Справа № 808/2922/15
Суддя: Дуляницька Світлана Мефодіївна
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2015 року 16год.55хв.Справа № 808/2922/15
м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Дуляницької С.М., за участю секретаря судового засідання Ширшова А.А. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області

про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення № 412/07-12 від 22.04.2015р., поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області (далі по тексту постанови відповідач, ГТУЮ в Запорізькій області), в якому просить:

визнати незаконним та скасувати наказ ГТУЮ у Запорізькій області "Про звільнення ОСОБА_1А." № 412/07-12 від 22.04.2015р.;

визнати незаконним звільнення позивача (дії відповідача у справі щодо видачі трудової книжки як фактичного звільнення та припинення трудових відносин);

зобов'язати відповідача у справі поновити позивача на роботі на посаді начальника відділу судової роботи та міжнародного співробітництва ГТУЮ у Запорізькій області;

стягнути з відповідача у справі середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

зобов'язати відповідача у справі оформити трудові відносини з позивачем на посаді начальника відділу судової роботи та міжнародного співробітництва ГТУЮ у Запорізькій області як такого, що виконував роботу без укладення трудового договору, та встановити період такої роботи;

зобов'язати відповідача у справі нарахувати та виплатити позивачу заробітну плату у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати як працівнику, що виконував роботу на посаді начальника відділу судової роботи без укладення трудового договору (у відповідності до штатного розпису за вакантною посадою, на яку позивача було переведено виконуючим обов'язки);

стягнути на користь позивача 20002,50 грн. в якості компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду внаслідок незаконного звільнення;

зарахувати витрачені позивачем кошти в розмірі 1996,80 грн. на винагороду спеціалісту-криміналісту до складу судових витрат і здійснити їх розподіл у відповідності до ст. 94 КАС України за результатами розгляду справи;

допустити негайне виконання рішення про поновлення позивача на роботі.

Позивач в судових засіданнях адміністративний позов підтримав. В обґрунтування правомірності позовних вимог зазначає, що наказом Головного управління юстиції у Запорізькій області № 143/07-11 від 04.02.2013 був призначений на посаду завідувача сектору представництва інтересів Держави в судах Головного управління юстиції у Запорізькій області на період соціальної відпустки по вагітності та пологам основного працівника ОСОБА_3, яка займала раніше зазначену посаду. З 18.02.2015 р. виконував обов'язки начальника відділу судової роботи та міжнародного співробітництва ГТУЮ у Запорізькій області.

19.02.2015 позивачу було вручено попередження про скорочення посади завідувача сектору представництва інтересів Держави в судах Головного управління юстиції у Запорізькій області та майбутнє звільнення. В попередженні зазначалось, що позивачу буде запропоновано переведення на одну з посад згідно окремого списку. Зазначалося, що у разі відмови від переведення на іншу посаду позивача буде звільнено у зв'язку із скороченням штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Однак, будь-які посади позивачу так і не були запропоновані.

21.04.2015 (вівторок) ОСОБА_3 вийшла з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та приступила до виконання обов'язків на посаді завідувача сектору представництва інтересів Держави в судах Головного управління юстиції у Запорізькій області.

21.04.2015 (вівторок) та 22.04.2015 (середа) позивач разом з ОСОБА_3 відпрацювали повний робочий день з 09 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.

З 23.04.2015 (четвер) по 27.04.2015 року позивач знаходився на лікарняному і 28.04.2015 року приступив до роботи здавши до канцелярії ГТУЮ у Запорізькій області лікарняний лист та відповідну заяву (про вихід з лікарняного).

У відділі кадрової роботи та державної служби ГТУЮ у Запорізькій області позивачу надали для ознайомлення наказ "Про звільнення ОСОБА_1А." № 412/07-12 від 22.04.2015. В наказі зазначалося, що позивача звільнено 22.04.2015 р. з посади завідувача сектору представництва інтересів Держави в судах Головного управління юстиції у Запорізькій області (з посади, якої не передбачено згідно введеного в дію 11.02.2015 штатного розпису ГТУЮ в ЗАпорізькій області) у зв'язку з закінченням строку трудового договору за п.2 ст. 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Вважаючи наказ про звільнення від 22.04.2015 протиправним позивач зазначає, що оскільки ОСОБА_3 до роботи приступила 21.04.2015, тому строковий трудовий договір укладений між позивачем та ГУЮ у Запорізькій області набув характеру безстрокового (з підстав його переукладення та фактичного продовження трудових відносин між позивачем та ГУЮ у Запорізькій області після закінчення строку дії договору) і у ГТУЮ у Запорізькій області не було законних підстав для припинення його дії. В обґрунтування цієї позиції позивач зазначає, що ОСОБА_3 20.04.2015 написала заяву про вихід на роботу з 21.04.2015, а не з 23.04.2015. Відповідачем було підмінено заяву про вихід на роботу та переривання декретної відпустки з 21.04.2015 на заяву про вихід на роботу та переривання декретної відпустки з 23.04.2015. Про вказані обставини свідчить висновок спеціаліста № 207 від 25.08.2015.

За період з 19.02.2015 по 28.04.2015 (день видачі трудової книжки) позивачу не пропонувалися посади в апараті ГТУЮ у Запорізькій області згідно окремого списку.

Виконання обов'язків по вакантній посаді кодексом законів про працю України не передбачено, відповідно трудове законодавство України не передбачає такого виду тимчасового переведення працівника на іншу посаду (роботу). Тому вважається, що працівник призначений виконувати обов'язки по вакантній посаді, переведений керівником установи, організації, підприємства на цю роботу (посаду) постійно у відповідності до статті 32 КЗпП України. Якщо переведення здійснено без письмової згоди працівника, але він добровільно приступив до виконання обов'язків по іншій посаді (роботі), таке переведення є законним і він вважається таким, що займає цю посаду з першого дня такого переведення. А відтак, позивач повинен вважатися таким, що постійно займав посаду начальника відділу судової роботи та міжнародного співробітництва ГТУЮ у Запорізькій області.

Просить позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та пояснив, що ОСОБА_1 обіймав посаду завідувача сектору представництва інтересів Держави в судах Головного управління юстиції у Запорізькій області тимчасово на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку або до фактичного виходу основного працівника ОСОБА_3

20.04.2015 основним працівником завідувачем сектору представництва інтересів держави в судах ОСОБА_3 подано заяву про переривання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та вважати такою, що приступила до виконання обов'язків на посаді завідувача сектору представництва інтересів Держави в судах з 23.04.2015.

Наказом від 20.04.2015 №407/07-12 наказано перервати ОСОБА_3, завідувачу сектору представництва інтересів Держави в судах, відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та вважати такою, що приступила до виконання обов'язків на цій посаді з 23.04.2015.

Наказом від 22.04.2015 № 412/07-12 позивача було звільнено 22.04.2015 з посади завідувача сектору представництва інтересів Держави в судах Головного управління юстиції у Запорізькій області у зв'язку з закінченням строку трудового договору за п.2 ст.36 КЗпП України.

В даному випадку після закінчення строку трудового договору (22.04.2015) трудові відносини не тривали фактично. Останній робочий день, який фактично відпрацював позивач, 22.04.2015. З 23.04.2015 до виконання обовязків приступила ОСОБА_3

Позивача звільнено з посади у зв'язку з закінченням строку трудового договору за п.2 ст.36 КЗпП України, а не у зв'язку із скороченням штату працівників, а тому відповідач не повинен був пропонувати позивачу будь-які посади.

Згідно ч.2 ст.32 КЗпП України не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я. Позивачу інша робота не була доручена та ним не виконувалася, йому лише доручалася та ним виконувалася робота за його ж посадою завідувача сектору, то ж за змістом ч.2 ст.32 КЗпП України переведення як з оформленням, так і фактичного (без оформлення) не було.

Стосовно висновку спеціаліста № 207 від 25.08.2015 зазначає, що такий висновок не є висновком експертизи, у висновку зазначено, що досліджувалися лише копії документів, а не оригінали, а тому висновок не повинен братися до уваги.

Просить у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_3, яка показала, що 20.04.2015 нею було подано заяву про переривання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 23.04.2015. 21.04.2015 та 22.04.2015 ОСОБА_3 фактично була в приміщенні Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, однак до виконання своїх обовязків приступила лише 23.04.2015. 21.04.2015 та 22.04.2015 жодних службових обовязків не виконувала.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, показання свідка, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Наказом Головного управління юстиції у Запорізькій області від 04.05.2007 № 121/1 позивач був призначений на посаду головного спеціаліста сектору представництва інтересів Держави в судах Головного управління юстиції у Запорізькій області (а.с.179-181 том 1).

04.02.2013 ОСОБА_1 подав заяву про його призначення з 04.02.2013 на посаду завідувача сектору представництва інтересів держави в судах Головного управління юстиції у Запорізькій області на період соціальної відпустки по вагітності та пологам основного працівника (а.с.121 том 2). Заява написана власноруч ОСОБА_1, факт її написання позивачем не оспорюється.

Наказом Головного управління юстиції у Запорізькій області від 04.02.2013 № 143/07-11 позивача призначено з 04.02.2013 на посаду завідувача сектору представництва інтересів Держави в судах Головного управління юстиції у Запорізькій області на період соціальної відпустки по вагітності та пологам основного працівника (а.с.122 том 2).

05.04.2013 ОСОБА_1 подав заяву про продовження дії строкового трудового договору, укладеного відповідно до наказу ГУЮ від 04.02.2013 №143/07-11 на посаді завідувача сектору представництва інтересів Держави в судах Головного управління юстиції у Запорізькій області з 08.04.2013 на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку або до фактичного виходу основного працівника. (а.с.137 том 2). Заява написана власноруч ОСОБА_1, факт її написання позивачем не оспорюється.

Наказом Головного управління юстиції у Запорізькій області від 05.04.2013 № 318/07-11 позивачу продовжено дію строкового трудового договору, укладеного згідно наказу Головного управління юстиції у Запорізькій області від 04.02.2013 № 143/07-11, на посаді завідувача сектору представництва інтересів Держави в судах Головного управління юстиції у Запорізькій області з 08.04.2013, на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку або до фактичного виходу основного працівника ОСОБА_3 (а.с.138 том 2).

Наказом Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 18.02.2015 № 175/07-12 покладено на ОСОБА_1, завідувача сектору представництва інтересів Держави в судах Головного управління юстиції у Запорізькій області, виконання обовязків начальника відділу судової роботи та міжнародного співробітництва Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з 18.02.2015 до вирішення питання про призначення керівника (а.с.133 том 2).

20.04.2015 основним працівником завідувачем сектору представництва інтересів держави в судах ОСОБА_3 подано заяву про переривання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та вважати такою, що приступила до виконання обов'язків на посаді завідувача сектору представництва інтересів Держави в судах з 23.04.2015 (а.с.71 том 1)

Наказом від 20.04.2015 №407/07-12 наказано перервати ОСОБА_3, завідувачу сектору представництва інтересів Держави в судах, відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та вважати такою, що приступила до виконання обов'язків на цій посаді з 23.04.2015 (а.с.72 том 1).

Наказом від 22.04.2015 № 412/07-12 позивача було звільнено 22.04.2015 з посади завідувача сектору представництва інтересів Держави в судах Головного управління юстиції у Запорізькій області у зв'язку з закінченням строку трудового договору за п.2 ст.36 КЗпП України (а.с.76 том 1).

22.04.2015 працівниками відповідача складено акт про те, що позивач ознайомився з наказом від 22.04.2015 № 412/07-12 про звільнення, від проставляння підпису про ознайомлення з наказом відмовився, отримати трудову книжку відмовився (а.с.78 том 1).

23.04.2015 позивачу було направлено рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення лист за вих.№07-40/3045, в якому зазначено, що у зв'язку із звільненням з посади завідувача сектору представництва інтересів Держави в судах Головного управління юстиції 22.04.2015 у зв'язку з закінченням строку трудового договору, згідно п.2 ст.36 КЗпП України (наказ від 22.04.2015 №412/07-12), пропонується прибути для отримання трудової книжки (а.с.79, 80 том 1).

Позивач звернувся за отриманням трудової книжки 28.04.2015 та ознайомився з наказом про звільнення під розписку (а.с.25-26 том 1).

Не погоджуючись з наказом про звільнення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно п.2 ч. 1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є, зокрема, закінчення строку (пункти 2 і 3 ст.23 КЗпП України).

Доводи позивача щодо застосування ч.1 ст.39-1 КЗпП України та продовження дії строкового трудового договору на невизначений строк суд вважає безпідставними з огляду на таке.

Згідно ч.1 ст.39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 ст.23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

В даному випадку після закінчення строку трудового договору (22.04.2015) трудові відносини не тривали фактично. Останній робочий день, який фактично відпрацював позивач, 22.04.2015. Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи табелями обліку робочого часу (а.с.151-157 том 1).

З 23.04.2015 до виконання обов'язків приступила ОСОБА_3

Щодо покликання позивача на те, що ОСОБА_3 20.04.2015 була написана заява про переривання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 21.04.2015, а не з 23.04.2015, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги (частини 1, 3 ст. 70 КАС України).

Письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 79 КАС України).

Частина 3 ст. 143 КАС України визначає, що якщо доданий до справи або наданий суду особою, яка бере участь у справі, для ознайомлення документ викликає сумнів у його достовірності або є фальшивим, особа, яка бере участь у справі, може просити суд виключити його з числа доказів і вирішувати справу на підставі інших доказів або вимагати проведення експертизи.

Позивачем до матеріалів справи надано копію заяви від 20.04.2015 реєстраційний номер вх.№2334/07 від 20.04.2015 про переривання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 21.04.2015 (а.с.219 том 2). Відповідачем до матеріалів справи надано копію заяви від 20.04.2015 реєстраційний номер вх.№2334/07 від 20.04.2015 про переривання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 23.04.2015 (а.с.71 том 1).

Надаючи оцінку вказаним копіям заяв суд зазначає, що в судовому засіданні відповідачем суду було предявлено оригінал заяви, написаної ОСОБА_3 від 20.04.2015 про переривання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 23.04.2015. Така заява міститься в особовій справі ОСОБА_3 (а.с.115-120 том 3). А відтак, вказана заява не викликає сумніву у її достовірності.

Копія заяви від 20.04.2015 про переривання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 21.04.2015, викликає сумнів у її достовірності, оскільки працівники кадрової служби відповідача надали письмові пояснення, з яких вбачається, що ніхто з них копій заяв ОСОБА_3 позивачу не надавав (а.с. 82-87 том 3).

Щодо покликань позивача на висновок спеціаліста № 207 від 25.08.2015 (а.с.37-56 том 3) суд зазначає, що такий висновок складений за результатами дослідження копій заяв, що суперечить п. 3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затв. наказом ОСОБА_4 від 08.10.1998 № 53/5, зареєстр. в ОСОБА_4 03.11.1998 за № 705/3145). Крім того, такий висновок не є висновком судової експертизи, оскільки судова експертиза в даній справі не призначалася, експерт не попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердила, що до виконання обовязків вона приступила лише 23.04.2015. Вказані обставини підтверджуються також наявними в матеріалах справи копіями наказу від 20.04.2015 №407/07-12, яким наказано перервати ОСОБА_3, завідувачу сектору представництва інтересів Держави в судах Головного управління юстиції, відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та вважати такою, що приступила до виконання обов'язків на цій посаді з 23.04.2015 (а.с.120 том 3); копіями табелів обліку робочого часу (а.с. 151-157 том 1).

Щодо покликання позивача на протокол оперативної наради Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 22.04.2015 № 15 (а.с.10 том 3) як на беззаперечний доказ того, що ОСОБА_3 виконувала посадові обовязки 22.04.2015, суд зазначає таке. Зі змісту вказаного протоколу вбачається, що ОСОБА_3 дійсно була присутня на оперативній нараді. Порядок денний наради: "Про нове в законодавстві", доповідав ОСОБА_5 Тобто, присутність ОСОБА_3 на вказаній нараді не свідчить про виконання нею якихось обовязків, будь-яких доручень особисто ОСОБА_3 на нараді надано не було, ОСОБА_3 на вказаній нараді не доповідала жодного питання. Крім того, свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні показала, що 21.04.2015 та 22.04.2015 була в приміщенні ГТУЮ в Запорізькій області, вивчала новини в законодавстві.

Посилання позивача на те, що строковий трудовий договір набув характеру безстрокового на підставі ч.2 ст.39-1 КЗпП України, є необґрунтованими, оскільки норми зазначеної статті не поширюються на відносини, які існували між сторонами, що підтверджується наступним.

Згідно ч.2 ст.39 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23 КЗпП України, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Тобто це правило не поширюється на випадки, передбачені ч. 2 ст. 23 КЗпП України.

Тобто навіть у разі переукладення строкового трудового договору, але у випадках, на які поширюється дія ч. 2 ст. 23 КЗпП України, це не надає строковому трудовому договору характеру безстрокового, укладеного на невизначений строк.

Частиною 2 ст. 23 КЗпП України передбачено, що строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

У спірних правовідносинах, строковий трудовий договір, який був укладений на підставі наказу Головного управління юстиції у Запорізькій області від 04.02.2013 № 143/07-11, було укладено на чітко визначений строк, а саме: на період соціальної відпустки по вагітності та пологам основного працівника, на що є волевиявлення позивача, відповідно до заяви останнього.

Наказом Головного управління юстиції у Запорізькій області від 05.04.2013 № 318/07-11 було продовжено дію строкового трудового договору, а саме: на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку або до фактичного виходу основного працівника, на що є волевиявлення позивача, відповідно до заяви останнього.

Враховуючи, що трудові відносини, які виникли між сторонами не могли бути встановлені на невизначений строк (у зв'язку з тим, що зазначена посада зайнята основним працівником, який знаходився у соціальній відпустці) на зазначені правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 23 КЗпП України, що виключає застосування до останніх ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України.

Окрім того, слід зазначити, що строковий трудовий договір між сторонами не переукладався жодного разу. Наказом від 05.04.2013 № 318/07-11, на підставі заяви позивача було продовжено дію строкового трудового договору, укладеного згідно наказу Головного управління юстиції у Запорізькій області від 04.02.2013 № 143/07-1, тобто за двосторонньою згодою внесено зміни до строкового трудового договору в частині строку, на який його було укладено.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що наказ "Про звільнення ОСОБА_1А." від 22.04.2015 № 412/07-12 у звязку з закінченням строку трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України, відповідає вимогам чинного законодавства, підстави для його скасування відсутні.

Щодо доводів позивача відносно не пропонування йому інших посад, суд зазначає таке.

Згідно наказу Головного управління юстиції у Запорізькій області від 22.04.2015 № 412/07-12 позивача звільнено з посади завідувача сектору представництва інтересів Держави в судах Головного управління юстиції у Запорізькій області у зв'язку з закінченням строку трудового договору, п.2 ст.36 КЗпП України, а не у зв'язку із скороченням штату працівників, згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Вимога щодо пропонування інших посад розповсюджується на звільнення за підставами вказаними в п.1, 2, 6 ст.40 КЗпП України (ч.2 ст.40 КЗпП України). Таким чином посилання позивача на обставини щодо не пропонування інших посад не відносяться до предмету спору.

Щодо доводів позивача про призначення його виконуючим обов'язки начальника відділу судової роботи та міжнародного співробітництва Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області згідно наказу від 18.02.2015 №175/07-12, суд зазначає таке.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 18.02.2015 № 175/07-12 на завідувача сектору представництва інтересів Держави в судах Головного управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 покладено виконання обовязків начальника відділу судової роботи та міжнародного співробітництва Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з 18.02.2015 до вирішення питання про призначення керівника (а.с.153 том 2).

Не можна погодитись з позивачем, щодо ототожнення понять "призначення працівника виконуючим обов'язки" та "покладення на працівника виконання обов'язків" в тому розумінні, яке зазначає позивач у позовній заяві, оскільки при покладенні на позивача обовязків не відбулося переведення на нову посаду (звільнення з посади завідувача сектору у зв'язку з переведенням на посаду начальника відділу, звільнення з посади завідувача сектору та призначення виконуючим обов'язки начальника відділу), а лише повинні були додатися додаткові функції та обов'язки до обов'язків, що виконувалися на посаді завідувача сектору представництва інтересів Держави в судах, а позивач з цим погодився, що прямо підтверджує у своїй позовній заяві. Цей захід було вжито адміністрацією Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з метою належної організації діяльності Головного територіального управління юстиції у зв'язку з введенням в дію штатного розпису 2015 року, тимчасово, на час проведення необхідних заходів для призначення відповідних осіб на відповідні посади (проведення конкурсу, стажування, тощо). А такі правовідносини ні в якому разі не підпадають під положення ч.1 ст.32 КЗпП України.

При цьому слід зазначити, що фактично робота, яку виконував позивач, не змінилась, будь-які інші напрямки роботи, функції та завдання не додались, робота була в межах його спеціальності, кваліфікації, спеціалізації, того ж ступеня складності. В цей період позивач приймав участь у засіданнях щодо представництва інтересів управління та його територіальних органів в судах, виконував планові завдання сектору представництва інтересів держави в судах, в цей період так само позивач отримував кореспонденцію з питань представництва в судах та доручав її виконання та здійснення дій щодо представництва головним спеціалістам сектору представництва інтересів Держави в судах, виконував доручення представника Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини. Виконувався план роботи сектору, будь-який інший план роботи не затверджувався; виконувалися завдання та функції, покладені на сектор положенням, покладені на ОСОБА_1 посадовою інструкцією завідувача сектору, інші положення та посадові інструкції не затверджувалися. Напрямок роботи щодо міжнародного співробітництва не було додано, функції та повноваження щодо даного напрямку не було покладено, позивач їх не виконував. Сутність роботи, напрямки роботи, яку виконував позивач, її зміст, обсяг та завдання не змінились, тобто він виконував свою ж роботу, передбачену посадою завідувача сектору представництва інтересів Держави в судах, яку він обіймав. Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи документами (а.с.81-145 том 1).

Окрім того, з копій штатних розписів на 2015 рік Головного управління юстиції у Запорізькій області та Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області судом встановлено, що посадовий оклад завідувача сектору представництва інтересів Держави в судах ГУЮ в Запорізькій області встановлено на рівні 1218 грн., а посадовий оклад начальника відділу судової роботи та міжнародного співробітництва ГТУЮ в Запорізькій області складає 1595 грн. (а.с.171-177). З наявних у матеріалах справи розрахунків заробітної плати позивача вбачається, що позивачу заробітна плата розраховувалася з окладу 1218 грн., тобто з окладу завідувача сектору представництва інтересів Держави в судах ГУЮ в Запорізькій області (а.с.245-247 том 2).

Згідно ч.2 ст.32 КЗпП України не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

Отже, в тому сенсі який зазначає позивач щодо його фактичного переведення на іншу роботу без оформлення трудового договору, то фактично інша робота не була доручена позивачу та не виконувалася позивачем, йому доручалася та ним виконувалася робота за його ж посадою завідувача сектору що ним неодноразово підтверджувалося у документах, то ж за змістом ч.2 ст.32 КЗпП України переведення як з оформленням, так і фактичного (без оформлення) не було.

В зв'язку з вищевикладеним, зазначеними доказами та нормами КЗпП України доводи позивача про його фактичне переведення на іншу роботу, не можуть бути застосовані для даної конкретної ситуації. Відповідно позовні вимоги про необхідність оформлення трудового договору на посаді начальника відділу як такому, що виконував роботу без трудового договору не підлягають задоволенню.

Щодо посилання позивача на Роз'яснення Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати і Секретаріату ВЦРПС від 29.12.1965 року № 30/39 "Про порядок оплати тимчасового заступництва" (далі - Роз'яснення), суд зазначає таке.

Пункт 2 Роз'яснення не розповсюджується на спірні правовідносини, оскільки в ньому зазначено, що пункт стосується осіб щодо яких призначення на посаду здійснюється вищестоящим органом, а державних службовців управління юстиції призначає начальник управління юстиції (п. 11.11 Положення, затвердженого Наказом ОСОБА_6 юстиції України 23.06.2011 №1707/5, зареєстровано в ОСОБА_6 юстиції України 23.06.2011 за №759/19497).

Також необхідно зазначити, згідно Роз'яснення та ОСОБА_6 юстиції України від 17.07.2014 №108-78-0-26-14/10.3 "Щодо правового врегулювання призначення працівника виконуючим обов'язки за вакантною посадою" (далі - ОСОБА_4) призначення працівника виконуючим обов'язки за вакантною посадою не допускається. Зазначене можливо лише за посадою, призначення на яку проводиться вищим органом управління (пункт 2 Роз'яснення).

Разом з цим, в листі ОСОБА_4 зазначено, що на сьогодні у чинному трудовому законодавстві відсутня пряма заборона стосовно тимчасового призначення працівника виконуючим обов'язки по вакантній посаді.

Тобто, Головне територіальне управління юстиції у Запорізькій області, покладаючи виконання обов'язків начальника відділу судової роботи та міжнародного співробітництва на завідувача сектору представництва інтересів Держави в судах не порушувало норми діючого законодавства України.

Твердження позивача, що сектор представництва інтересів Держави в судах "завершив своє існування" не відповідає дійсності, оскільки позивач до 22.04.2015 включно очолював відповідний сектор як завідувач, керував його працівниками, виконував функції та завдання сектору, в тому числі брав участь у судових засіданнях як працівник сектору, направляв документи щодо діяльності сектору, заробітна плата позивачу нараховувалася з розрахунку посадового окладу завідувача сектору.

А відтак, позовна вимога про зобовязання відповідача поновити позивача на посаді начальника відділу судової роботи та міжнародного співробітництва ГТУЮ у Запорізькій області не може бути задоволена, оскільки судом не встановлено протиправності наказу про звільнення позивача, позивач обіймав іншу посаду, на посаду начальника відділу судової роботи та міжнародного співробітництва ГТУЮ у Запорізькій області позивач не був призначений або переведений у встановленому законом порядку, з вказаної посади позивач не звільнявся.

На завідувача сектору ОСОБА_1 лише покладалося виконання обов'язків за іншою посадою згідно наказу, які він виконував під час перебування на державній службі на посаді завідувача сектору. Оскільки згідно наказу покладення виконання обов'язків було саме на завідувача сектору, після звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача сектору виконання ним обов'язків відповідно припинилося.

Зважаючи, що судом не встановлено підстав для визнання протиправним та скасування наказу № 412/07-12 від 22.04.2015, не встановлено протиправності у звільненні позивача, не встановлено необхідності поновлення позивача на посаді начальника відділу судової роботи та міжнародного співробітництва ГТУЮ у Запорізькій області, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні решти позовних вимог, оскільки такі є похідними від названих.

А відтак, в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Судові витрати на користь позивача не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.М.Дуляницька