Справа № 815/3460/15
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/3460/15

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С. О.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Федусика А.Г.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Іллічівськ Одеської області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2015 року по справі за адміністративним позовом управління Пенсійного фонду України в м. Іллічівськ Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь управління Пенсійного фонду України в м. Іллічівськ Одеської області заборгованість зі сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 767,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що станом на 11.06.2015 р. заборгованість в сумі 767,00 грн. самостійно відповідачем не сплачена, що підтверджується повідомленням-розрахунком на ОСОБА_1, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із вищезазначеними позовними вимогами.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не надходило, колегія суддів відповідно до ст. 197 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи у письмовому провадженні.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 (податковий номер - НОМЕР_1) була зареєстрована як фізична особа-підприємець з 19.08.2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця.

З 20.08.2008 року ОСОБА_1 взята на облік в управлінні Пенсійного фонду України в м. Іллічівськ Одеської області за № , як платник збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до ст. 1 Закону України «Про збір на загальнообов'язкове пенсійне страхування» №400/97-ВР від 26.06.1997 року.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 протягом 2010 року працювала за спрощеною системою оподаткування, а саме сплачувала єдиний податок.

За таких підстав фізична особа - підприємець ОСОБА_1 повинна сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у 2010 році. Відповідно до розрахунку Управління розмір нарахованих страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за 2010 рік становить 767,00 грн.

Всупереч цьому, відповідач - ОСОБА_1 не здійснила доплату до мінімального страхового внеску, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість за 2010 рік в сумі 767,00 грн.

Судом встановлено, що з 01.07.2010 року розмір мінімального страхового внеску складав 294,82 грн., з 01.10.2010 року - 301,12 грн., з 01.12.2010 року - 306,10 грн.

Управлінням Пенсійного фонду України в м. Іллічівськ Одеської області видано вимогу про сплату боргу від 10.09.2013 року №Ф-652 на суму 767,00 грн., яка отримана боржником ОСОБА_1 16.09.2013 року.

Суд встановив, що відповідач не сплатила суму заборгованості в розмірі 767,00 грн. в зазначені у вимозі строки.

Судом встановлено, що вимога УПФУ в м. Іллічівськ Одеської області від 10.09.2013 року №Ф-652 на суму 767,00 грн. була передана на примусове виконання до відділу ДВС Іллічівського міського управління юстиції Одеської області. Постановою державного виконавця від 06.04.2015 року (ВП № 47104022) відкрито виконавче провадження з виконання вимоги про сплату боргу № Ф-652 від 10.09.2013 року про стягнення з відповідача недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 767,00 грн. (а.с. 12).

Таким чином, з даного нормативно-правового акта випливає, що вимога позивача № Ф-652 від 10.09.2013 року є виконавчим документом, який належить до виконання в ДВС.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вимога про сплату недоїмки зі страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування є виконавчим документом, який належить до виконання ДВС. Суб'єкт владних повноважень позбавлений можливості звертатися до адміністративного суду із заявами, в яких ставиться вимога про підтвердження власного рішення, яке ухвалено в межах наданих йому законом повноважень. З огляду на зазначене дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 767,00 грн. є такими, що не можуть бути задоволеними.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п.5 ст.14 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" відповідач є страхувальником та сплачує страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до закону.

Згідно п.6 ч.2 ст.17 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Згідно п.п.3, 4 статті 18 Закону № 1058 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, що справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом. Страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство.

Згідно зі ст.5 Закону № 1058 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; платники страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

Відповідно до п.п.4 п.8 розділу XV "Перехідних положень" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (в редакції Закону України "Про внесення змін до законів України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" та "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від 08.07.2010року N 2461-VI) фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок) зобов'язані сплачувати страхові внески у розмірі, який визначається ними самостійно, при цьому сума страхового внеску з урахуванням частини єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески.

Статтею 53 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" від 27.04.2010 р. № 2154-VI встановлено з 1 липня 2010 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 888 гривень, з 1 жовтня 2010 року 907 грн. 00 коп., з 1 грудня 2010 року 922 грн. 00 коп., таким чином мінімальний страховий внесок на місяць у третьому кварталі 2010 року становив 294 грн. 82 коп., у жовтні-листопаді 2010 року 301 грн. 12 коп., у грудні 2010 року 306 грн. 10 коп.

Частинами четвертою та шостою статті 20 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду. Страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом для відповідача є квартал.

Згідно п.3 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" від 03.07.1998 р. № 727/98, відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують відповідні суми внесків до Пенсійного фонду України.

Частиною 6 ст.18 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (діючої на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Частиною 12 ст.20 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Відповідно до частини другої та абзаців першого, восьмого частини третьої статті 106 Закону № 1058-IV (чинних на час виникнення спірних відносин) суми страхових внесків, своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами ПФУ у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Територіальні органи ПФУ за формою і у строки, визначені правлінням ПФУ, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

У разі якщо страхувальник, який одержав вимогу територіального органу ПФУ про сплату недоїмки і протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму недоїмки разом із застосованою до нього фінансовою санкцією, включеною до вимоги, або не узгодив вимогу з відповідним органом ПФУ, або не оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив вимогу, але не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги, відповідний орган ПФУ звертається в установленому законом порядку і подає вимогу про сплату недоїмки до відповідного підрозділу державної виконавчої служби. У зазначених випадках орган ПФУ також має право звернутися до суду чи господарського суду з позовом про стягнення недоїмки. У разі звернення органу ПФУ з позовом про стягнення недоїмки до суду передбачені законодавством заходи досудового врегулювання спорів не застосовуються.

Як зазначалось вище, вимога УПФУ в м. Іллічівськ Одеської області від 10.09.2013 року №Ф-652 на суму 767,00 грн. була передана на примусове виконання до відділу ДВС Іллічівського міського управління юстиції Одеської області. Постановою державного виконавця від 06.04.2015 року (ВП № 47104022) відкрито виконавче провадження з виконання вимоги про сплату боргу № Ф-652 від 10.09.2013 року про стягнення з відповідача недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 767,00 грн. (а.с. 12).

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що вимога про сплату боргу вже звернута до виконання в рамках виконавчого провадження, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові від 03 жовтня 2013 року по справі № 21-359а13.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що постанова Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Іллічівськ Одеської області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: А.Г. Федусик