Справа № 2а/0570/22834/2011
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 року м. Київ К/9991/28553/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Маріупольського міського центру зайнятості до ОСОБА_4 про стягнення допомоги по безробіттю, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 18 січня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2012 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2011 року Маріупольський міський центр зайнятості (далі - Центр зайнятості) звернувся з позовом до ОСОБА_4 в якому просив стягнути з відповідача на його користь незаконно отриману допомогу по безробіттю у розмірі 8144,06 гривень (далі - спірні кошти).

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що відповідач, на момент звернення з заявою про надання їй статусу безробітної і протягом усього часу перебування на обліку в Центрі зайнятості, належала до категорії зайнятого населення, своєчасно не подала відомості про ці обставини, а тому виплачена їй допомога по безробіттю підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь Центру зайнятості.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 18 січня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2012 року, позов задоволено та стягнуто спірні кошти з відповідача на користь позивача.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати і відмовити у позові.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов, суди на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що відповідач, звертаючись до позивача з заявою про надання їй статусу безробітної та протягом усього часу перебування на обліку в Центрі зайнятості належала до категорії зайнятого населення, про ці обставини не повідомила, а тому виплачені їй спірні кошти підлягають поверненню.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а підстави для його скасування відсутні.

Зокрема, судами встановлено, що 25 лютого 2008 року відповідач звернулась до центру зайнятості з заявою про надання їй статусу безробітної та виплату допомоги по безробіттю.

Наказом Центру зайнятості від 25 лютого 2008 року № НТ080225 ОСОБА_4 надано статус безробітної та призначено допомогу по безробіттю. У період її перебування на обліку в Центрі зайнятості, з 25 лютого по 16 вересня 2008 року, їй виплачена допомога по безробіттю у розмірі 8144,06 гривень.

Подаючи заяву відповідач надала трудову книжку, згідно записів якої вона звільнена з останнього місця роботи 15 лютого 2008 року, при цьому вказала, що на даний час трудовою діяльністю не займається.

В подальшому позивачем проведено перевірку інформації про доходи, які отримані безробітними у період перебування їх на обліку у центрі зайнятості.

За наслідками перевірки складено акт № 61 від 19 листопада 2011 року, відповідно до якого ОСОБА_4, починаючи з 1997 року і станом на час здійснення перевірки знаходиться у трудових відносинах з житлово - будівельним кооперативом «Орджонікідзевський - 147» на умовах трудового договору № 10 від 1 травня 1997 року. На підставі вказаного трудового договору відповідач, протягом січня - березня 2008 року одержувала заробітну плату, загалом у розмірі 2460 гривень за вказаний період.

Про вищезазначені обставини відповідач не повідомила Центр зайнятості, як під час подання заяви про визнання її безробітної, так і протягом усього часу перебування на обліку у позивача.

Так, у відповідності до частини 1 статті 1 Закону України від 1 березня 1991 року № 803-ХІІ «Про зайнятість населення» (далі Закон № 803-ХІІ) зайнятість - це діяльність громадян, пов'язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що, як правило, приносить їм доход у грошовій або іншій формі, а за змістом абзацу першого частини 2 цієї статті громадяни України вільно обирають види діяльності, які не заборонені законодавством, у тому числі і не пов'язані з виконанням оплачуваної роботи, а також професію, місце роботи відповідно до своїх здібностей.

В свою чергу, відповідно до пунктів «а», «в» частини 3 статті 3 Закону № 803-ХІІ в Україні до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах: працюючі по найму на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) на підприємствах, в установах і організаціях, незалежно від форм власності, у міжнародних та іноземних організаціях в Україні і за кордоном у фізичних осіб; обрані, призначені або затверджені на оплачувану посаду в органах державної влади, управління та громадських об'єднаннях.

Водночас, згідно з приписами частини 1 статті 2 Закону № 803-ХІІ безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Окрім цього, за правилами частин 2 та 3 статті 36 статті 31 Закону України від 2 березня 2000 року № 1533-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (далі Закон № 1533-III, у редакції періоду спірних правовідносин), яка визначає права, обов'язки та відповідальність застрахованих осіб, такі особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Одним із видів матеріального забезпечення на випадок безробіття згідно із частиною 1 статті 7 Закону № 1533-ІІІ є допомога по безробіттю.

Згідно з пунктом 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 грудня 2000 року за № 915/5136), якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку.

Відповідно до підпункту 1 пункту 5.5 розділу 5 зазначеного Порядку виплата допомоги по безробіттю припиняється, зокрема, у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами).

Таким чином, наведені норми припинення виплати допомоги по безробіттю та зняття безробітних з обліку підлягають застосуванню у разі здійснення такими особами діяльності, пов'язаної з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності. Отже, укладення застрахованою особою, яка має статус безробітної, трудового договору є обставиною, що впливає на умови виплати їй допомоги по безробіттю, тому неповідомлення цією особою центру зайнятості про виникнення такої обставини свідчить про невиконання нею своїх обов'язків та відповідно до частини 3 статті 36 Закону № 1533-ІІІ є підставою для стягнення з останньої суми виплаченого їй забезпечення.

Враховуючи зазначене, оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, а тому підстав для скасування судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 18 січня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало