Справа № 2а-10863/11/2670
Суддя: Пісоцька О.В.
Дата ухвалення: 2011-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

місто Київ

01 серпня 2011 року№2а-10863/11/2670

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Пісоцька О.В., перевіривши матеріали

за позовною заявоюОСОБА_1
доМіністерства праці та соціальної політики України
провизнання нечинним рішення, зобовязання вчинити певні дії та визнання заробітної плати такою, що одержана за виконання робіт за цивільно-правовими договорами,
ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства праці та соціальної політики (далі Міністерство праці, відповідач), в якій просить:

- визнати нечинним рішення відповідача,

- визнати заробітну плату ОСОБА_2 такою, що одержана за виконання робіт за цивільно-правовими договорами,

- зробити перерахунок пенсії з застосуванням граничного коефіцієнта 5,6 у розрахунку на кожний місяць роботи.

Позовна заява та додані матеріали обліковуються Окружним адміністративним судом міста Києва за №2а-10863/11/2670 і передані на розгляд судді 28 липня 2011 року (30-31 липня 2011 року вихідні дні).

Так, в обґрунтування вказаного позову ОСОБА_1 зазначила, що вона відмовилась від свого стажу та від своєї пенсії на корить 50% пенсії свого чоловіка ОСОБА_2 Проте, Пенсійним фондом під час розрахунку пенсії ОСОБА_2 заробітна плата бралась у межах сум, які «…не перевищують 5,6 середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум…».

Позивач не погоджується з розрахунком Пенсійного фонду, оскільки вважає, що заробітна плата для розрахунку пенсії повинна братись у межах сум, які не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні за кожний місяць виконаної роботи.

Зазначене зумовило звернутись позивача до Міністерства праці з проханням застосувати граничний коефіцієнт заробітної плати «5,6»у розрахунках на кожен міць виконання роботи, однак отримала відмову на таке звернення.

Так, ОСОБА_1, посилаючись на неправомірність застосування відповідачем критеріїв Кодексу Законів про працю України та заниження середнього коефіцієнту заробітної плати, просить позовні вимоги задовольнити.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви зясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства (пункт 4) та чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 3 частини 1 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 25 грудня 2008 року №808-VI, який набрав чинності з 14 січня 2010 року, було встановлено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи у спорах фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами»від 18 лютого 2010 року №1691-VI, який набрав чинності 10 березня 2010 року, пункт третій частини першої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України був виключений, а відповідна категорія спорів передана до юрисдикції загальних судів, які повинні були розглядати ці справи за правилами, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 9 вересня 2010 року №19-рп/2010 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами»від 18 лютого 2010 року №1691-VI, зокрема ті положення, якими виключено пункт третій частини першої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України (пункт другий розділу І) та якими врегульовувались правовідносини щодо розгляду відповідної категорії справ, провадження у яких відкрито, порядок передачі цих справ до судів загальної юрисдикції (пункту 2 розділу II), а також визнано неконституційним пункт другий частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами»від 18 лютого 2010 року №691-VI, відповідно до якого суди розглядали у порядку цивільного судочинства справи щодо спорів з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, речового майна, пайків або грошової компенсації замість них.

Згідно з частиною 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, на момент звернення позивача з даним адміністративним позовом і на час розгляду цієї заяви судом чинними є положення пункту 3 статі 18 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 25 грудня 2008 року №808-VI, за яким місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи у спорах фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

З огляду на викладене, позов в частині вимог про перерахунок пенсії та визнання нечинним рішення відповідача стосовно відмови у перерахунку пенсії за нормами Постанови Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2005 року №306 є непідсудним Окружному адміністративному суду міста Києва.

Таким чином, позовна заява ОСОБА_1 в означеній частині підлягає, відповідно до пункту 6 частини 3 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України, поверненню.

Водночас, розгляд позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання заробітної плати ОСОБА_2 такою, що одержана за виконання робіт за цивільно-правовими договорами, не віднесено до юрисдикції адміністративних судів з огляду на таке.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлено інший порядок судового вирішення (частина 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі - на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено юрисдикцію адміністративних судів, яка поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Найважливішою формальною ознакою публічно-правових спорів є участь у них суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Разом з тим, встановлення обставин та вирішення спору стосовно характеру виконання ОСОБА_2 робіт за цивільно-правовими, як зазначає позивач, угодами, а також віднесення отриманої ОСОБА_2 заробітної плати до певної категорії, може здійснюватись за правилами, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України, з обовязковим залученням осіб, які були сторонами у вказаних угодах та у спірних правовідносинах, що віднесено до компетенції місцевих судів загальної юрисдикції.

Отже, враховуючи наведене, позов в частині вимог про визнання заробітної плати ОСОБА_2 такою, що одержана за виконання роботи за цивільно-правовими договорами, не належить до категорії публічно-правових спорів, а тому, відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом в означеній частині.

Водночас, згідно з частиною 6 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України є необхідним розяснити ОСОБА_1, що розгляд позовних вимог про визнання заробітної плати ОСОБА_2 такою, що одержана за виконання робіт за цивільно-правовими договорами, має здійснюватися за правилами, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України, що належить до компетенції місцевого суду загальної юрисдикції.

Керуючись статтями 2, 3, 4, 18, 17, 108, 109, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України суддя

УХВАЛИЛА:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства праці та соціальної політики в частині вимог про перерахунок пенсії та визнання нечинним рішення відповідача стосовно відмови у перерахунку пенсії за Постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2005 року №306 вважати повернутою ОСОБА_1.

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за її позовом до Міністерства праці та соціальної політики України в частині вимог про визнання заробітної плати ОСОБА_2 такою, що одержана за виконання робіт за цивільно-правовими договорами.

Розяснити ОСОБА_1, що спір про визнання заробітної плати ОСОБА_2 такою, що одержана за виконання робіт за цивільно-правовими договорами, має вирішуватись за правилами, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України, що належить до юрисдикції місцевого суду загальної юрисдикції.

Копію даної ухвали суду, позовну заяву та додані матеріали надіслати на адресу ОСОБА_1.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) О.В. Пісоцька

З оригіналом згідно.

Секретар судового засідання Швець О.Ю.