Справа № 661/1773/15-а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 р.м.ОдесаСправа № 661/1773/15-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Бойко М.Є.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Нова Каховка Херсонської області на постанову Новокаховського міського суду Херсонської області від 02 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Нова Каховка Херсонської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Новокаховського міського суду Херсонської області з позовом в якому просив визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м. Нова Каховка Херсонської області (далі - УПФУ в м. Нова Каховка Херсонської області, відповідач) щодо відмови поновити виплату раніше призначеної пенсії та зобов'язати поновити виплату пенсії, починаючи з 07 жовтня 2009 року з урахуванням усіх перерахунків та індексації пенсії відповідно до ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що УПФУ в м. Нова Каховка Херсонської області протиправно, всупереч рішенню Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року, припинило йому виплату пенсії за весь час проживання ним за кордоном.

Постановою Новокаховського міського суду Херсонської області від 02 липня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Суд визнав дії УПФУ в м. Нова Каховка Херсонської області щодо відмови позивачу у відновленні виплати пенсії з 07 жовтня 2009 року - неправомірними.

Зобов'язав УПФУ в м. Нова Каховка Херсонської області поновити виплату пенсії позивачу з урахуванням усіх перерахунків та індексацій пенсії відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 07 жовтня 2009 року.

В апеляційній скарзі УПФУ в м. Нова Каховка Херсонської області зазначає, що постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить її скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

У зв'язку клопотанням сторін про розгляд справи в порядку письмового провадження, справа розглянута у відповідності до положень п.2 ч.1 ст.197 КАС України,

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на наступних підставах.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач є громадянином України та з 16 січня 1991 року перебував на обліку в УПФУ в м. Нова Каховка Херсонської області, де отримував пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1, дане підтверджується протоколом №38 про призначення пенсії (а.с.83-84).

У зв'язку з виїздом позивача на постійне місце проживання за кордон до США, де на даний час він і продовжує проживати, УПФУ в м. Нова Каховка Херсонської області прийняло розпорядження від 13 червня 2008 року, яким припинило виплату пенсії (а.с.82).

Позивач 23 березня 2015 року звернувся з заявою про поновлення виплати пенсії.

Листом УПФУ в м. Нова Каховка Херсонської області від 09 квітня 2015 року за вихід. №980/03 позивачу було відмовлено в поновленні пенсії на підставі того, що постійне місце проживання останнього є США.

Крім цього, відповідач зазначив, що рішення про поновлення пенсії може бути прийнято за місцем проживання (реєстрації) заявника в Україні за умови особистого звернення або уповноваженого представника та надання заяви разом з необхідними документами, в тому числі документами, які підтверджують місце проживання в Україні (а.с.17).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року у справі № 1-32/2009, яким поновлено права пенсіонерів та зазначено, що виплата пенсії не може ставитись у залежність від місця проживання громадянина України.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що при ухваленні рішення, судом першої інстанції було дотримано вимоги ст. 159 КАС України, у зв'язку з наступним.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, УПФУ в м. Нова Каховка Херсонської області 13 червня 2008 року своїм розпорядженням припинило позивачу виплату пенсії.

Припинення виплати пенсії відбулось на підставі ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV, в редакції чинній до 07 жовтня 2009 року (далі - Закон №1058-IV), яка регламентувала, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання.

Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Міжнародних договорів між Україною та США стосовно призначення та виплати пенсії не укладалося.

Пункт 2 ч.1 ст.49 Закону №1058-IV (в редакції до 07 жовтня 2009 року) визначав, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-пр/2009 вищевказані норми законодавства визнані, такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а саме положення п.2 ч.1 ст.49, друге речення ст.51 Закону №1058.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Тобто, з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-пр/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень Закону №1058-IV. Із цього часу органи Пенсійного фонду мають відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Таким чином, підстави для поновлення виплати пенсії позивачу виникли з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України №25-пр/2009, а саме з 07 жовтня 2009 року.

Отже, виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, оскільки держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Поряд з цим, в постанові Верховного Суду України від 12 травня 2015 року (справа №21-180а15) колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Відповідно до абз.2 ст.244-2 КАС України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

За таких обставин справи, колегія суддів проаналізувавши вказані норми законодавства, погоджується з висновком суду першої інстанції, що УПФУ в м. Нова Каховка Херсонської області протиправно не поновило виплату пенсії ОСОБА_1 з 07 жовтня 2009 року, оскільки позивач проживаючи в США, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Стосовно доводів апелянта щодо пропуску шестимісячного строку звернення до суду, передбаченого ч.2 ст.99 КАС України, колегія суддів вважає за необхідним зазначити наступне.

Враховуючи, що суб'єкт владних повноважень відмовив позивачу у поновленні пенсійних виплат у квітні 2015 року, він, звернувшись з позовом до суду першої інстанції у травні 2015 року, строк - не пропустив.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору було правильно встановлено обставини справи та ухвалене судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Нова Каховка Херсонської області - залишити без задоволення.

Постанову Новокаховського міського суду Херсонської області від 02 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Нова Каховка Херсонської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова