Справа № 2а-8915/10/1370
Суддя: Ліщинський Андрій Михайлович
Дата ухвалення: 2015-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 р. Справа № 876/9241/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді: Ліщинського А.М.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання: Керод Х.І.

з участю відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2015 року у справі за позовом Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів,-

В С Т А Н О В И Л А:

07.10.2010 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в сумі 43570,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачем не сплачено відповідну суму податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів за першу реєстрацію автомобіля.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач постанову оскаржив, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позов.

В апеляційній скарзі покликається на те, що оскільки сума податку з власників транспортних засобів, яка мала б бути сплачена відповідачем під час первинної реєстрації не зарахована на єдиний казначейський рахунок державного бюджету, є підставою вважати, що відповідач не виконав обов'язку із сплати податку.

У ході апеляційного розгляду відповідач ОСОБА_1 надав пояснення та просить відхилити апеляційну скаргу.

Інші особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст. 196 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що як вбачається з вироку Личаківського районного суду м. Львова від 13.11.2013 р. вина підсудного ОСОБА_2 доведена повністю, оскільки він будучи службовою особою, уповноваженою контролювати внесення обов'язкових платежів власниками транспортних засобів при реєстрації таких в Львівському ВРЕР ДАІ ГУ МВСУ, допустив службову недбалість, яка виразилась у неналежному виконанні підсудним своїх службових обов'язків, несумлінному ставленні до них, в частині здійснення контролю за сплатою податків при здійсненні реєстраційних дій, та проведенні в період грудня 2009 року - березня 2010 року первинної реєстрації транспортних засобів на фізичних осіб без сплати податку, у вигляді несплати податку у вказаному розмірі, а також втрати документів (квитанцій) про сплату податку.

Серед переліку таких транспортних засобів є і транспортні засоби, зареєстровані на ОСОБА_1, а саме VOLKSWAGEN T4, 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та VOLKSWAGEN T4, 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Частиною 1 ст.195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи відповідно до вимог ст.13 КАС України забезпечується системою: апеляційною та касаційною. Можливість апеляційного та касаційного оскарження судових рішень є принципом адміністративного судочинства, що спрямований на забезпечення прав осудності (законності та обґрунтованості) судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що згідно з даними УДАІ ГУМВСУ у Львівській області, на ім'я ОСОБА_1 зареєстровано автомобілі марки VOLKSWAGEN T4, 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та VOLKSWAGEN T4, 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2.

Однак податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в розмірі 43570,00 грн. при реєстрації транспортних засобів на ОСОБА_1 до бюджету не надійшов.

У зв'язку з вказаною вище обставиною позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в розмірі 43570,00 грн.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» (втратив чинність згідно з Податковим кодексом України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI) платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи (далі - юридичні особи), а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства (далі - фізичні особи), які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до статті 2 цього Закону є об'єктами оподаткування.

Статтею 3 цього ж Закону визначено, що перша реєстрація в Україні - це реєстрація транспортного засобу в Україні, яка здійснюється уповноваженими державними органами України вперше щодо цього транспортного засобу.

Відповідно до ч.1 ст.5 цього ж Закону податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів сплачується фізичними особами - перед проведенням першої реєстрації в Україні, реєстрацією, перереєстрацією транспортних засобів, а також перед технічним оглядом транспортних засобів щорічно або один раз за два роки, але не пізніше першого півріччя року, в якому провадиться технічний огляд;

Згідно з ч.6 ст.5 цього ж Закону фізичні особи - платники податку зобов'язані пред'являти органам, що здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію, зняття з обліку або технічний огляд транспортних засобів, квитанції або платіжні доручення про сплату податку за попередній (у разі здійснення сплати) та за поточний роки, а платники, звільнені від сплати цього податку, - відповідний документ, що дає право на користування цими пільгами.

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить, що безумовною підставою для першої реєстрації транспортного засобу є сплата відповідного податку, і такий податок сплачується до реєстрації транспортного засобу, а не після.

Разом з тим, згідно листа прокуратури Львівської області від 28.02.2013 року встановлено, що 07.07.2012 року пі час досудового слідства у справі винесено постанову про визнання ОСОБА_3 потерпілим у справі за фактом реєстрації на його ім`я автомобіля марки «VOLKSWAGEN Transporter T4» 1997 року випуску №кузова НОМЕР_3 та автомобіля марки «VOLKSWAGEN Transporter T4» 200 року випуску №кузова НОМЕР_4. (а.с.68, 69)

Крім цього вироком Личаківського районного суду м. Львова від 13.11.2013 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.367 КК України.

Вина підсудного ОСОБА_2 доведена повністю, оскільки він будучи службовою особою, уповноваженою контролювати внесення обов'язкових платежів власниками транспортних засобів при реєстрації таких в Львівському ВРЕР ДАІ ГУ МВСУ, допустив службову недбалість, яка виразилась у неналежному виконанні підсудним своїх службових обов'язків, несумлінному ставленні до них, в частині здійснення контролю за сплатою податків при здійсненні реєстраційних дій, та проведенні в період грудня 2009 року - березня 2010 року первинної реєстрації транспортних засобів на фізичних осіб без сплати податку, у вигляді несплати податку у вказаному розмірі, а також втрати документів (квитанцій) про сплату податку.

Серед переліку таких транспортних засобів є і згадані вище транспортні засоби, зареєстровані на ім`я відповідача.

Керуючись вищенаведеним колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки відповідач не виступав платником податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, адже вказаних транспортних засобів, на підставі реєстрації яких йому донараховано суму податку з власників транспортних засобів, в органах ВРЕР не реєстрував, а рішення про його реєстрацію прийняте Львівським ВРЕР УДАІ без його відома.

Суд акцентує увагу на практиці Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

В той же час, позивачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, як і не доведено правомірності донарахування йому суми податку з власників транспортних засобів.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, не дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм у оскаржуваному судовому рішенні належну правову оцінку, відтак подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і не складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2015 року у справі №2а-8915/10/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.М.Ліщинський

Судді О.І.Довга

І.І.Запотічний