Справа № 813/2846/15
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2015-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 р. Справа № 876/7958/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Большакової О.О.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Приватного підприємства «Науково-виробнича фірма «Відеограф» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2015 року у справі №813/2846/15 за позовом Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області до Приватного підприємства «Науково-виробнича фірма «Відеограф» про стягнення коштів з банківських рахунків платника податків для погашення податкового боргу,-

В С Т А Н О В И В:

04.06.2015р. Державна податкова інспекція у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ДПІ) звернулась в суд з позовом до Приватного підприємства «Науково-виробнича фірма «Відеограф» (далі - Підприємство), просила стягнути з рахунків у банках обслуговуючих відповідача на користь державного бюджету податковий борг у сумі 61 361,30 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26.06.2015р. позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Підприємство подало апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26.06.2015р., а справу направити на новий розгляд до іншого судді. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано, що відповідачем отримано податкову вимогу від 18.03.2015р. №848-23 на суму 2 870,53 грн., яка не підтверджена жодним актом перевірки або повідомленням-рішенням, в зв'язку з чим Підприємство не мало можливості оскаржити дану податкову вимогу. Також сума податкової вимоги в розмірі 2 870,53 грн. не співпадає з сумою 1 586,53 грн., яка вказана в довідці про податкову заборгованість станом на 29.05.2015р., яка, начебто, самостійно нарахована Підприємству в декларації з податку на прибуток № від 26.02.2015р. Крім того, судом не взято до уваги, що зобов'язання податку на прибуток згідно вказаної декларації на суму 12 993 грн. було самостійно погашено згідно платежу податку на прибуток за 2014 рік в сумі 11 584 грн., платіжне доручення №36 від 06.03.2015р. та авансовими платежами податку на прибуток на загальну суму 1 409,50 грн. Вказує, що Вищим адміністративним судом відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Підприємства на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01.07.2013р. та ухвалу Львівського апеляційного суду від 16.03.2015р. у справі за позовом Підприємства до ДПІ про скасування податкового повідомлення-рішення від 21.03.2012р. №000082221 на суму 59 692,5 грн.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, позивач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ПП «Науково-виробнича фірма «Відеограф» зареєстроване як юридична особа, відповідно до п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України (далі - ПК України) є платником податків та перебуває на обліку в ДПІ у Галицькому районі м.Львова.

Відповідно до довідки ДПІ податковий борг Підприємства станом на 29.05.2015р. становить 61 361,30 грн., у тому числі: основний платіж - 1 586,53 грн., основний платіж за актом документальної перевірки - 59 692,50 грн., штрафні санкції - 1 грн., пеня - 81,27грн. (а.с.10).

18.03.2015р. ДПІ винесено податкову вимогу №848-23 на загальну суму податкового боргу платника податків за узгодженими грошовими зобов'язаннями станом на 17.03.2015р. - 2 870,53 грн., у тому числі основний платіж - 2 870,53 грн., за платежем податок на прибуток приватних підприємств, отримане директором Підприємства 25.03.2015р. (а.с.11).

21.03.2012р. ДПІ, на підставі акта від 13.03.2012р. №1076/23-2/36462844 про результати позапланової виїзної перевірки Підприємства з питань дотримання вимог чинного законодавства у сфері оподаткування під час здійснення фінансово-господарських взаєморозрахунків з ПП «МКМ-Сервіс» за період з 01.01.2011р. по 31.12.2011р., винесено податкове повідомлення-рішення № яким збільшено суму грошового зобов'язання за основним платежем - 59 692,5 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 1,00 грн. (а.с.13).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 01.07.2013р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2015р., вказане податкове повідомлення-рішення залишено в силі.

Враховуючи те, що заборгованість по платежах до бюджету в сумі 61 361,30 грн. у встановлені строки до бюджету Підприємством не сплачена, ДПІ звернулось із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пп. 16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платники податків зобов'язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пп. 14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до пп.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Пунктом 57.1 ст.57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.46.1 ст.46 ПК України податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно з п.59.1 ст.59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 59.3 вказаної статті встановлено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

Відповідно до п.59.4 ст.59 ПК України, податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, податкове зобов'язання платника податку самостійно визначене у поданих до податкового органу податкових деклараціях і не сплачене до бюджету, є податковим боргом, який може бути примусово стягнутий податковим органом за рішенням суду.

З матеріалів справи вбачається, що 26.02.2015р. Підприємством подано податкову декларацію за 2014 рік, згідно з якою податок на прибуток за звітний (податковий) період становить 12 993 грн. (а.с.17-20).

З аналізу зворотного боку облікової картки платника податку вбачається, що 11.03.2015р. зменшено переплату по вказаній податковій декларації на суму 10122,47 грн., сума несплаченого податкового зобов'язання - 2870,53 грн., на яку й виставлено податкову вимогу від 18.03.2015р. №848-23 (а.с.22).

Зазначена податкова вимога ні в адміністративному, ні в судовому порядку у встановлений чинним законодавством спосіб не оскаржена, узгоджена сума податкового зобов'язання до бюджету на сплачена, тобто визнається сумою податкового боргу, а тому підлягає стягненню з відповідача в разі несплати.

Згідно з пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках

Згідно з п.54.5 ст.54 ПК України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов'язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Пунктом 57.3 ст.57 ПК України встановлено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Згідно з абз.3 п.56.18 ст.56 ПК України, при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

З матеріалів справи вбачається, що податкове повідомлення-рішення від 21.03.2012р. № залишено в силі ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2015р.

Відповідно до ч.5 ст.254 КАС України постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Враховуючи вказане, колегія суддів приходить до переконання, що на момент звернення до суду із позовом щодо стягнення податкового боргу сума грошового зобов'язання за податковим повідомленням-рішенням від 21.03.2012р. № була узгодженою, так як постанова Львівського апеляційного адміністративного суду набрала законної сили.

Також в автоматичному режимі відповідно до п.п.129.1.1 п.129.1 ст.129 ПК України відповідачу нарахована пеня в розмірі 81,27 грн. та штрафні санкції - 1 грн.

Відповідно до п.59.5 ст.59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Аналізуючи вказані законодавчі приписи колегія суддів приходить до переконання, що надіслана платникові податків податкова вимога на податковий борг, який не погашений, не втрачає своєї правової дії. При цьому чинним податковим законодавством України не передбачено необхідності повторного направлення платнику податків податкової вимоги у разі збільшення податкового боргу.

Отже, якщо податковим органом направлено податкова вимога щодо раніше існуючого податкового боргу, а після цього сума податкового боргу збільшилася на суму новоствореного податкового боргу, у податкового органу не виникає обов'язку надсилати платникові податку податкову вимогу на суму збільшення.

У такому разі право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги, надісланої на раніше існуючий податковий борг, і реалізація такого права у часі не обмежена, а право на стягнення новоствореного податкового боргу - на наступний день, що настає за днем граничного строку сплати узгодженого грошового зобов'язання, що ДПІ дотримано.

Таким чином, податкова заборгованість відповідача станом на момент звернення до суду становила 61 361,30 грн. та в добровільному порядку сплачена не була.

Щодо покликання апелянта на неспівпадіння суми податкової вимоги в розмірі 2 870,53 грн. з сумою 1 586,53 грн., яка вказана в довідці про податкову заборгованість станом на 29.05.2015р., колегія суддів зазначає, що аналіз зворотнього боку облікової картки по податку на прибуток Підприємства як платника цього податку дає можливість колегії суддів дійти висновку, що за період з дня виставлення податкової вимоги до 29.05.2015р. Підприємством проводилась оплата по даному податку 14.05.2015р. та 26.05.2015р., що і стало підставою зменшення зобов'язань з 2 870,53 грн. на 1 586,53 грн.

На підставі вказаного колегія суддів приходить до переконання, що оскільки вказана сума податкового боргу виникла на підставі податкової декларації, яка подавались платником податків самостійно та податкового повідомлення-рішення від 21.03.2012р. №, податкова вимога отримана директором Підприємства 25.03.2015р. та не оскаржена, з позовом про стягнення ДПІ звернулась 04.06.2015р., тобто по сплину 60 днів з дня направлення податкової вимоги, а відповідачем не надано доказів погашення податкового боргу станом на момент звернення із позовом до суду, заборгованість по даних платежах не змінилась, а тому контролюючий орган правомірно та у визначені законодавством строки звернувся до суду для здійснення заходів щодо погашення податкового боргу.

Щодо покликання апелянта на самостійну сплату зобов'язань податку на прибуток згідно Декларації № від 26.02.2015р. на суму 12 993 грн. відповідно до платіжних доручень №36 від 06.03.2015р., №84 від 12.05.2014р., №90 від 19.05.2014р., №104 від 19.06.2014р., №145 від 19.08.2014р., №162 від 19.09.2014р., №170 від 14.10.2014р., №199 від 19.11.2014р., №211 від 18.12.2014р., №6 від 16.01.2015р., №28 від 19.02.2015р., колегія суддів зауважує наступне.

Відповідно до п.87.9 ст.87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до даних зворотного боку облікової картки платника податку з податку на прибуток суми, зазначені у вказаних платіжних дорученнях, зараховано ДПІ в рахунок погашення існуючої недоїмки.

Також колегія суддів вважає за необхідне вказати, що оскарження Підприємством постанови Львівського окружного адміністративного суду від 01.07.2013р. та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2015р. в касаційному порядку не може бути підставою для відмови в позові про стягнення сум, які оспорюються Підприємством.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ДПІ про стягнення коштів з банківських рахунків приватного підприємства «Науково-виробнича фірма «Відеограф» для погашення податкового боргу в розмірі 61 361,30 гривень, є обґрунтованими, підтверджуються долученими до матеріалів справи доказами і підлягають до задоволення. Рішення суду першої інстанції у даній справі ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були наданні сторонами.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Науково-виробнича фірма «Відеограф» залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2015 року у справі № 813/2846/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді М.А. Пліш

О.О. Большакова

Повний текст Ухвали виготовлено 20.10.2015р.