Справа № 819/3222/13-а
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 року м. Київ К/800/42306/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача Голубєвої Г.К.

Суддів Рибченка А.О.

Юрченко В.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Гусятинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2014 року та постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 січня 2014 року по справі № 819/3222/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг» до Гусятинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг» звернулося до суду з адміністративним позовом до Гусятинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07.08.2013 року №, №, №.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 січня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2014 року у даній справі позов задоволено з огляду на правомірність заявлених вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального права та без належного врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що працівниками податкового органу проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування Товариству з обмеженою відповідальністю «Мрія - Лізинг» від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту податкової декларації з податку на додану вартість за січень 2013 року, квітень 2013 року та бюджетного відшкодування податку на додану вартість, яке заявлене згідно податкових декларацій з податку на додану вартість у лютому 2013 року, березні 2013 року.

За результатами проведеної перевірки встановлено порушення п. 45.2 ст.45, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст.201 Податкового кодексу України.

На підставі висновків перевірки податковим органом прийняті податкові повідомлення - рішення від 07.08.2013 року:

- № про зменшення суми бюджетною відшкодування податку на додану вартість за березень 2013 року у розмірі 322869,00 грн.;

- № про зменшення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за лютий 2013 року у розмірі 132952,00 грн.;

-№ про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за квітень 2013 року в розмірі 4113929,00 грн.

Задовольняючи позов, суди виходили з наступних мотивів, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України визначено виключний перелік обов'язкових реквізитів, які зазначаються в окремих рядках та графах податкової накладної, зокрема такі як: місцезнаходження юридичної особи - продавця; номенклатура товарів/послуг.

Порядок заповнення податкової накладної затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 року №1379 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 року за №1333/20071 (далі по тексту - Порядок №1379).

Пунктом 4 Порядку №1379 встановлено, що місцезнаходження (податкова адреса) продавця та місцезнаходження (податкова адреса) покупця вказуються з урахуванням вимог статті 45 глави І розділу II ПКУ та статей 29 і 93 Цивільного кодексу України.

Податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (п. 45.2 ст. 45 ПКУ).

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» від 15.05.2003 року №755-IV, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців адресою продавця Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий екватор» є: 43010, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Кременецька, буд. 38.

Із аналізу матеріалів справи вбачається, що у всіх податкових накладних, на підставі яких Товариством з обмеженою відповідальністю «Мрія - Лізинг» було включено до податкового кредиту суми податку на додану вартість, зазначається вказана вище адреса продавця - Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий екватор».

Також, відповідає даним із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців вказана в податкових накладних адреса Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія - Лізинг», а саме: 48257, Тернопільська область, Гусятинський район, с. Васильківці.

Обґрунтовуючи свій висновок про невірну вказівку продавцем номенклатури товару, податковий орган посилається на паспорти якості та сертифікати відповідності, надані Товариством з обмеженою відповідальністю «Мрія - Лізинг» до перевірки, в яких вказано назву продукції - паливо дизельне ДТ-3-К5, сорт F, або паливо дизельне автомобільне ЕН590, сорт F, в той час як в податкових накладних вказано лише - паливо дизельне (зимове).

Однак, стандарти та вимоги до дизельного палива в Україні регламентуються технічними умовами Державного стандарту України №3868-99, який затверджений Наказом Держстандарту України від 08.04.1999 року №179 (далі по тексту - ДСТУ №3868-99) та технічними умовами Державного стандарту України №4840:2007, який затверджений Наказом Держспоживстандарту України від 03.10.2007 року №244 (далі по тексту - ДСТУ №4840:2007).

Згідно з п. 1 ДСТУ №3868-99 цей стандарт поширюється на дизельне паливо, одержуване із продуктів переробки нафти, призначене для використання у швидкохідних дизельних та газотурбінних двигунах наземної та суднової техніки.

У відповідності до пп. 3.1 п. 3 ДСТУ №3868-99 залежно від умов використання, такі марки дизельного палива поділяються на: - Л - літнє, рекомендується для використання за температури повітря не нижче мінус 5 °С.; - З - зимове, рекомендується для використання за температури повітря не нижче мінус 15 °С.

Згідно ДСТУ №4840:2007 застосовується аналогічний принцип поділу дизельного палива на сорти: - сорт С - гранична температура фільтрованості не нижче мінус 5 °С. (літнє паливо); - сорт F - гранична температура фільтрованості не нижче мінус 20 °С. (зимове паливо).

Гранична температура фільтрованості - це найнижча температура, за якої даний об'єм палива не проходить через стандартний фільтр у визначений час та за стандартних умов охолодження.

В залежності від вмісту сірки дизельне паливо підрозділяється на два екологічних класи: К4 (вміст сірки не більше 50 мг/кг) і К5 (вміст сірки не більше 10 мг/кг).

Якість дизельного палива екологічного класу К5 відповідає вимогам європейського стандарту EN 590:2009 + AI: 2010 та коду товару згідно з УКТ ЗЕД (нафта або нафтопродукти із вмістом сірки не більш як 0,005 % маси), який зазначений в податкових накладних, на підставі яких Товариством з обмеженою відповідальністю «Мрія - Лізинг» було сформовано податковий кредит. 10 мг дорівнює 0.00001 кг, тобто є не більшим ніж 0,005 % маси, а тому нафтопродукт, якому присвоєно код товару згідно з УКТ ЗЕД відповідає екологічному класу К5 або європейському стандарту EN 590:2009 + AI: 2010.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками судів про те, що вказана в податкових накладних номенклатура товару паливо дизельне (зимове) повністю співпадає з тою, що вказана в паспортах якості та сертифікатах відповідності, а саме: ДТ (дизельне паливо) - З (зимове) - К5 (вміст сірки не більше 10 мг/кг), сорт F (зимове); паливо дизельне автомобільне ЕН590 (відповідність стандарту ЕИ 590:2009 + А1: 2010, що означає екологічний клас К5), сорт F (зимове).

Також необхідно зазначити, що чинне податкове законодавство не містить визначення терміну «номенклатура», а тому висновки податкового органу про неправильне заповнення номенклатури товару Товариством з обмеженою відповідальністю «Мрія - Лізинг» є необґрунтованим.

Що стосується встановленого податковим органом порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Мрія - Лізинг» невідповідності електронного підпису, що накладається на податкову накладну під час її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних та підпису, що скріплює цю податкову накладну в паперовій формі під час її виписки, то слід зазначити, що у відповідності до абз. 9 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної, не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Пунктом 1 Порядку №1379 встановлено, що податкову накладну заповнює особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Усі примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати постачання товарів/послуг, та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця (п. 16 Порядку №1379).

Відповідно до п. 6.1 Порядку №1379 податкова накладна, яка відповідно до пункту 11 підрозділу 2 розділу XX ПК України підлягає реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних, надається покупцю тільки після реєстрації, що здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а саме: Постановою Кабінету Міністрів України від 29.10.2010 року №1246 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних» (далі по тексту - Порядок №1246).

Згідно з вимогою п. 5 Порядку №1246 продавець складає податкову накладну та/або розрахунок коригування у форматі (відповідно до стандарту), затвердженому Державною податковою службою, з використанням спеціалізованого програмного забезпечення. Після складення податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі на них накладається електронний цифровий підпис посадових осіб платника податку у такому порядку: першим - електронний цифровий підпис головного бухгалтера (бухгалтера) або електронний цифровий підпис керівника; другим - електронний цифровий підпис, що є аналогом відбитка печатки продавця.

Поняття електронного підпису визначено ст. 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» від 22.05.2003 року №852-VI (далі по тексту - Закон №852), відповідно до якої, це дані в електронній формі, які додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов'язані та призначені для ідентифікації підписувача цих даних.

Абзацом 13 статті 1 Закону №852 передбачено, що підписувач - особа, яка на законних підставах володіє особистим ключем та від свого імені або за дорученням особи, яку вона представляє, накладає електронний цифровий підпис під час створення електронного документа.

Відповідно до абз. 5 ст. 5 Порядку №1246 для делегування права підпису податкової накладної та/або розрахунку коригування іншій посадовій особі, продавець отримує засоби електронного цифрового підпису в акредитованих центрах сертифікації ключів для такої особи та подає податковому органові за місцем реєстрації посилені сертифікати електронного цифрового підпису зазначеної особи. У такому разі, електронні цифрові підписи посадових осіб продавця накладаються у такому порядку: першим - електронний цифровий підпис посадової особи, якій делеговано право підпису податкової накладної та/або розрахунку коригування; другим - електронний цифровий підпис, що є аналогом відбитка печатки продавця.

Отже, чинне законодавство прямо передбачає можливість делегування права накладення електронного цифрового підпису іншій особі.

Так, слід зауважити той факт, що акт не містить жодних посилань на факти, які б свідчили про відсутність повноважень щодо накладення електронного цифрового підпису під час реєстрації податкових накладних у особи, яка таку реєстрацію здійснила.

Крім того, судами встановлено, що правильність заповнення податкових накладних, наданих для перевірки, визнана та підтверджена Державною податковою службою України, оскільки у відповідності до Податкового кодексу України та Порядку №1246, органом, відповідальним за перевірку правильності оформлення податкової накладної під час її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних є Державна податкова служба України.

Згідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Оскільки всі податкові накладні, коректність заповнення яких поставлена під сумнів податковим органом, є такими, що зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, то фактично податковий орган сам визнав їх правильність та обґрунтованість заповнення.

Враховуючи вказане, висновки Гусятинської ОДПІ ГУ Міндоходів у Тернопільській області про включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість на підставі податкових накладних, заповнених з порушенням вимог пп. «ґ», «е» п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, не відповідають дійсності, а податкові накладні оформлені належним чином, що є безумовною підставою для віднесення сум податку на додану вартість, відображених в них, до податкового кредиту.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно із п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст.198 Податкового кодексу України).

З наведених законодавчих норм вбачається, що умовами реалізації платником права на податковий кредит є: придбання товарів (робіт, послуг) та наявність відповідних належним чином оформлених податкових накладних.

Що стосується тверджень податкового органу про невідповідності товарно-транспортних накладних формі, встановленій Інструкцією №281, то вони також не знайшли свого законодавчого підтвердження під час розгляду справи, оскільки у відповідності до абз. 1 пп. 5.4.1 п. 5.4 розділу 5 Інструкції №281, перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом здійснюється згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими Наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 року №363, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568, та ГОСТ 27352-87 «Автотранспортные средства для заправки и транспортирования нефтепродуктов. Типы, параметры и общие технические требования».

Згідно із пп. 7.5.6 п. 7.5 Розділу 7 Інструкції №281, відпуск нафти і нафтопродуктів до мір повної місткості та нафтопродуктів, розфасованих до тари, оформлюється ТТН у чотирьох примірниках, з яких: перший - залишається у товарного оператора вантажовідправника і є первинним документом складського обліку з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; другий - використовується водієм як перепустка під час виїзду з підприємства, а після виїзду - залишається в охорони підприємства з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; третій та четвертий - засвідчені підписом представника вантажоодержувача та відміткою про час виїзду з підприємства - передаються перевізнику. При цьому, третій примірник є супровідним документом вантажу і після його здавання передається вантажоодержувачу. Четвертий примірник передається експедитору (водію) і є підставою для обліку транспортної роботи. Бланки ТТН на підприємстві є документами суворої звітності.

Абзацом 2 підпункту 5.4.1 пункту 5.4 Розділу 5 Інструкції №281 передбачено, що з прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об'єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об'єму і густині, зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою №1-ТТН (нафтопродукт) (далі ТТН) (додаток 3), відповідність найменування, марки і виду (залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт.

Необхідно зазначити, що у Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія - Лізинг» наявні та були надані до перевірки товарно-транспортні накладні за формою №1-ТТН. В той же час, контролюючий орган вказує на невідповідність товарно-транспортних накладних, наданих до перевірки, формі, встановленою Інструкцією №281, при цьому, не вказуючи, в чому саме така невідповідність полягає, що є грубим порушенням положень Наказу ДПА України від 22.12.2010 року №984, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.01.2011 року за №34/18772, яким затверджено Порядок оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства (далі по тексту - Порядок №984).

Згідно із п. 3, 6 розділу І Порядку №984 акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Відсутність цих відомостей в такому службовому документі як акт перевірки позбавляє його значення носія доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, та не може підтверджувати факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків в розумінні Порядку №984 та Податкового кодексу України.

Враховуючи вище наведене, податковим органом не доведено та актом не встановлено, які саме недоліки містять надані до перевірки товарно-транспортні накладні за формою №1-ТТН та в чому полягає їх невідповідність встановленій формі.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В той же час, податковим органом під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, не надано доказів узгодженості дій позивача з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкової вигоди, як і не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

За таких обставин та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Гусятинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області відхилити.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2014 року та постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 січня 2014 року по справі № 819/3222/13-а залишити без змін.

Справу повернути до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку передбаченому ст. ст. 235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.
Судді підпис Рибченко А.О.
підпис Юрченко В.П.