Справа № 2а/1770/4739/2012
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 року м. Київ К/800/24497/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Рівненського міського центру зайнятості до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 31 січня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2012 року Рівненський міський центр зайнятості (далі - Центр зайнятості) звернувся з позовом до ОСОБА_4 в якому просив стягнути з відповідача на його користь незаконно отриману допомогу по безробіттю та вартість навчання у розмірі 8874,97 гривень (далі - спірні кошти).

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що відповідач належала до категорії зайнятого населення, своєчасно не подала відомості про ці обставини, а тому виплачена їй допомога по безробіттю та вартість наданих соціальних послуг підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь Центру зайнятості.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 31 січня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2013 року, позов задоволено та стягнуто спірні кошти з відповідача на користь позивача.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати і відмовити у позові.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов, суди на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що відповідач, звертаючись до позивача з заявою про надання їй статусу безробітної та протягом усього часу перебування на обліку в Центрі зайнятості належала до категорії зайнятого населення, про ці обставини не повідомила, а тому виплачені їй спірні кошти підлягають поверненню.

Судами встановлено, що відповідач 27 липня 2011 року звернулась до центру зайнятості з заявою про надання їй статусу безробітної та виплату допомоги по безробіттю.

Вищевказану заяву було розглянуто позивачем, надано відповідачу статус безробітної та призначено допомогу по безробіттю.

У період з 27 липня 2011 року по 31 жовтня 2012 року позивач одержала допомогу по безробіттю в розмірі 6897,29 гривень.

Окрім цього, ОСОБА_4, з 11 жовтня 2011 року по 7 березня 2012 року, проходила навчання за професією адміністратор на базі Рівненського центру професійно - технічної освіти ДСЗ. Вартість навчання склала 1977,68 гривень.

В подальшому, на адресу позивача надійшли листи Товариства з обмеженою відповідальністю «Савле Файненс Україна» (далі - Товариство) зі змісту яких вбачається, що між відповідачем та Товариством укладені договори від 15 грудня 2007 року і 26 липня 2011 року за якими, у період з 1 жовтня по 30 грудня 2011 року, ОСОБА_4 одержала комісійну винагороду та грошову премію.

Предметом вищезазначених договорів було здійснення посередницької страхової діяльності та діяльності з консультаційного обслуговування клієнтів за погоджену винагороду від імені, за дорученням та в інтересах Товариства та/або його партнерів в Україні.

Так, за правилами частин 2 та 3 статті 36 статті 31 Закону України від 2 березня 2000 року № 1533-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (далі Закон № 1533-III, у редакції періоду спірних правовідносин), яка визначає права, обов'язки та відповідальність застрахованих осіб, такі особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Одним із видів матеріального забезпечення на випадок безробіття згідно із частиною 1 статті 7 Закону № 1533-ІІІ є допомога по безробіттю.

Згідно з пунктом 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 грудня 2000 року за № 915/5136), якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку.

Відповідно до підпункту 1 пункту 5.5 розділу 5 зазначеного Порядку виплата допомоги по безробіттю припиняється, зокрема, у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами).

Таким чином, наведені норми припинення виплати допомоги по безробіттю та зняття безробітних з обліку пов'язують із укладенням ними цивільно-правового договору, предметом якого є надання послуг за винагороду. Отже, укладення застрахованою особою, яка має статус безробітної, такого договору є обставиною, що впливає на умови виплати їй допомоги по безробіттю, тому неповідомлення цією особою центру зайнятості про виникнення такої обставини свідчить про невиконання нею своїх обов'язків та відповідно до частини 3 статті 36 Закону № 1533-ІІІ є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постанові цього суду від 17 лютого 2015 року (справа № 21-20а15).

Ураховуючи наведене, оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, а тому підстав для скасування судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 31 січня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало