Справа № 2а-10024/11/2670
Суддя: Соколова О.А.
Дата ухвалення: 2012-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

05 грудня 2012 року № 2а-10024/11/2670

о 11 год. 30 хв.

приміщення суду за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 10

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Соколової О.А.,

при секретарі судового засідання Боронило К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови по справі № 2а-10024/11/2670 за нововиявленими обставинами

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві
про визнання нечинним рішення щодо відмови у визнанні учасником бойових дій та зобов'язання вчинити певні дії
за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі заявник) 15.11.2012 року звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.08.2011 року по адміністративній справі №2а-10024/11/2670, в якій просив суд скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.08.2011 року по справі №2а-10024/11/2670 та прийняти нову, якою задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В заяві ОСОБА_1 зазначив, що підставою для перегляду за нововиявленими обставинами вказаної постанови суду є те, що у відповідь на його звернення від 13.02.2012 року Посольство Республіки Вірменія в Україні надіслало лист від 08.10.2012 року, в якому зазначається, що рішенням Верховної Ради СРСР 24 листопада 1988 року у Вірменії був введений комендантський час. 5 грудня 1988 року наказом військового коменданта спеціального військового округу генерал-лейтенант Самсонов у 16-ти районах Вірменської РСР, у тому числі в Араратському районі введено спеціальне положення, яке продовжувалося до 1 травня 1989 року. Позивач зазначає, що входив до складу спеціального загону органів внутрішніх справ, який стежив за дотриманням комендантської години та надзвичайного стану. Зазначені обставини, на думку позивача, є важливими для вирішення справи судом, які стали відомі позивачу 10 жовтня 2012 року.

В судовому засіданні заявник надав пояснення аналогічні викладеним в заяві та просив задовольнити заяву про перегляд за нововиявленими обставинами.

Представник відповідача проти задоволення заяви заперечував, зазначивши що вона є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.246 Кодексу адміністративного судочинства України, особи, які брали участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обовязки, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами.

Згідно зі ст.247 Кодексу адміністративного судочинства України, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом одного місяця після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини. При цьому заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 245 цього Кодексу, може бути подана не пізніше ніж через три роки з дня набрання судовим рішенням законної сили. У разі якщо така заява подана до адміністративного суду після закінчення цього строку, адміністративний суд відмовляє у відкритті провадження за нововиявленими обставинами, незалежно від поважності причини пропуску цього строку.

Судом встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.08.2011 року у справі №2а-10024/11/2670 в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено повністю, яку ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.08.2012 року залишено без змін.

Відповідно до ч.1 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду, що набрала законної сили, може бути переглянута у звязку з нововиявленими обставинами.

Пунктом 1 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Судом зясовано, що при вирішенні справи №2а-11124/11/2670 судом було встановлено, що ОСОБА_1 звернувся 02.06.2011 до комісії ГУМВС України в місті Києві з розгляду питань, повязаних із встановленням статусів учасника бойових дій та учасника війни із заявою про розгляд питання про визнання його учасником бойових дій та видачу посвідчення встановлено зразка.

Листом ГУМВС України в місті Києві від 06.07.2011 №1/П-1551 ОСОБА_1 проінформовано, що його заяву розглянуто, проте законних підстав для визнання його учасником бойових дій та видачі посвідчення встановлено зразка немає (протокол засідання комісії від 01.07.2011 №82). Одночасно в листі є посилання на постанову Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 №63 Про організаційні заходи щодо застосування Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, якою Вірменську РСР не визначено як країну, на території якої у 1988 році велись бойові дії.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»(далі по тексту - Закон) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Пунктом 2 частини першої статті 6 Закону визначено, хто визнаються учасниками бойових дій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 №63 Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»затверджено Перелік держав і періодів бойових дій на їх території.

При цьому, Вірменську РСР в цьому Переліку не визначено як країну, на території якої у 1988 році велись бойові дії.

Позивачем не надано суду відповідної довідки 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про його особисту участь у бойових діях.

За таких обставин чинне законодавство України визначає певні критерії та умови для визнання особи учасником бойових дій, зокрема:

· певна категорія працівників (службовців, фахівців);

· участь у бойових діях у певний період;

· учать у бойових діях у державі, яка віднесена до Переліку держав і періодів бойових дій на їх території.

Разом з тим, згідно із довідкою Національної академії внутрішніх справ МВС України від 24.05.2011 №122/89, що міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 у період навчання у Київській вищій школі МВС СРСР ім. Ф.Е. Дзержинського, на виконання наказу МВС СРСР від 19.07.1988 №0143 та наказу КВШ МВС СРСР від 19.091988 №127 був відряджений у Вірменську РСР для безпосередньої участі у виконанні спеціального завдання, з 19 вересня до 18 грудня 1988 року.

Окружний адміністративний суд міста Києва у постанові від 25.08.2011 року у справі №2а-10024/10/2670 прийшов до висновку, що у звязку з відсутністю юридичних фактів, з якими в даному випадку чинне законодавство повязує право особи на визнання її учасником бойових дій, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання нечинним рішення відповідача щодо відмови у визнанні позивача учасником бойових дій та зобовязання вчинити дії, не підлягають задоволенню.

Пунктом 6 примітки до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»визначено, що Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР і після 1979 року направлялися військові фахівці в країни, на території яких велися бойові дії. Військовим фахівцям у таких випадках пільги надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

В названому пункті чітко визначено підстави для надання відповідної пільги, зокрема, наявність довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про особисту участь військових фахівців у бойових діях.

Крім того, з пункту 6 примітки до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вбачається, що її положення поширюються лише на військових фахівців, які направлялися Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР у країни, на території яких велися бойові дії.

Із наданого до матеріалів справи позивачем листа Посольства Республіки Вірменія в Україні від 08.10.2012 року вбачається, що з 24.11.1988 року до 01.05.1989 року у Вірменії був введений комендантський час.

Суд зазначає, що з огляду на зміст вищевикладених нормативно-правових актів вказана інформація не дає правових підстав вважати позивача учасником бойових дій.

Зазначена позиція суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.10.2012 року.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що обставини, на які посилається заявник в обґрунтування заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2011 року у справі №2а-10024/11/2670, не є обґрунтованими і такими що відповідають чинному законодавству.

Відповідно до приписів ч.1 ст.253 Кодексу адміністративного судочинства України суд може скасувати постанову чи ухвалу у справі і прийняти нову постанову чи ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає , що заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.08.2011 року по справі №2а-10024/11/2670 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.165, 245-254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови по адміністративній справі № 2а-10024/11/2670 за нововиявленими обставинами залишити без задоволення.

Ухвалу прийнято у нарадчій кімнаті та проголошено її вступну та резолютивну частину 05 грудня 2012 року.

Ухвалу у повному обсязі буде складено протягом пяти днів.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.А. Соколова