Справа № 2а-356/12/0970
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 р. Справа № 876/6535/13

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.03.2013 року у справі за позовом Тисменицького районного центру зайнятості - робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття до ОСОБА_1 про стягнення коштів в сумі 3915,23 грн.,

ВСТАНОВИЛА :

Тисменицький районний центр зайнятості - робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття 02.02.2012року звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів в сумі 3915,23 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідачу по справі - ОСОБА_1 надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю. При здійснені аналізу бази даних, позивачем виявлено факт подання відповідачем недостовірних даних, що мало місце під час одержання допомоги по безробіттю. Зазначає, що відповідачу запропоновано добровільно повернути виплачену допомогу по безробіттю в розмірі 3915, 23 грн., однак вказані кошти на момент звернення до суду залишилась неповернутими.

Оскаржуваною постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.03.2013 року позовну заяву - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Тисменицького районного центру зайнятості кошти в сумі 3915 грн. 23 коп.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, що не допустив умисного невиконання обов'язків щодо не повідомлення центру зайнятості про обставини, що впливають на умови виплати соціальної допомоги, так як не перебував у трудових відносинах на момент виплати допомоги по безробіттю, тобто з 03.05.11р. по 23.12.11р., і взагалі з 28.11.05р. ні з ким не перебував у трудових відносинах, а про існування трудової угоди, зареєстрованої в Івано-Франківському міському центрі зайнятості 12.07.07р взагалі нічого не відомо.

Відповідно до ч.1 ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. В трудовій книжці серії НОМЕР_1 в період з 28.11.05р. по теперішній час жодного запису про прийняття на роботу немає.

Центр зайнятості зобов'язаний перевіряти достовірні дані, які є підставою для надання особі статусу безробітної та взаємодіяти з Державною податковою адміністрацією України та Пенсійним фондом України з метою отримання інформації про отримані особами, які перебувають на обліку у Державній службі зайнятості , як безробітні, доходів від провадження підприємницької діяльності, виконання робіт за трудовим договором за цивільно-правовими договорами. Обов'язок реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, укладених між фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами-роботодавцями до трудових книжок працівників покладено на державну службу зайнятості порядком реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 08.06.2001р. № 260.

Відповідно до Порядку укладений у письмовій формі трудовий договір між працівником і фізичною особою у трьох примірниках фізична особа повинна подати на реєстрацію до державної служби зайнятості за місцем свого проживання у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи.

Відповідальна особа центру зайнятості в день подання фізичною особою (або за нотаріальним дорученням уповноваженою нею особою) трудового договору, а у разі відсутності працівника при проведенні реєстрації трудового договору - в день подання фізичною особою (або за нотаріальним дорученням уповноваженою нею особою) документів, передбачених пунктом 4 цього Порядку, реєструє його у книзі реєстрації трудових договорів за формою, згідно з додатком. Трудовому договору присвоюється номер, за яким він зареєстрований у книзі, і ставиться дата його реєстрації. Фізична особа зобов'язана вручити під розписку працівникові один примірник зареєстрованого трудового договору протягом трьох робочих днів з дня його надходження, про що робиться відповідний запис у книзі реєстрації, а також повернути йому трудову книжку із записом про прийняття на роботу.

Записи про реєстрацію та зняття з реєстрації трудового договору дають право фізичній особі внести записи до трудової книжки працівника про прийняття та звільнення його з роботи. Посадова особа центру зайнятості підтверджує особистим підписом записи, унесені фізичною особою до трудової книжки працівника, і засвідчує їх печаткою. Однак, жодного запису про реєстрацію чи зняття з реєстрації трудового договору в моїй трудовій книжці немає і не відомо яким чином, і ким трудова угода зареєстрована в Івано-Франківському міському центрі зайнятості 12.07.07р.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що наказ від 23.12.2011 року № №НТ111223, який прийнятий позивачем у зв'язку з виявленням факту подання недостовірних даних, та на підставі якого припинено виплату допомоги по безробіттю, визнано в судовому порядку правомірним.

Відповідно ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У відповідності до п. 6.14 "Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності" затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №307 від 20.11.2000 р., якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем направлялося відповідачу повідомлення про необхідність повернення виплачених коштів в сумі 3915,23 грн., однак вказана сума Тисменицькому районному центру зайнятості відповідачем не повернута.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Тисменицького районного центру зайнятості із заявою про вирішення питання працевлаштування надати статус безробітного з виплатою допомоги по безробіттю. Відповідно до наказу від 04.05.2011 року №НТ110504 йому надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю.

Відповідно до положення ст. 2 Закону України "Про зайнятість населення " (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Згідно ч. 2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Під час інформаційного обміну щодо надання та використання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців, позивачем виявлено факт подання відповідачем недостовірних даних, а саме 12.07.2007 року в Івано-Франківському міському центрі зайнятості зареєстровано трудовий договір між підприємцем ОСОБА_2 та найманим працівником ОСОБА_1, який на даний час сторонами не розірваний.

Таким чином, відповідач під час реєстрації в Тисменицькому центрі зайнятості, як безробітний, належав до зайнятого населення. Про цей факт на день надання статусу безробітного і протягом перебування на обліку в центрі зайнятості він не повідомив, що є порушенням ч. 2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

У зв'язку з виявленням факту подання недостовірних даних, позивачем видано наказ від 23.12.2011 року №НТ111223, на підставі якого відповідача знято з обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, та припинено виплату допомоги по безробіттю.

Не погоджуючись із вищезазначеним наказом від 23.12.2012 року, відповідач оскаржив його в судовому порядку.

Так, постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06.04.2912 року по справі №0915/239/12 (провадження №2-а/0915/1095/12 за позовом ОСОБА_1 до Тисменицького районного центру зайнятості Івано-Франківської області визнано нечинним та скасовано наказ Тисменицького центру зайнятості від 23.12.2011 року №НТ11223 про припинення виплати допомоги по безробіттю. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.012013 р. постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06.04.2012 р. скасовано, в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про визнання нечинним наказу від 23.12.2011 р. №НТ111223-- відмовлено.

Таким чином, наказ від 23.12.2011 року № №НТ111223, який прийнятий позивачем у зв'язку з виявленням факту подання недостовірних даних, та на підставі якого припинено виплату допомоги по безробіттю, визнано в судовому порядку правомірним.

Відповідно ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У відповідності до п. 6.14 "Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності" затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №307 від 20.11.2000 р., якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем направлялося відповідачу повідомлення про необхідність повернення виплачених коштів в сумі 3915,23 грн., однак вказана сума Тисменицькому районному центру зайнятості відповідачем не повернута. Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи допущені відповідачем порушення, які призвели до безпідставної виплати допомоги по безробіттю, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.03.2013 року у справі № 2а-356/12/0970 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

Д.М. Старунський