Справа № 814/3026/15
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2015-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.09.2015 р. Справа № 814/3026/15
Суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Лебедєва Г.В. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 районного центра зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 515,49 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 районного центра зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 515,49 грн.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 106 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позивачем надіслано відповідачу копію позовної заяви та доданих до неї документів. Згідно з п.4 ч.1 ст. 183-2 КАС України судом 28.08.2015 року винесено ухвалу про відкриття скороченого провадження по справі, яку направлено відповідачу для надання заперечення по справі або заяви про визнання позову.

Судова кореспонденція була надіслана відповідачу за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

15.09.2105 року відповідач ухвалу від 28.08.2015 року про відкриття скороченого провадження отримав, про що свідчить підпис з датою про отримання кореспонденції на повідомленні про врученні поштового відправлення.

Таким чином, відповідач був належним чином сповіщений про розгляд справи, але на час розгляду справи відповідачем не подано до суду заперечення проти позову та документів на їх підтвердження чи заяви про визнання позову.

Дослідивши матеріали справи в порядку скороченого провадження, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття регулює Закон України Про зайнятість населення від 05.07.2012 року №5067-VI (далі - Закон № 5067-VI). Відповідно до п.2 ст.1 Закону №5067-VI безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Згідно до п.1 ч.1 ст.43 Закону №5067-VI статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Відповідно до ч.2 ст. 43 Закону №5067-VI статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону №5067-VI реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі зайнятості особи. Частиною 1 ст. 4 Закону 5067-VI визначено, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Судом встановлено, що 28.04.2015 року відповідач звернувся до ОСОБА_1 районного центру зайнятості із заявою, відповідно до якої просив надати йому статус безробітного з виплатою допомоги по безробіттю згідно з Законами України Про зайнятість населення, Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття. У заяві від 28.04.2015 року відповідач зазначив, що він не зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, інших передбачених законом доходів не має. Згідно ч.2 ст.22 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття допомога по безробіттю виплачується з восьмого дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості. Судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_1 районним центром зайнятості було призначено та виплачено допомогу по безробіттю за період травень 2015 р. червень 2015 р. в сумі 515,49 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.07.2015 року ОСОБА_2 були надані ОСОБА_1 районному центру зайнятості документи які підтверджують його непрацездатність, а саме довідку до акта огляду МСЕК, яка була видану відповідачу 28.05.2015 року.

ОСОБА_1 районний центр зайнятості направив рекомендованим листом відповідачу претензію від 29.07.2015 року 3776 про необхідність повернення виплаченої йому допомоги по безробіттю в розмірі 515,49 гривень за період травень червень 2015 року, яка у добровільному порядку відповідачем не виконана, що й зумовило позивача звернутись до суду із даним адміністративним позовом. Згідно ст.2 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття одним з основних принципів, на підставі якого здійснюється страхування на випадок безробіття є законодавче визначення умов і порядку здійснення страхування на випадок безробіття. Серед інших, допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності, є видом матеріального забезпечення на випадок безробіття. Відповідно до ч.2 ст.36 Закону Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Таким чином, в порушення приписів вищезазначеної норми, відповідач під час перебування на обліку в ОСОБА_1 районному центрі зайнятості як безробітний та в період одержання матеріальної допомоги по безробіттю не повідомив позивача про те, що відповідно до довідки МСЕК ОСОБА_2 є непрацездатним, тобто про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Відповідно до ч.3 ст.36 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно з п.6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року № 60/62, Постановою правління Пенсійного фонду України від 13 лютого 2009 року №7-1, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Даних щодо сплати відповідачем коштів, витрачених на виплату допомоги по безробіттю, в сумі 515,49 грн. на дату розгляду справи відповідачем до суду не надано.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 районного центру зайнятості обґрунтовані, документально підтверджені, відповідають чинному законодавству, у зв'язку із чим підлягають задоволенню.

Оскільки спір вирішено на користь субєкта владних повноважень , звільненого від сплати судового збору (у редакції, що діяла до 01.09.2015 року), а також за відсутністю витрат позивача - субєкта владних повноважень, повязаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), згідно ч.4 ст.94 КАС України стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 7 - 9, 14, 70 - 72, 79, 86, 94, 128, 158-163,183-2 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 районного центра зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 515,49 грн. - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 районного центру зайнятості суму боргу у розмірі 515,49 грн. (пятсот п'ятнадцять гривень сорок дев'ять копійок). Постанова підлягає негайному виконанню. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Одеського апеляційного адміністративного суду. Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Г.В. Лебедєва