Справа № К/9991/52485/11-С
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2015 року м. Київ К/9991/52485/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2009 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства фінансів України, Міністерства праці та соціальної політики України, Державного казначейства України, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Міністерства фінансів України, Міністерства праці та соціальної політики України, Державного казначейства України, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради про стягнення з відповідачів солідарно на його користь недоплачену разову грошову допомогу учаснику бойових дій за 2004-2008 роки відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 7162,25 грн.

Позовні вимоги мотивовані протиправною бездіяльністю відповідачів щодо невиплати ОСОБА_2 щорічної грошової допомоги до 5-го травня у розмірах, визначених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2009 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2011 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що протягом 2004 - 2008 років передбачена Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічна разова грошової допомоги до 5-го травня виплачувалась позивачу у розмірах, визначених Законами України «Про Державний бюджет» на відповідні роки.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів щодо невиплати йому щорічної грошової допомоги до 5-го травня у розмірах, визначених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з правомірності дій відповідачів щодо виплати ОСОБА_2 щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня у розмірі, визначеному Законами України «Про Державний бюджет» на відповідні роки, як таких, що вчинені в межах повноважень та у спосіб, передбачені Законами України.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується з вказаними висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Згідно з статтею 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

Законами України «Про Державний бюджет України» на відповідні роки внесені зміни (зупинено дію) до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», розмір такої допомоги учасникам бойових дій був встановлений в інших розмірах, а саме:

Законом України «Про Державний бюджет на 2004 рік» у розмірі 120 грн.;

Законом України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» у розмірі 250 грн.;

Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» у розмірі 250 грн.;

Законом України «Про Державний бюджет на 2007 рік» у розмірі 280 грн.;

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» у розмірі 310 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що грошова допомога у 2004 - 2008 роках виплачена позивачу у розмірі, визначеному Законами України «Про Державний бюджет» на відповідні роки.

Колегія суддів вказує, що за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих правовідносинах, слід застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

На момент виникнення спірних правовідносин, а саме на дату нарахування і виплату позивачу органами праці та соціального захисту населення щорічної грошової допомоги, положення Законів України «Про Державний бюджет України» на відповідні роки були діючими.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій дана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не допущено.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2009 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: