Справа № 823/1767/15
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/1767/15 Головуючий у 1-й інстанції:Орленко В.І.
Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, третя особа ОСОБА_4 про визнання протиправними дій, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання протиправним та скасування запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, третя особа ОСОБА_4 про визнання протиправними дій, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання протиправним та скасування запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно - задоволено частково.

Визнано протиправними дії реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області щодо видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 лютого 2014 року, індексний номер 18001801, ОСОБА_4, на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано реєстраційну службу Черкаського міського управління юстиції Черкаської області виключити запис державного реєстратора реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на нерухоме майно, на підставі якого видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 19 лютого 2014 року, індексний номер 18001801.

Не погоджуючись з зазначеною постановою, позивач звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити в цій частині нову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем та третьою особою успадковано по 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2.

Домоволодіння складається з жилого будинку з прибудовами під літ. А-1, а, а1, а2, загальною площею 69,0 кв.м., жилою площею 41,0 кв.м., погріб В, погріб З, гараж, огл. яма Б, вбиральня Д, сарай Е, сарай б1, замощення І, огорожа 1-3, 7, зливні ями 5, 6, розташованого на земельній ділянці 948 кв.м., що підтверджується відомостями, які містяться свідоцтві про право власності на спадщину за законом від 19 квітня 2011 року, виданого державним нотаріусом другої Черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1409.

Державна реєстрація права власності на вказане майно проведена 26 квітня 2011 року комунальним підприємством «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації», про що в державний реєстр прав власності на нерухоме майно внесено запис за реєстраційним номером 32728805.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_4 здійснив самочинне будівництво житлового будинку «літ. Г-1», житлових прибудов «літ. Г1-1», «літ. Г2-1», сараю «літ. Ж» та рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 лютого 2012 року по справі № 2-3169/11 за ним визнано право власності на вказані самочинно збудовані будівлі.

Як вбачається з декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією ДАБК в Черкаській області 29 грудня 2012 року за № ЧК 3, наведені об'єкти прийняті в експлуатацію.

В подальшому 12 липня 2013 року наказом департаменту містобудування Черкаської міської ради № 770-а надано житловому будинку з прибудовами (літ. Г-1, Г1-І, Г2-1), сараю (літ. Ж), гаражу (літ. Б), погребу (літ. В, З), що розташовані на земельній ділянці площею 0,0588 га, окремий порядковий вуличний знак АДРЕСА_1. Наказом №770/1-а від 07 листопада 2013 року департаменту архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради цей наказ доповнено словосполученням «сараю (літ. б1)». Наказом № 910-а від 07 лютого 2014 року департаменту архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради знову внесено зміни до попереднього наказу, а саме пункт 1 доповнено словами «огорожі № 1, 3, 7 та зливній ямі № 5».

На підставі звернення ОСОБА_4 державним реєстратором реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області Бондаренко С.С. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про державну реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з прибудовами (літ. Г-І, Г1-І, Г2-І), сарай (літ. Ж), гараж (літ. Б), погріб (літ. В, З), сарай (літ. б1), огорожу (літ. 1,3,7), зливну яму (літ. 5), із зазначенням цілої частки, що належить останньому.

На підставі внесеного запису державним реєстратором Бондаренко С.С. видано ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 19 лютого 2014 року, індексний номер 18001801.

Отже, судом першої інстанції встановлено, що державний реєстратор не перевірив відсутність суперечностей між заявленими ОСОБА_7 та вже зареєстрованими за позивачем правами на нерухоме майно. Натомість державний реєстратор провів державну реєстрацію за ОСОБА_7 цілої частини права власності на об'єкти, які належали позивачу та ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності (по одній другій частині), а саме: гараж (літ. Б),погріб (літ. Б-1), огорожу (літ. 1, 3, 7), зливну яму (літ. 5).

З матеріалів справи також встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (який є рідним братом позивача) відсутній спір про право власності на будівлі, оскільки позивач не заперечує його можливості користуватися, володіти і розпоряджатися цими будівлями, однак дії реєстратора щодо реєстрації права власності таким чином та видачі свідоцтва зумовили неможливість розпоряджатися позивачем своєю часткою, оскільки її правовстановлюючий документ (свідоцтво про право на спадщину за законом) не відповідає відомостям в реєстрі, що і зумовило звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 статті 9 цього Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Частинами 1, 4 статті 15 Закону передбачено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно ч. 1 статті 18 Закону свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається зокрема фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна; у разі виділення окремого об'єкта нерухомого майна зі складу об'єкта нерухомого майна, що складається із двох або більше об'єктів

Відповідно до ч. 1 статті 25 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

З аналізу наведених норм вбачається, що державний реєстратор повинен був перевірити відсутність суперечностей між заявленими ОСОБА_4 та вже зареєстрованими за позивачем правами на нерухоме майно. Натомість, державний реєстратор провів державну реєстрацію за ОСОБА_4 цілої частини права власності на об'єкти, які належали позивачу та ОСОБА_4 в рівних долях, а саме: гараж (літ. Б), погріб (літ. В, З), сарай (літ. б1), огорожу (літ. 1,3,7), зливну яму (літ. 5).

Таким чином, суд вірно дійшов висновку, що дії відповідача щодо видачі ОСОБА_4 свідоцтва про право власності від 19 лютого 2014 року, індексний номер 18001801, є протиправними.

Оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності мотивоване тим, що свідоцтво про право власності є правовстановлюючим документом, а тому в силу статті 2 та п. 1 ч. 2 статті 17 КАС України не є рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, а тому таке свідоцтво не може бути оскаржене в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку і дії щодо реєстрації права власності і дії щодо видачі свідоцтва є взаємопов'язаними і не могли б бути здійснені самостійно, а тому для відновлення прав позивача, необхідно також визнати недійсним свідоцтво про право власності, яке, як уже було встановлено судом першої інстанції, було видане безпідставно.

З наведених вище норм вбачається, що видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно є одним з етапів здійснення відповідачем своїх владно-управлінських функцій щодо визнання державою відповідного права власності на майно та закріплення його в передбаченій формі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті З КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За таких умов вимога щодо визнання недійсним свідоцтва, яке стало наслідком незаконних дій відповідача, повинна розглядатися саме в порядку адміністративного судочинства.

Тому постанова суду першої інстанції в частині відмови у визнанні свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 лютого 2014 року індексний номер 18001801, видане ОСОБА_4 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення даної позовної вимоги.

Отже при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, що призвело до невірного по суті вирішення справи.

Згідно до статті 202 КАС України - підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову - скасувати та ухвалити в цій частині нову.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 19 лютого 2014 року індексний номер 18001801, видане ОСОБА_4 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частини постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2015 року - залишити без змін

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.