Справа № 22-а-9170/11
Суддя: Олійник В. І.
Дата ухвалення: 2011-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого-судді Олійника В.І.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Панасюка С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні апеляційного суду Київської області адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області на постанову Тетіївського районного суду Київської області від 29 квітня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та визнання відмови управління Пенсійного фонду України в Тетіївському районі щодо перерахунку та виплати щомісячної допомоги до пенсії як дитині війни неправомірною та стягнення невиплаченої щомісячної державної соціальної допомоги «Дітям війни», -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2008 року позивачка звернулася до суду з позовом, у якому зазначила, що вона є дитиною війни, а тому, згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» їх щомісячно, починаючи з 01 січня 2006 року, повинна була виплачуватися соціальна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Проте протягом 2006-2008 років вказана соціальна допомога не виплачувалась, і вона, посилаючись на зазначену норму Закону та рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-РП, яким були визнані неконституційними окремі положення Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» та рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-РП/2008, просила визнати неправомірними дії відповідача управління Пенсійного фонду в Тетіївському районі щодо відмови їй у проведенні нарахування та виплаті соціальної допомоги відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, починаючи від 01 січня 2006 року до 31 грудня 2007 року, відновити пропущений строк звернення до суду та зобовязати управління Пенсійного фонду в Тетіївському районі нарахувати на її користь недоплачену щомісячну соціальну допомогу за 2006-2007 роки в сумі 2733 грн. 30 коп.

Постановою Тетіївського районного суду Київської області від 29 квітня 2009 року позов задоволено частково.

Визнано відмову управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі щодо перерахунку та виплати ОСОБА_1 щомісячної доплати до пенсії, як дитині війни, виходячи з розміру 30% мінімальної пенсії за віком за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», неправомірною.

Зобовязано управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі здійснити нарахування та виплату недоотриманої щомісячної доплати до пенсії ОСОБА_1, за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року в розмірі 735 (сімсот тридцять пять) грн. 20 коп.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області просить скасувати постанову Тетіївського районного суду Київської області від 29 квітня 2009 року та прийняти нову, якою у задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Преамбулою Закону України "Про соціальний захист дітей війни" визначено, що цей Закон установлює правовий статус дітей війни і визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею 6 зазначеного Закону передбачена державна соціальна підтримка дітей війни, за змістом якої дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст.7 цього Закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

По справі встановлено, що позивачка перебуває на обліку в управління Пенсійного фонду України у Тетіївському району Київської області, отримує пенсію за віком та має статус дитини війни і відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на державну соціальну підтримку у вигляді підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Проте, така надбавка у визначеному розмірі позивачці у 2007 році не виплачувалась, оскільки пунктом 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було зупинено з урахуванням статті 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яка передбачала, що у 2007 році підвищення пенсії або щомісячного грошового утримання, яке виплачується замість пенсії, згідно статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами, окрім тих, на яких розповсюджується дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Згідно статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам війни підвищення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, виплачується незалежно від встановлення інвалідності та у розмірі встановленому для учасників війни 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Тим самим, прийнятті Законом України «Про державний бюджет на 2007» положення звузили значною мірою гарантовані конституцією України та Законом України «Про соціальний захист дітей війни» права позивачки на соціальний захист, зокрема на отримання щомісячного підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнано неконституційним положення пункту 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» щодо зупинення дії на 2007 рік статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням статті 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

Після прийняття Конституційним Судом України вказаного рішення знову почали діяти положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» й у позивачки відновилось право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком.

Ухвалюючи постанову про часткове задоволення позову, суд обґрунтовано виходив із засад пріоритетності законів над підзаконними актами та прийшов до правильного висновку про те, що відповідач, як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинен був діяти у відповідності з вимогами ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і здійснити позивачу відповідні нарахування, але у порушення вимог указаної статті таких нарахувань не проводив, чим і допустив протиправну бездіяльність.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни обґрунтовано не взяті судом до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не виступає предметом даного спору. Проблеми надання бюджетних коштів відповідачу для виконання покладених на нього обовязків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом не розглядались.

Проте, колегія суддів не можна погодитись з висновком суду в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 735 (сімсот тридцять пять) грн. 30 коп. за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року як недоплачену суму надбавки до пенсії, як дитині війни, оскільки вчинення цієї дії щодо нарахування, перерахунку та виплати конкретних сум з урахуванням раніше виплачених сум є виключною компетенцією тільки управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку про часткове скасування постанови суду та прийняття нової постанови.

Керуючись ст. ст. 198, 201, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області задовольнити частково.

Постанову Тетіївського районного суду Київської області від 29 квітня 2009 року скасувати в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 735 (сімсот тридцять пять) грн. 30 коп. за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 як недоплачену суму надбавки до пенсії, як дитині війни і прийняти в цій частині нову постанову.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 невиплачену щомісячну державну соціальну допомогу в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період від 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з урахуванням виплачених за цей період коштів.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: