Справа № 522/11644/15-а
Суддя: Нікітіна С. Й.
Дата ухвалення: 2015-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/522/686/15
16.10.2015 року Приморський районний суд міста Одеси у складі:
Головуючого - судді Нікітіної С.Й.,
при секретарі - Віноградовій І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" до Одеської міської ради, третя особа ТОВ «Благо-Інвест Плюс» про визнання протиправним та скасування рішення Одеської міської ради №3914-VI від 09.10.2013 року "Про розробку детального плану території у межах вулиць: Баштанна, Репіна, Фонтанська дорога у м. Одесі",
В суд з адміністративним позовом звернулось Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» та просить визнати протиправним та скасувати рішення Одеської міської ради № 3914-VI від 09.10.2013 р. «Про розробку детального плану території у межах вулиць: Баштанна, Рєпіна, Фонтанська дорога у м. Одесі».
В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що він згідно реєстраційних посвідчень від 15.07.1997 р. та 16.10.1997 р., виданих Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації, є власником будівель та споруд санаторію «Фонтан», які розміщені в місті Одесі по вул. Дмитра Донського, 3-5, та по вул. Фонтанська дорога, 58. В 2015 році Позивачу стало відомо, що оскаржуваним рішенням Одеської міської ради № 3914-VI від 09.10.2013 р. вирішено розробити детальний план в межах території санаторію «Фонтан». 29.04.2015 р. на засіданні містобудівної ради при Управлінні архітектури та містобудування Одеської міської ради було схвалено детальний план території у межах вулиць Баштанна, Рєпіна та Фонтанська дорога у місті Одесі, який був розроблений та поданий для розгляду ТОВ «Благо-Інвест Плюс. Зазначеним проектом запропоновано розміщення на території земельної ділянки колишнього санаторію «Фонтан» двох двохсекційних дванадцятиповерхових житлових будинків та трьохсекційний семи-восьми поверховий житловий будинок. Позивач вважає, що оскільки він є законним власником будівель та споруд санаторію «Фонтан», на території якого без його відома планується будівництво багатоповерхових житлових будинків, Одеська міська рада не мала права приймати оскаржуване рішення. Крім того, Позивач в обґрунтування підстав для задоволення позову посилається на п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на зміну цільового призначення окремих земельних ділянок рекреаційного призначення в містах та інших населених пунктах» від 17.03.2011 № 3159-VI, яким введено мораторій строком на пять років на зміну цільового призначення окремих земельних ділянок рекреаційного призначення незалежно від форми власності в містах та інших населених пунктах, а саме земельних ділянок зелених зон і зелених насаджень.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на необгрунтованість.
Представники третьої особи проти позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на надуманість підстав.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, доводи адміністративного позову та заперечення на нього, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
04.12.1991 р. Федерація професійних спілок України та Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності уклали установчий документ про створення Акціонерного товариства «Укрпрофоздоровниця». Внеском Федерації професійних спілок України до статутного фонду новоствореного підприємства стали основні фонди та оборотні кошти санаторно-курортних закладів, підприємств і організацій профспілок, загальною вартістю 751 234 350 грн.
Рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів міста Києва № 971 від 23.12.1991 р. було зареєстровано АТ «Укрпрофоздоровниця».

24.01.1992 р. Федерація професійних спілок України разом з іншим майном передала у власність АТ «Укрпрофоздоровниця» будівлі та споруди санаторію «Фонтан», які розміщені в місті Одесі по вул. Дмитра Донського, 3-5, та по вул. Фонтанська дорога, 58, що підтверджується ОСОБА_1 приймання-передачі майна Федерації незалежних профспілок України у власність АТ «Укрпрофоздоровниця» від 24.01.1992 р.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про господарські товариства», в редакції від 01.10.1991 р., товариство є власником майна, переданого йому засновниками і учасниками у власність.

В 1997 році Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації були видані реєстраційні посвідчення від 15.07.1997 р. та від 16.10.1997 р., якими засвідчено, що Акціонерне товариство «Укрпрофоздоровниця» є власником домоволодіння № 58 по вулиці Фонтанська дорога та домоволодіння № 3-5 по вулиці Дмитра Донського кардіологічний санаторій «Фонтан». Зазначені реєстраційні посвідчені станом на сьогоднішній день є дійсними та не оскарженими в судовому порядку.

В 1998 році Акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» змінило свою назву на Закрите акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», а 2011 році на Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця».

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що Позивач у встановленому законом порядку набув право власності на будівлі та споруди санаторію «Фонтан», які розміщені в місті Одесі по вул. Дмитра Донського, 3-5, та по вул. Фонтанська дорога, 58.

09.10.2013 р. Одеська міська рада прийняла рішення № 3914-VI «Про розробку детального плану території у межах вулиць: Баштанна, Рєпіна, Фонтанська дорога у м. Одесі», яким вирішила: розробити детальний план території у межах вулиць: Баштанна, Рєпіна, Фонтанська дорога у м. Одесі; визначити замовником містобудівної документації, зазначеної в п. 1 цього рішення, управління архітектури та містобудування Одеської міської ради; погодитись із залученням управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради інвестора товариства з обмеженою відповідальністю «Благо Інвест Плюс», для інвестування розробки містобудівної документації, зазначеної в п. 1 цього рішення; ОСОБА_1 інформації та звязків з громадськістю Одеської міської ради протягом двох тижнів після прийняття цього рішення забезпечити його оприлюднення у засобах масової інформації; контроль за виконанням цього рішення покласти на постійну комісію Одеської міської ради з планування забудови територій та архітектури.

29.04.2015 р. на засіданні містобудівної ради при Управлінні архітектури та містобудування Одеської міської ради було схвалено детальний план території у межах вулиць Баштанна, Рєпіна та Фонтанська дорога у місті Одесі, який був розроблений та поданий для розгляду ТОВ «Благо-Інвест Плюс. Згідно з проектом ДПТ на територія колишнього санаторію розподіляється на дві функціональні зони. Зона, яка тяжіє до Фонтанської дороги, призначається для розміщення обєктів громадського призначення. У глибині території групуються обєкти житлового комплексу. У зоні громадського призначення пропонується розміщення загальноосвітньої школи, культової споруди. У житловій зоні: два 2-секційних 12-поверхових житлових будинки з дитячим дошкільним закладом та 3-секційний 7-8-поверховий житловий будинок, дитячі майданчики, сквер. Малоцінна забудова підлягає знесенню (за умови вирішення майнових питань з власниками нерухомого майна).

21.05.2015 р. призначено громадські слухання за детальним планом території у межах вулиць Баштанна, Рєпіна та Фонтанська дорога в місті Одесі, за проектом, який був поданий для розгляду ТОВ «Благо-Інвест Плюс», проте громадські слухання фактично не відбулись. На сьогодні детальний план території у межах вулиць Баштанна, Рєпіна та Фонтанська дорога у місті Одесі не затверджений.

Однак, незважаючи на відсутність затвердженого проекту детального плану у межах вулиць Баштанна, Рєпіна та Фонтанська дорога у місті Одесі ТОВ «Благо-Інвест Плюс» фактично розпочало будівництво, що підтверджується актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, складеним 24.06.2015 р. головним спеціалістом відділу житлово-комунального господарства та благоустрою Київської РА ОМР ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та фотофіксацією з місця будівництва.

Так, вищезазначеним актом встановлено, що виїздом на місце оглядово встановлено що на даній території (вул. Фонтанська дорога, 58), здійснюються будівельні роботи по демонтажу нежитлових будівель та зелених насаджень; проект забудови вказаної ділянки відсутній, містобудівні умови та обмеження на вказану ділянку не видавалися, дозвільних документів на здійснення підготовчих робіт та на початок будівельних робіт не оформлювався, відсутня проектна документація як така, та відповідно будівельна експертиза вказаних документів не здійснювалась.

Суд, дослідивши надані сторонами документи та матеріали справи, вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення № 3914-VI від 09.10.2013 р. «Про розробку детального плану території у межах вулиць: Баштанна, Рєпіна, Фонтанська дорога у м. Одесі» Одеська міська рада порушила права Позивача, як власника будівель та споруд санаторію «Фонтан», які розміщені в місті Одесі по вул. Дмитра Донського, 3-5, та по вул. Фонтанська дорога, 58.

При вирішенні даного спору суд відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України бере до уваги обставини, встановлені Рішенням Вищого Арбітражного Суду України від 20.01.1997 р. у господарській справі № 137/7, яке набрало законної сили, за позовом Фонду державного майна України до Федерації профспілок України, Фонду соціального страхування України та АТ «Укрпрофоздоровниця» про визнання недійсним установчих документів АТ «Укрпрофоздоровниця», та яке стало підставою для видачі реєстраційного посвідчення позивачу.

Так, розглядаючи господарську справу № 137/7 та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, Вищий Арбітражний Суд України встановив, що установчий договір і статут Акціонерного товариства «Укрпрофоздоровниця» відповідають вимогам ст.ст. 1-4, 24-40 ЗУ «Про господарські товариства» та ЗУ «Про підприємництво»; позивач спирається на постанови ВРУ від 10.04.1992 р. та від 04.02.1994 р., якими не визначено ні склад майна, ні громадських організацій, яких вони стосуються; зазначене майно з моменту його передачі профспілкам у встановленому порядку державою не вилучалося; право профспілок на володіння, користування і розпорядження майном відповідно до ст. ст. 28, 48, 49 ЗУ «Про власність» підтверджено; АТ «Укрпрофоздоровниця» створено законно, підстав для визнання установчого договору про його створення та статуту недійсним немає; посилання Фонду державного майна України на те, що він є органом управління майна АТ «Укрпрофоздоровниця» не ґрунтується на законі і суперечить фактичним обставинам справи та закону.

Крім того, суд бере до уваги обставини, встановлені Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 30 жовтня 2007 року по справі № 9-30-24/2-03-282, яка набрала законної сили, а тому відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Так, розглядаючи справу № 9-30-24/2-03-282 Одеський апеляційний господарський суд встановив наступне:

28.04.2000 р. Одеська міська рада прийняла рішення № 926-ХХШ «Про надання згоди щодо передачі з колективної власності до комунальної власності територіальної громади м. Одеси обєктів комунального призначення, інженерних мереж, будівель та споруд санаторіїв закритого акціонерного товариства «Укрпрофоздоровниця», в тому числі п. 1.2 зазначеного рішення Одеська міська рада надала згоду щодо передачі з колективної власності ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» до комунальної власності територіальної громади м. Одеси в існуючому технічному стані будівель та споруд, котельні, трансформаторних, інженерних мереж водо, тепло, електропостачання, водовідведення санаторію «Фонтан».

12.06.2000 р. Одеським міським головою було видане розпорядження № 494-01р «Про прийняття на баланс управління охорони здоровя інженерних мереж, будівель та споруд, матеріальних цінностей санаторію «Фонтан» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця». Наказом управління охорони здоровя міськвиконкому № 243 створено комісію для прийняття на баланс управління інженерних мереж, будівель та споруд, матеріальних цінностей санаторію «Фонтан» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», розташованих за адресами: м. Одеса, вул. Д. Донського, 5, та м. Одеса, Фонтанська дорога, 58.

18.07.2000 р. Правлінням ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» видано наказ № 240 «Про закриття санаторію «Фонтан» Одеського дочірнього підприємства».

Підприємство «Санаторій «Фонтан» було створене Вільною профспілкою солідарних трудівників Верховної Ради України та зареєстроване Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією, як підприємство засноване на власності обєднання громадян. Засновник підприємства Вільна профспілка солідарних трудівників Верховної Ради України, передав новоствореному підприємству основні засоби згідно акту приймання-передачі від 12.07.2002 р., а саме: обєкти нерухомості та майно, розташовані в місті Одесі за адресами: вул. Д. Донського, 5, та вул. Фонтанська дорога, 58.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази набуття Вільною профспілкою солідарних трудівників Верховної Ради України права власності на вищезазначені обєкти нерухомості та майно, у звязку з чим суд приходить до висновку про неправомірність передачі майна санаторію «Фонтан» до статутного капіталу Підприємства «Санаторій «Фонтан».

Виконавчий комітет Одеської міської ради прийняв рішення № 492 від 10.09.2003 р. «Про оформлення свідоцтв про право власності на будівлі, що розташовані за адресами: Фонтанська дорога, 58, вул. Д. Донського, 5, територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради», на підставі якого були оформлені свідоцтва про право власності від 03.10.2003 р. Одеської міської ради на обєкти, розташовані за адресами: м. Одеса, Фонтанська дорога, 58, та м. Одеса, ОСОБА_4, 5.

На момент прийняття вищезазначених рішень та розпорядження, власником майна колишнього санаторію «Фонтан», яке розташовано за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 58, та вул. Д. Донського, 5, було ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», що підтверджується відповідними реєстраційними посвідченнями, що містяться в матеріалах справи.

Згідно рішення зборів акціонерів ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» від 23.06.1999 р. «Про передачу житла та трьох оздоровниць в комунальну власність м. Одеси» дозволено передачу санаторію «Фонтан» у комунальну власність міста Одеси, як компенсацію витрат на реконструкцію, ремонт та утримання житла, що передається, але п. 2 цього рішення передбачено, що передача здійснюється на підставі договору з Одеським міськвиконкомом з урахуванням умов погашення боргів та сплати податків, а умови договору попередньо мають бути погоджені з Управлінням майном Федерації профспілок України.

Як вбачається з матеріалів справи договору, який регулював би питання щодо передачі обєктів ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» (у тому числі і санаторію «Фонтан») у комунальну власність міста Одеси між Одеською міською радою чи її виконавчим органом та ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» укладено не було. Відсутні також попередні погодження умов такого договору з Федерацією профспілок України, яка є засновником ЗАТ «Укрпрофоздоровниця».

Рішення ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» від 23.06.1999 р. про передачу до комунальної власності м. Одеси житлового фонду загальною площею 20, 85 кв. м. та трьох оздоровниць, а саме санаторіїв «Фонтан» та «Перлина», а також будинку відпочинку «Маяк», в якості компенсація витрат на реконструкцію, ремонт та утримання переданого житла є пропозицією ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» на укладення договору.

У відповідності з вимогами ст. 44 Цивільного кодексу УРСР, угоди між юридичними особами повинні укладатися в письмовій формі. Письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають.

Як вбачається з обставин справи, дані умови сторонами виконані не були.

Отже, наведене свідчить про відсутність у позивача правових підстав для здійснення повноважень власника приміщень, будівель і споруд розташованих за адресами м. Одеса, Фонтанська дор. 58, і ОСОБА_4, 5, у звязку з чим висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволені позову є правомірним.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд також, погоджується із висновком суду першої інстанції щодо визнання недійсними п. 1.2 рішення Одеської міської ради від 28.04.2000 р. № 926-ХХІІІ, розпорядження Одеського міського голови від 12.06.2000 р. № 49401 та рішення виконкому Одеської міської ради від 10.09.03 р. № 492, а також виданих на підставі цих актів свідоцтв від 03.10.2003 р. про право власності Одеської міської ради на нерухоме майно, розташоване в м. Одеса за адресами: вул. Фонтанська дорога 58 та вул. Д.Донського 5, оскільки вказані акти органів місцевого самоврядування щодо прийняття в комунальну власність нерухомого майна колишнього санаторію «Фонтан», прийняті без наявності правових підстав для переходу права власності на вказане майно від ЗАТ «Укрпрофоздоровниця».

Ч. 1 ст. 72 КАС України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 72 КАС України наведені вище обставини, встановлені Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 30 жовтня 2007 року по справі № 9-30-24/2-03-282, яка набрала законної сили, не потребують доказуванню при розгляді даної справи, оскільки в даній справі беруть участь особи, щодо яких ці обставини встановлені.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що Одеська міська рада не мала правових підстав для здійснення повноважень власника приміщень, будівель і споруд санаторію «Фонтан», які розміщені в місті Одесі по вул. Фонтанська дорога, 58, та здійснила реєстрацію права власності Одеської міської ради передчасно.

Натомість позивач з моменту оформлення у 1997 році права власності набув правомочності щодо володіння, користування і розпорядження, яких позивач міг бути позбавлений лише у випадках, встановлених законом.

Стаття 321 ЦК України встановлює принцип непорушності права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження обєктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Крім того, суд зазначає, що п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на зміну цільового призначення окремих земельних ділянок рекреаційного призначення в містах та інших населених пунктах» від 17.03.2011 № 3159-VI введено мораторій строком на пять років на зміну цільового призначення окремих земельних ділянок рекреаційного призначення незалежно від форми власності в містах та інших населених пунктах, а саме земельних ділянок зелених зон і зелених насаджень.

Відповідно до ст.ст. 50, 51 Земельного кодексу України до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів. До земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, обєктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних обєктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших обєктів стаціонарної рекреації.

Частинами 3, 4 статті 52 Земельного кодексу України визначено, що на землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель. Порядок використання земель рекреаційного призначення визначається законом.

Пунктом 2.1 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України 10.04.2006 N 105, та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 27 липня 2006 р. за N 880/12754, наведено визначення терміну «Зелені насадження», під яким розуміється деревна, чагарникова, квіткова та травяна рослинність природного і штучного походження на визначеній території населеного пункту.

Матеріалами справи, а саме ОСОБА_1 державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 24.06.2015 р., даними відкритої кадастрової карти за кадастровим номером :27:009:0086, договором оренди землі від 29.10.2009 р., укладеним між відповідачем та третьою особою, підтверджується, що земельна ділянка, розміщена за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 58, належить до земель рекреаційного призначення, у звязку з чим суд приходить до висновку, що на зазначену територію поширюється дія мораторію, введеного Законом України «Про мораторій на зміну цільового призначення окремих земельних ділянок рекреаційного призначення в містах та інших населених пунктах» від 17.03.2011 № 3159-VI, що є чинним на сьогоднішній день та припинить свою дію у 2017 році.

Однак, незважаючи на мораторій, 29 квітня 2015 року на засіданні містобудівної ради при Управлінні архітектури та містобудування Одеської міської ради було запропоновано детальний план території у межах вулиць Баштанна, Рєпіна та Фонтанська дорога, який був розроблений та поданий для розгляду ТОВ «Благо-Інвест Плюс. Згідно з проектом ДПТ на територія колишнього санаторію розподіляється на дві функціональні зони. Зона, яка тяжіє до Фонтанської дороги, призначається для розміщення обєктів громадського призначення. У глибині території групуються обєкти житлового комплексу. У зоні громадського призначення пропонується розміщення загальноосвітньої школи, культової споруди. У житловій зоні: два 2-секційних 12-поверхових житлових будинки з дитячим дошкільним закладом та 3-секційний 7-8-поверховий житловий будинок, дитячі майданчики, сквер. Малоцінна забудова підлягає знесенню (за умови вирішення майнових питань з власниками нерухомого майна).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про неправомірність прийняття Одеською міською радою рішення № 3914-VI від 09.10.2013 р. «Про розробку детального плану території у межах вулиць: Баштанна, Рєпіна, Фонтанська дорога у м. Одесі», оскільки воно було прийняте в період дії мораторію на зміну цільового призначення окремих земельних ділянок рекреаційного призначення незалежно від форми власності в містах та інших населених пунктах, а саме земельних ділянок зелених зон і зелених насаджень, та порушує право власності позивача

Суд вважає безпідставними та необґрунтованими доводи третьої особи стосовно того, що користувач самостійно визначає вид використання земельної ділянки, оскільки частиною 5 ст. 20 Земельного кодексу України встановлено, що види використання земельної ділянки можуть буди визначені землевласником або землекористувачем лише в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони).

Також суд не приймає до уваги доводи Відповідача та третьої особи стосовно того, що в реєстраційних посвідченням власником будівель та споруд санаторію «Фонтан» зазначено Акціонерне товариство «Укрпрофоздоровниця», тоді як до суду звернулось ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», оскільки право власності Позивача підтверджується Рішенням Вищого Арбітражного Суду України від 20.01.1997 р. у господарській справі № 137/7 та Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 30 жовтня 2007 року по справі № 9-30-24/2-03-282, які набрали законної сили.

Так, матеріалами справи підтверджується, що в 1998 році Акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» змінило свою назву на Закрите акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», а 2011 році на Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», що підтверджується статутами товариства від 04.12.1991 р, від 17.04.1997 р., від 14.04.1998 р. та від 29.03.2011 р. Також, підтвердженням того, що Акціонерне товариство «Укрпрофоздоровниця» лише змінювало своє назву є відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, згідно яких 23.12.1991 р. товариство було взято на облік в ДПI у Печерському районi ГУ ДФС у м. Києві, а в 19.05.1994 р. в Головному управлінні регіональної статистики.

Оскільки зміна найменування юридичної особи не потребує застосування процедури припинення і як наслідок не передбачає правонаступництва, Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» є належним позивачем по даній справі.

Ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства» (зі змінами) визначені типи акціонерних товариств (публічні акціонерні товариства та приватні акціонерні товариства). Зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням.

У свою чергу, відповідно до частини пятої розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про акціонерні товариства» (зі змінами) статути та внутрішні положення акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, підлягають приведенню у відповідність із нормами цього Закону не пізніше ніж протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом, зокрема внесенням змін до статуту товариства, які в тому числі передбачають зміну найменування акціонерного товариства з відкритого або закритого акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство чи з відкритого або закритого акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство за умови, що кількість акціонерів на дату внесення таких змін не перевищує 100 осіб, а також виконання всіх інших вимог цього Закону у статуті товариства. При цьому приведення діяльності у відповідність із нормами цього Закону, статутів та внутрішніх положень акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, у тому числі зміна найменування акціонерних товариств з відкритого або закритого на публічне або приватне, не є перетворенням та не потребує застосування процедури припинення.

Аналогічна позиція викладена в Розясненнях ОСОБА_1 державних закупівель та державного замовлення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо застосування законодавства у сфері державних закупівель від 07.07.2011 р.

Окрім того, відповідно до Наказу Міністерства Юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 р. «Про затвердження тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», яким керувався відповідач при здійсненні реєстрації права власності за Одеською міською радою та внесенням запису про припинення права власності позивача, у п 3.13 передбачає наступне:

У разі відмови, у випадках, передбачених законом, від права власності чи іншого речового права на нерухоме майно власником (власниками) чи правокористувачем (правокористувачами) реєстратору БТІ подається заява про відмову від права власності та інших речових прав на нерухоме майно за формою, визначеною у додатку 9.

У випадку відмови від права власності на нерухоме майно справжність підпису власника (власників) такого майна на заяві, поданій особисто, засвідчується нотаріусом.

Разом із заявою про відмову від права власності та інших речових прав на нерухоме майно подаються правовстановлювальні документи, на підставі яких була проведена державна реєстрація прав.

Моментом прийняття заяви про відмову від права власності та інших речових прав на нерухоме майно вважається внесення реєстратором БТІ запису в журнал обліку заяв про державну реєстрацію прав з присвоєнням порядкового номера.

За результатом розгляду заяви про відмову від права власності та інших речових прав на нерухоме майно реєстратор БТІ вносить запис про відмову від права власності чи іншого речового права на нерухоме майно до відповідного розділу Реєстру прав або приймає рішення про відмову у її задоволенні за формою, визначеною у додатку 10.

Одночасно з внесенням запису про відмову від права власності чи іншого речового права на нерухоме майно до відповідного розділу Реєстру прав реєстратором БТІ на оригіналах правовстановлювальних документів робиться відмітка «Анульовано», яка посвідчується підписом реєстратора БТІ та скріплюється печаткою БТІ. Оригінали анульованих правовстановлювальних документів підшиваються до реєстраційної справи. Заявнику (заявникам) надається витяг з Реєстру прав.

Про внесення запису про відмову від права власності на нерухоме майно до відповідного розділу Реєстру прав реєстратор БТІ у одноденний строк письмово повідомляє органи місцевого самоврядування, а у випадку відмови правокористувача (правокористувачів) - власника (власників) нерухомого майна.

Відповідно до даних інвентаризаційної справи БТІ, яку було долучено до матеріалів справи відповідачем, не вбачається будь-якої заяви позивача про відмову від права власності у звязку із необхідністю передачі майна до комунальної власності міста Одеси. Також справа не містить анульованих реєстраційних посвідчень від 15.07.1997 р. та 16.10.1997 р., виданих Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації, відповідно до яких позивач є власником будівель та споруд санаторію «Фонтан», які розміщені в місті Одесі по вул. Дмитра Донського, 3-5, та по вул. Фонтанська дорога, 58.

Згідно ч. 1 ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст. 162 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення субєкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Рішенням Конституційного Суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) Справа N 1-10/2004 від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому звязку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом обєктивного і прямо не опосередкований у субєктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним обєктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Крім того, суд враховує правовий висновок, зроблений у постанові Верховного Суду України від 21.05.2012 у справі № 6-20цс11, яка згідно із частиною першою статті 360-7 Цивільного процесуального кодексу України є обовязковою для всіх судів України, про те, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов до висновку про обґрунтованість і доведеність вимог Позивача та наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню Рішення Одеської міської ради № 3914-VI від 09.10.2013р. «Про розробку детального плану території у межах вулиць: Баштанна, Рєпіна, Фонтанська дорога у м. Одесі», оскільки зазначене рішення органу місцевого самоврядування прийняте без наявності правових підстав для переходу права власності на вказане майно від Позивача та з порушенням мораторію, введеного Законом України «Про мораторій на зміну цільового призначення окремих земельних ділянок рекреаційного призначення в містах та інших населених пунктах» від 17.03.2011 № 3159-VI.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 9, 69-71, 86, 158-163, 167, 254 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Одеської міської ради №3914-VI від 09.10.2013 року "Про розробку детального плану території у межах вулиць: Баштанна, Рєпіна, Фонтанська дорога у м. Одесі".

Стягнути з Одеської міської ради (код 26597691) на користь Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (код 02583780) судовий збір у розмірі 73 (сімдесят три) гривні 08 коп.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до суду першої інстанції апеляційної скарги в 10 денний строк з дня виготовлення вмотивованої частини постанови.

Суддя:

16.10.2015