Справа № 2а-8468/11
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 року м. Київ К/800/1304/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Запорізької міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Виконавчого комітету Запорізької міської ради на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2012 року, -

у с т а н о в и л а :

У жовтні 2011 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до Виконавчого комітету Запорізької міської ради (далі - Виконком) в якому просила визнати протиправними дії та зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити їй грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів (далі - спірна допомога), передбачену частиною 11 статті 21 Закону України від 7 червня 2001 року № 2493-ІІІ «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі - Закон № 2493-ІІІ, в редакції періоду спірних правовідносин).

Посилаючись на те, що протиправними діями відповідача порушено її право на виплату спірної допомоги, позивач просила про задоволення позову.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2012 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені ним судові рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов, суди на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що позивач має право на спірну грошову допомогу, а тому дії відповідача щодо відмови у виплаті такої не ґрунтуються на вимогах закону.

Судами встановлено, що позивач, 14 березня 2011 року, була звільнена зі служби в органах місцевого самоврядування у зв'язку з ліквідацією Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради та Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради згідно частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

З 16 березня 2011 року ОСОБА_4 призначено пенсію відповідно до Закону № 2493-ІІІ, а у липні та вересні цього ж року вона зверталась до відповідача з заявою про виплату їй грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів, передбаченої частиною 11 статті 21 цього Закону.

Проте Виконком відмовив в наданні такої допомоги у зв'язку з відсутністю правових підстав для її виплати.

Так, відповідно до статті 1 Закону № 2493-ІІІ служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Цим же Законом врегульовано правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначено загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування.

У відповідності до приписів частини 7 статті 21 Закону № 2493-ІІІ пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу. Пенсія в частині, що не перевищує розміру пенсії із солідарної системи, що призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплачується за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Частина пенсії, що перевищує цей розмір, виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України.

В свою чергу, згідно з частиною 2 статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-XII) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

За приписами частини 11 статті 21 Закону № 2493-ІІІ у разі звільнення з роботи в органах місцевого самоврядування у зв'язку з виходом на пенсію посадовим особам місцевого самоврядування виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів за наявності не менше 10 років стажу на посадах в органах місцевого самоврядування чи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

Абзацом 6 статті 20 Закону № 2493-ІІІ, Крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України, а також у разі, досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону), що по суті є виходом на пенсію.

Водночас статтею 38 Кодексу законів про працю України вихід на пенсію визначається як підстава для розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Норми Закону № 3723-XII, якими врегульовані питання пенсійного забезпечення державних службовців, не передбачають права на достроковий вихід на пенсію чи скорочення пенсійного віку.

Разом із тим, така можливість передбачена статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3721-ХІІ «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» (далі - Закон № 3721-XII), який визначає основні засади державної політики щодо ветеранів праці, інших громадян похилого віку і спрямований на формування в суспільстві гуманного, шанобливого ставлення до них і забезпечення їх активного довголіття.

Відповідно до частини 1 статті 21 Закону № 3721-XII особам передпенсійного віку, трудовий договір з якими було розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, в тому числі ліквідацією, реорганізацією, перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності або штату працівників, гарантується право на достроковий вихід на пенсію за півтора року до встановленого законодавством строку, якщо вони мають страховий стаж для чоловіків - 25 років, для жінок - 20 років, а для осіб, які мають право на пенсію на пільгових умовах, - стаж роботи, який дає право на цей вид пенсії.

Зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, передбачена пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України як окрема підстава розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Звільнення за цим пунктом допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю України працівнику виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Отже, підставою для звільнення за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України не є вихід працівника на пенсію.

Таким чином, Законами № 3721-XII і № 2493-ІІІ врегульовані різні суспільні відносини: норми Закону № 3721-XII спрямовані на реалізацію державної політики щодо ветеранів праці та громадян похилого віку, а нормами № 2493-ІІІ врегульовано правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування і цей Закон є спеціальним у згаданих правовідносинах.

Системний аналіз вищезгаданих норм права давав колегії суддів підстави вважати, що Законом № 2493-ІІІ врегульовані правовідносини з приводу загальних засад діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їхнього правового статусу, порядку та правових гарантій перебування на службі в органах місцевого самоврядування, цей Закон є спеціальним у згаданих правовідносинах, однак він не передбачає права посадової особи місцевого самоврядування на скорочення пенсійного віку (граничного віку за цим Законом). Відтак і права на передбачену частиною 11 статті 21 Закону № 2493-ІІІ грошову допомогу при звільненні до досягнення граничного віку не передбачено. Підстав для вибіркового, субсидіарного, компенсаційного застосування пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України як підстави для звільнення, частини 1 статті 21 Закону № 3721-XII як підстави для скорочення пенсійного віку з частиною 11 статті 21 Закону № 2493-ІІІ як підстави для виплати грошової допомоги з урахуванням відмінності відносин, які ці норми регулюють, на думку колегії суддів, немає.

Водночас 26 листопада 2013 року Конституційний Суд України у справі № 1-14/2013 прийняв Рішення та надав висновки щодо офіційного тлумачення положення частини 13 статті 37 Закону № 3723-XII у системному зв'язку з положеннями пункту 2 частин 1, 2 статті 40 Кодексу законів про працю України, статті 21 Закону № 3721-XI, у якому зазначив, що грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів виплачується державному службовцю за умов виходу на пенсію з посади державного службовця та наявності страхового стажу, в тому числі стажу державної служби не менше 10 років. Жодних додаткових умов для виплати грошової допомоги державному службовцю у разі виходу його на пенсію в частині 13 статті 37 Закону № 3723-XII не встановлено.

Тобто, грошова допомога, передбачена вказаним законодавчим положенням, має разовий характер. Право на її одержання пов'язане з певним стажем роботи особи на посадах в органах місцевого самоврядування чи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців та припиненням цієї роботи у зв'язку з виходом на пенсію. Тому розірвання трудового договору з державним службовцем з підстав, визначених у пункті 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, не може нівелювати право посадової особи місцевого самоврядування на отримання зазначеної грошової допомоги за умови наявності відповідного стажу роботи не менше 10 років.

Отже, у разі дострокового виходу на пенсію посадової особи місцевого самоврядування відповідно до чинного законодавства, така особа, за наявності стажу роботи на посадах в органах місцевого самоврядування чи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців не менше 10 років і страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», має право на отримання грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів, яке не пов'язане з досягненням пенсійного віку, визначеного частиною 11 статті 21 Закону № 2493-ІІІ.

Відповідно до пункту 4 статті 13 Закону України від 16 жовтня 1996 року № 422/96-ВР «Про Конституційний Суд України» Конституційний Суд України приймає рішення та дає висновки у справах щодо офіційного тлумачення Конституції та законів України.

Згідно зі статтею 69 цього Закону рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Враховуючи викладене, висновки судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові 14 жовтня 2014 року № 21-281а14.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Виконавчого комітету Запорізької міської ради відхилити, а постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало