Справа № 804/13208/15
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Естрея" про стягнення заборгованості у розмірі 16 546,89 грн.
Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Естрея» кошти у сумі 16 546,89 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що кошти у розмірі 16 546,89 грн. є сумою збитків, які заподіяні відповідачем бюджету під час завищення вартості виконаних проектних робіт, яке виникло внаслідок не застосування виконавцем робіт понижуючого коефіцієнту 0,35 до вартості проектних робіт з капітального ремонту, що є порушенням пункту 1.5 а) Правил визначення вартості проектно-вишукувальних робіт з будівництва, що здійснюється на території України ДБН Д1.1-7-2000, затверджених наказом Держбуду України від 14.12.2000 року № 285, п. 30 Збірника цін на проектні роботи для капітального ремонту будівель і споруд (тимчасовий), обліковується у збірнику «Ціноутворення в будівництві» № 5,6,7 за 2005 рік.
Ухвалою суду від 04.09.2015 року відкрито провадження у справі.
Ухвалою суду від 21.10.2015 року поновлено позивачу строк звернення з адміністративним позовом до суду.
Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та повідомив суд про те, що позовна заява подана ним на реалізацію владно-управлінських функцій передбачених статтею 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні». Також позивач повідомив суд про те, що лише протиправні дії відповідача щодо надання на підпис Лозуватській сільській раді кошторису та акту виконаних робіт призвели до завдання збитків бюджету на суму 16 546,89 грн. На думку позивача, у діях сільського голови Лозуватської сільської ради не має протиправності, оскільки останній не є спеціалістом в сфері будівництва та не міг перевірити розрахунки відповідача.
Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову оскільки акт ревізії, у якому зафіксовані виявлені порушення та зазначено розмір збитків є лише носієм доказової інформації, а тому сама по собі не зумовлює жодних правових наслідків, а також не впливає на права та обовязки відповідача. Відповідачем дотримано порядку визначення вартості робіт із виготовлення проекту на капітальний ремонт приміщення початкової школи.
Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.
Позивачем проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Лозуватської сільської ради за період з 01.01.2013 року по 01.03.2014 року.
Вказане порушення також підтверджено під час проведення зустрічної звірки відповідача.
У акті ревізії позивач чітко вказує на те, що порушення допущено саме сільським головою ОСОБА_6, яким підписано акти приймання передачі робіт із завищеною вартістю.
Згідно з Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення) Державна фінансова інспекція України (далі - Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.
Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).
Відповідно до підпункту 21 пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.
Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-XII "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2939-XII), згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.
При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.
Отже, у органу державного фінансового контролю є право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.
Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не за поданням адміністративного позову підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня 2014 року (справа № 21-40а14) та від 13 травня 2014 року (справа № 21-89а14).
За вказаних обставин позивач праві предявити позов про стягнення збитків.
Справа за позовом органу державного фінансового контролю є адміністративною, оскільки останній здійснює у спірних правовідносинах владно-управлінські функції згідно пункту 7 статті 10 Закону № 2939-XII.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов'язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди.
За статтею 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські зобов'язання можуть виникати внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання.
Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому суду слід відрізняти обов'язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що випливає з договору (статті 623 ЦК України) , від позадоговірної шкоди, тобто від зобов'язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 ЦК України).
Водночас необхідно враховувати, що можуть мати місце випадки, коли сторони перебувають у договірних відносинах, але заподіяння шкоди однією із сторін іншій стороні не пов'язане з виконанням зобов'язання, що випливає з цього договору. За таких обставин, незалежно від наявності договору, при вирішенні спору слід керуватися нормами ЦК України та ГК України щодо відшкодування позадоговірної шкоди.
Правильне розмежування підстав відповідальності необхідне ще й тому, що розмір відшкодування збитків, завданих кредиторові невиконанням або неналежним виконанням зобов'язань за договором, може бути обмеженим (стаття 225 ГК України) , а при відшкодуванні позадоговірної шкоди, остання підлягає стягненню у повному обсязі (стаття 1166 ЦК України) .
Зазначене розмежування підстав відповідальності потрібне також тому, що збитки, заподіяні невиконанням договірних зобов'язань, повинен відшкодувати контрагент за договором, а позадоговірну шкоду відшкодовує особа, яка її завдала.
Відповідно до загальних підстав відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди (збитків) підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Як вбачається з позовної заяви та пояснень позивача збитки стягуються внаслідок неналежного розрахунку розміру проектних робіт за договором про виконання проектних робіт.
Отже, позивачем стягуються збитки заподіяні неналежним виконання договірних зобов'язань, які виникли між відповідачем та Лозуватською сільською радою.
Відповідно до підпункту 21 пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, позивач, як орган державної влади, вправі визначати розмір завданих державі чи обєкту контролю збитків лише згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Визначати збитки іншим шляхом позивач не в праві.
Суд зазначає, що розмір збитків завданих державі чи обєкту контролю може бути визначений згідно Тимчасової методики визначення розміру шкоди (збитків), яка завдана порушенням господарських договорів, схвалена Державною комісією ОСОБА_7 Міністрів СРСР по економічній реформі 21.12.1990 року, яка є чинною на території України у відповідності до постанови Верховної ОСОБА_7 України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» або згідно Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року № 116 разом із Методикою оцінки майна, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 року № 1891.
Вказаними нормативно-правовими актами визначено порядок обрахунку розміру збитків, обставини, які повинні бути враховані під час визначення розміру збитків, а також порядок оформлення обрахунку розміру збитків (розрахунок суми збитків або акт комісії тощо).
Позивач не визначав розмір заподіяної шкоди згідно методики, яка затверджена Кабінетом Міністрів України, оскільки останнім не надано суду доказів, які ю підтверджували вказану обставину. Вказане підтверджується також поясненнями представника позивача, які були надані у судовому засіданні.
Сам суд не в праві підміняти собою орган державної фінансової інспекції та самостійно визначати розмір заподіяних збитків.
Суд вправі перевірити лише правильність обчислення позивачем розміру завданих збитків (постанови Верховного Суду України від 15 квітня 2014 року (справа № 21-40а14) та від 13 травня 2014 року (справа № 21-89а14).
За вказаних обставин суд не може вважати розмір визначеної позивачем шкоди (збитків) обґрунтованим, а дії позивача щодо її розрахунку правомірними.
Також у акті ревізії позивач чітко зазначив про те, хто, на його думку, є винною особою, а саме: порушення допущено сільським головою ОСОБА_6, яким підписано акти приймання передачі робіт із завищеною вартістю.
За вказаних обставин сам позивач у акті ревізії заперечує факт наявності вини у діях відповідача.
Судом відхиляються посилання позивача на те, що у діях сільського голови Лозуватської сільської ради не має протиправності, оскільки останній не є спеціалістом в сфері будівництва та не міг перевірити розрахунки відповідача, оскільки у відповідності до статті 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Також позивачем не доведено існування причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача з наступних причин.
Протиправна дія чи бездіяльність завдіювача шкоди повинна бути є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.
Судом встановлено, що шкода, яка вказана позивачем у акті перевірки, виникла внаслідок сплати Лозуватською сільською радою грошових коштів на користь відповідача. Грошові кошти сплачені на підставі договору на виконання проектних робіт, який укладено між відповідачем та Лозуватською сільською радою, згідно кошторису та акту виконаних робіт, які підписано вказаними вище особами. За відсутності підпису однієї з вказаних осіб грошові кошти не були б сплачені.
Таким чином, прямого причинного звязку між між шкодою і протиправним діянням відповідача не має, оскільки сільський голова Лозуватської сільської ради своїми діями також сприяв виникненню виявлених позивачем у акті ревізії збитків.
Шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяної нею (в порядку часткової відповідальності).
Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими.
За вказаних обставин суд не знаходить правових підстав для задоволення позову.
Відповідно до ч.4 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати по справі з Відповідача не стягуються.
Керуючись ст.ст.14, 70, 71, 72, 86, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2015 року

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 21.10.2015 року Суддя З оригіналом згідно Помічник судді ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_7