Справа № 815/4617/15
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4617/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби ОМУЮ Одеської області, державного реєстратора Реєстраційної служби ОМУЮ Одеської області ОСОБА_2 про скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов (з урахуванням уточнених позовних виомг) ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 або позивач) до Реєстраційної служби ОМУЮ Одеської області (надалі РС ОМУЮ або відповідач), державного реєстратора Реєстраційної служби ОМУЮ Одеської області ОСОБА_2, в якому позивач просить суд скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області ОСОБА_2 №19314413 від 13.02.2015р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які були власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1. Як стало відомо позивачу, дану квартиру померлі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подарували ОСОБА_5 (Договір дарування від 21.09.2006р.). На підставі даного договору 13.02.2015р. державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області ОСОБА_2 прийнято рішення №19314413 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_6 При цьому позивач зазначає, що договір дарування квартири, на підставі якого державним реєстратором прийнято оскаржуване рішення, визнано недійсним рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/3271/15 від 17.04.2015р. Крім того, ОСОБА_6, який начебто звернувся із заявою про проведення державної реєстрації, помер у 2005 році. За таких підстав позивач вважає, що оскаржуване рішення про проведення державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, підлягає скасуванню.

В судове засідання представник позивача не прибув. Подав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник РС ОМУЮ у судове засідання не зявився. Про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином та завчасно. Крім того, відповідач не скористався правами, передбаченими положеннями ст. 49 КАС України, та не надав до суду ані заперечень проти позову, ані заяви про визнання позовних вимог тощо. Відтак суду не вбачається можливим визначити позицію відповідача стосовно заявлених позовних вимог.

Державний реєстратор Реєстраційної служби ОМУЮ Одеської області ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась. Про час, дату та місце судового розгляду повідомлена належним чином та завчасно. Крім того, відповідач не скористалася правами, передбаченими положеннями ст. 49 КАС України, та не надала до суду ані заперечень проти позову, ані заяви про визнання позовних вимог тощо. Відтак суду не вбачається можливим визначити позицію відповідача стосовно заявлених позовних вимог.

Згідно з ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відтак суд ухвалив продовжити розгляд даної справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, надані сторонами докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_4Л.) є спадкоємцем своїх померлих родичів ОСОБА_7 та її сина ОСОБА_8, що підтверджується матеріалами справи.

ОСОБА_3 померла 23.06.2014 р., її син ОСОБА_4 помер 03.10.2014 р., що підтверджується свідоцтвом про смерть від 23.06.2014р. серії І-ЖД №381671 та свідоцтвом про смерть від 03.10.2014 р. ЖД №391329.

За заявою позивача приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 відкрито спадкові справи №7/2014 та №8/2014 до майна померлих ОСОБА_7 та її сина ОСОБА_8 (а. с. 163-234).

З матеріалів справи вбачається, що останнім на праві приватної власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 67,3 кв. м. (свідоцтво про право власності на житло від 12.09.1995 р. №01085).

13.02.2015р. рішенням №19314413 державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 (а. с. 107).

Того ж дня, 13.02.2015р. між ОСОБА_6 та громадянкою ОСОБА_10 укладено Договір купівлі-продажу зазначеної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 (а. с. 149-152).

13.02.2015р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №19335288 від 13.02.2015р., відповідно до якого право приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_10 (а. с. 158).

Зазначені рішення позивач вважає протиправними та такими, що перешкоджають реалізації його речових прав як єдиного спадкоємця ОСОБА_7 та її сина ОСОБА_8, що були повноправними власниками спірної квартири.

Крім того, судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1, за захистом законних прав звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_10, ОСОБА_6, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 про визнання договорів купівлі-продажу та дарування недійсними, скасування рішення реєстратора.

Рішенням Приморського суду м. Одеси від 17.04.2015р. позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 67,3 кв.м від 21.09.2006 р., укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12, зареєстрований в реєстрі за №1292. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 67,3 кв.м від 13.02.2015 р., укладений між ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) та ОСОБА_10 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11, та зареєстрований в реєстрі за №2275.

Скасовано рішення реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 №19335288 від 13.02.2015 р. про державну реєстрацію права власності ОСОБА_10 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 67,3 м2. (а. с. 33-38).

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню державного реєстратора, суд виходив з наступного.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (надалі Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст. 6 Закону встановлено, що систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку (далі - органи державної реєстрації прав).

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 8 Закону до повноважень органу державної реєстрації прав відноситься проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень або відмова у їх реєстрації.

Відповідно до п. 1-2 ч. 2 ст. 9 Закону державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав;

Положеннями ст. 15 Закону передбачено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобовязані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У випадках, передбачених законодавством України, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об'єкта нерухомого майна, права стосовно якого підлягають державній реєстрації. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Державна реєстрація прав (надання відмови в ній) проводиться у строк, що не перевищує пяти робочих днів (крім випадків, установлених частиною сьомою цієї статті) з дня надходження до органу державної реєстрації прав заяви про таку реєстрацію і передбачених цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до нього, документів, необхідних для її проведення.

Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України.

Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (надалі Порядок) затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р. № 868.

Згідно з п. 8 Порядку для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мінюст. Заява подається окремо щодо кожного обєкта нерухомого майна.

Згідно з п. 20 Порядку за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

Пунктом 36 Порядку встановлено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Відповідно до п. 37 Порядку, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є, серед іншого, укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат.

Відповідно до п. 15 Порядку під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Відповідно до п. 38 Порядку для проведення державної реєстрації речових прав заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає копію документа, що посвідчує його особу (крім документа, що посвідчує посадову особу органу державної влади або органу місцевого самоврядування).

У разі подання заяви особисто заінтересованою особою, крім документа, що зазначений в абзаці першому цього пункту, подається копія реєстраційного номера облікової картки платника податку згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків (далі - реєстраційний номер облікової картки платника податку), крім випадків, коли фізична особа через свої релігійні або інші переконання відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податку, офіційно повідомила про це відповідним органам державної влади та має відмітку в паспорті громадянина України.

Згідно з п. 42 Порядку для проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна в разі, коли в документах, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на такий об'єкт, відсутні відомості про його технічні характеристики, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення прийнято за результатами розгляду заяви, поданою ОСОБА_5 (НОМЕР_3 виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 18.02.2004р.) (ІПН НОМЕР_1) (а. с. 109).

До заяви надано такі документи: Договір дарування від 21.09.2006р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12, технічний паспорт на квартиру, виготовлений 06.02.2015р., копія паспорта та ідентифікаційного коду (а. с. 123).

Відповідно до ч. п. 10 Порядку заявник під час подання заяви особисто пред'являє органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 1 цього Порядку, документ, що посвідчує його особу. Документом, що посвідчує особу, є паспорт громадянина України, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний, дипломатичний чи службовий паспорт іноземця або документ, що його заміняє.

З матеріалів справи вбачається, що до заяви про проведення державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_6 надано паспорт громадянина України серії та номеру КМ 209987, виданий Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 18.02.2004р., що посвідчує особу ОСОБА_6, 24.03.1967р.н. (а. с. 111-112).

Таким чином, суд встановив, що до заяви про державну реєстрацію права власності заявником надано усі необхідні документи, які вимагаються чинним законодавством.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 (НОМЕР_3 виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 18.02.2004р.), дані про особу якого зазначені у заяві про проведення державної реєстрації права власності на квартиру, помер у 2005р., що підтверджується наступним.

Згідно листа начальника Слідчого відділу ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 30.03.2015р. №31/4-6АЗ повідомляється, що в ході розслідування кримінального провадження №0001201 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, в Київському РВ м. Одеси, УМВС України в Одеській області була отримана інформація, згідно якої ОСОБА_5, 24.03.1967р.н., НОМЕР_3, виданий Київським РВ МУ УМВС України в Одеській області 18.02.2004р. помер 11.09.2005р. про що зроблено актовий запис від 13.09.2005р. (а. с. 73).

ОСОБА_13 держаної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 08.04.2015р. №1036/08.1.1-08 повідомлено про наявність актового запису №8342 про смерть гр. ОСОБА_6, вчиненого 13.09.2005р. (а. с. 74).

Копія вказаного актового запису містить у матеріалах справи (а. с. 76 -77).

При цьому у витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо запису про смерть ОСОБА_5 зазначено, що паспорт померлого не здано, громадянство померлого документами не підтверджено (а. с. 78-79).

Разом з тим, у витязі та актовому записі датою народження ОСОБА_6, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1, вказано 14.03.1967р. у той час як за паспортними даними - 24.03.1967р.н.

При цьому відділ ДРАЦС Реєстраційної служби ГУ юстиції в Одеській області

листом від 03.09.2015р. за вих. №2410/08.1.1-08 повідомив про наявність одного актового запису про народження відносно ОСОБА_5, 1967р.н., а саме: актовий запис про народження №333, складений 28.03.1967р.н. відносно ОСОБА_5, 14.03.1967р.н., уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 82).

Таким чином, для суду є очевидним той факт, що ОСОБА_6, 1967 р. н., (НОМЕР_3 виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 18.02.2004р.), не міг особисто звернутись 13.02.2015р. із заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

За таких умов суд доходить висновку про протиправність рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області ОСОБА_2 №19314413 від 13.02.2015р. та наявність підстав для його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69-72, 86, 94, 158-163, 167,186, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Реєстраційної служби ОМУЮ Одеської області, державного реєстратора Реєстраційної служби ОМУЮ Одеської області ОСОБА_2 про скасування рішення, - задовольнити.

Скасувати рішення Державного реєстратора реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №19314413 від 13.02.2015р.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.М. Токмілова