Справа № К/9991/26466/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 року м. Київ К/9991/26466/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого -Мойсюка М.І.,

суддів:Іваненко Я.Л.,Тракало В.В.,

при секретарі - Буденку В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області про визнання розпорядження незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, за касаційною скаргою Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 6 квітня 2011 року,-

у с т а н о в и л а :

У лютому 2008 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області, в якому просив визнати незаконним розпорядження відповідача № 15/к від 8 лютого 2008 року про звільнення його з роботи, з підстав пункту 2 статті 40 КЗпП України, поновити на посаді заступника начальника - головного інженера управління агропромислового розвитку Білгород - Дністровської районної державної адміністрації Одеської області та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу і моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень.

Позов обгрунтовано тим, що звільнення здійснено в порушення встановленого порядку зокрема, атестація проведена з грубими порушеннями пунктів 1, 19 і 12 Положення про проведення атестації державних службовців від 28 грудня 2000 року № 1922, висновки атестації не відповідають дійсним обставинам справи.

Посилаючись на ці обставини ОСОБА_4 просив про задоволення позову.

Постановою Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 квітня 2010 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 6 квітня 2011 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Визнано протиправним розпорядження відповідача № 15/к від 8 лютого 2008 року «Про звільнення ОСОБА_4.», поновлено позивача на посаді заступника начальника - головного інженера управління агропромислового розвитку Білгород - Дністровської районної державної адміністрації Одеської області з 8 лютого 2008 року та стягнуто з останнього на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 48537,48 гривень і 5000 гривень моральної шкоди.

У касаційній скарзі Білгород-Дністровська районна державна адміністрація Одеської області посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції і задовольняючи частково позов апеляційний суд, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що звільнення позивача з державної служби з підстав пункту 2 статті 40 КЗпП України здійснено в порушення закону.

Судами встановлено, що розпорядженням відповідача № 15/к від 8 лютого 2008 року позивача звільнено з роботи - посади заступника начальника - головного інженера управління агропромислового розвитку Білгород - Дністровської районної державної адміністрації, з підстав пункту 2 статті 40 КЗпП України у зв'язку з невідповідністю займаній посаді.

Підставою для звільнення слугували матеріали проведеної атестації від 31 жовтня 2007 року, розпорядження відповідача № 152/к-2007 від 5 грудня 2007 року «Про результати проведення атестації державних службовців РДА у 2007 році».

Апеляційний суд дійшов правильного висновку, що за приписами пункту 2 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці.

Відповідно до частини першої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1, 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу, первинної організації, членом якої є працівник.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 21 постанови № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про звільнення за пунктом 2 статті 40 КЗпП України, суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв'язку з нездатністю забезпечити належну дисципліну праці у відповідній структурі.

Процедура проведення атестації державних службовців регулюється Положенням про проведення атестації державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2000 року № 1922 (далі - Положення № 1922).

Як вбачається з висновку проведеної атестації від 31 жовтня 2007 року, ОСОБА_4 свої посадові обов'язки виконує не в повному обсязі, потребує підвищення рівня працездатності та посилення відповідальності за власні посадові обов'язки, не здатний переконливо впливати на людей, у спілкуванні може подати свою точку зору, але не вміє організувати роботу підлеглих, ретельно та доцільно розподіливши робочі завдання, виконання поставлених завдань контролює несистематично, не завжди вміє самоорганізуватися та досягти позитивних результатів у виконанні своїх посадових обов'язків та вимагати результативності в роботі від підлеглих, над підвищенням і оновленням професійного досвіду не працює.

Разом з тим апеляційним судом встановлено, що висновки атестаційної комісії не відповідають дійсним обставинам щодо недостатньої кваліфікації позивача, який до 2007 року неодноразово заохочувався за високий рівень роботи та досягнення результатів.

ОСОБА_4 за період проходження публічної служби зарекомендував себе як висококваліфікований працівник, перебував у кадровому резерві на посаду начальника управління агропромислового розвитку, за високі досягнення нагороджувався відповідачем.

Апеляційний суд дав належну правову оцінку доказам щодо кваліфікації позивача і зокрема поясненням осіб в ході проведеної атестації, що узгоджується з приписами статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України.

За приписами частини першої і другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апеляційний суд дійшов правильного висновку, що відповідач не довів правомірність свого рішення щодо об'єктивних даних недостатньої кваліфікації позивача, а тому задовольнив позов, у тому числі щодо часткового стягнення моральної шкоди.

Рішення апеляційного суду відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги його висновків не спростовують, такі грунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Білгород-Дністровської районної державної адміністрації в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 6 квітня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.І. Мойсюк

Судді: Я.Л. Іваненко

В.В. Тракало