13
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/19993/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Органу опіки та піклування виконавчого комітету Пролетарської в м. Донецьку ради, третя особа - ОСОБА_5 про визнання протиправними дій, скасування рішень, та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Пролетарського районного суду м. Донецька від 19 лютого 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2013 року,-

у с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Органу опіки та піклування виконавчого комітету Пролетарської в м. Донецьку ради (далі - Орган опіки), у якому просила визнати протиправними та скасувати рішення відповідача № 164 від 10 травня 2012 року про надання дозволу третій особі ОСОБА_5 на продаж 1/3 квартири АДРЕСА_1, у якій зареєстрована неповнолітня донька ОСОБА_6, за умови придбання на її ім'я 1/2 частин квартири АДРЕСА_2, та рішення № 238 від 11 липня 2012 року про дозвіл на укладення договору дарування цих 1/2 частин квартири останній (далі - спірні рішення № 164 та № 238 відповідно). Крім того позивач просила зобов'язати відповідача надати їй для ознайомлення документи щодо відчуження зазначеного нерухомого майна та вжити заходи щодо вселення неповнолітньої ОСОБА_6 разом із нею у квартиру АДРЕСА_2 із забезпеченням права користування такою, або подання позову в інтересах малолітньої дитини про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалась на те, що спірні дій та рішення відповідача суперечать правам та інтересам неповнолітньої ОСОБА_6 та вимогам Законів України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-III (далі - Закон №2402-III ) та "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" від 2 червня 2005 року №2623-IV (далі - Закон №2623-IV), а тому просила про задоволення позову.

Постановою Пролетарського районного суду м. Донецька від 19 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2013 року в задоволенні позовних вимог відмолено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права просить ухвалені судові рішення скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.

У відповідності з частиною 1, 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи спірним рішенням № 164 орган опіки дозволив ОСОБА_5 укласти договір купівлі-продажу 1/3 квартири АДРЕСА_1, у якій зареєстрована малолітня донька позивача та третьої особи ОСОБА_6 Такий дозвіл відповідачем надано за умови придбання малолітній ОСОБА_6 1/2 частин квартири АДРЕСА_2, про що надано дозвіл на укладення відповідного договору купівлі-продажу.

Іншим оскаржуваним рішенням № 238 органом опіки надано дозвіл ОСОБА_5 на укладення договору дарування 1/2 частин квартири АДРЕСА_2 на ім'я малолітньої ОСОБА_6

Після чого 17 липня 2012 року укладено зазначений договір дарування, тобто ОСОБА_5 виконано умови, передбачені рішеннями №№ 164 та 238 щодо недопущення порушення житлових прав малолітньої ОСОБА_6 при відчуженні нерухомого майна, право користування на яке така мала до прийняття спірних рішень органом опіки.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог у частині визнання неправомірних дій та скасування спірних рішень, суди на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами № №2402-III, №2623-IV.

Так, у відповідності до частини статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України №2402-III визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері.

Відповідно до статті 18 Закону №2402-III держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Згідно з статтею 12 Закону №2623-IV для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна.

Частиною четвертою статті 177 Сімейного кодексу України визначено, що дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що протиправним є звуження як майнових, так і житлових прав дитини при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають неповнолітні діти.

Суди правильно встановили, що відповідач приймаючи спірні рішення дотримався вимог чинного законодавства щодо недопущення порушення житлових прав малолітньої ОСОБА_6 при відчуженні нерухомого майна, право користування на яке така мала, а отже підстав вважати ці рішення протиправними немає.

Тому в цій частині судові рішення відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і підстав для скасування судових рішень колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання відповідача вжити заходів щодо вселення позивача та неповнолітньої ОСОБА_6 у квартиру АДРЕСА_2 із забезпеченням права користування такою, або подання позову в інтересах малолітньої дитини про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, суди попередніх інстанцій порушили правила підвідомчості спору суду адміністративної юрисдикції.

Так, згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За приписами з пункту 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа адміністративної юрисдикції - публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За приписами частини 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Як вбачається з матеріалів справи, суть вказаних позовних вимог зводиться до оспорюваного права на вселення у житлове приміщення неповнолітньої, права користування даним приміщенням та стосується питання дійсності договору купівлі-продажу певного нерухомого майна, що за своєю юридичною природою містить ознаки спору, що підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно вимог пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин;

Частиною 3 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належать розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи наведені обставини, вказана частина позовних вимог не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

У відповідності з пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Таким чином, суди попередніх розглянули зазначену частину позовних вимог з порушенням підвідомчості спору, а тому рішення судів підлягають частковому скасуванню із закриттям провадження в справі.

При цьому, слід роз'яснити позивачеві, що з наведеними позовними вимогами вона може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 223, 224, 228, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Пролетарського районного суду м. Донецька від 19 лютого 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2013 року, у частині позовних вимог про зобов'язання Органу опіки та піклування виконавчого комітету Пролетарської в м. Донецьку ради вжити заходи щодо вселення малолітньої ОСОБА_6 разом з позивачем у квартиру АДРЕСА_2 із забезпеченням права користування такою, або подання позову в інтересах малолітньої дитини про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 - скасувати та в цій частині позову провадження у справі закрити.

Роз'яснити ОСОБА_4 що з даним позовом вона може звернутися в порядку цивільного судочинства.

В решті постанову Пролетарського районного суду м. Донецька від 19 лютого 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало