Справа № 2а-14028/11/2670
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

при секретарі: Вітковській К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Києві Державної податкової служби, в якому (з урахуванням заяви проуточнення позовних вимог) просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28 квітня 2011 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання за основним платежем на 131 035,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафними) на 32 759,00 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28 квітня 2011 року № щодо зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 65 153,00 грн.

Справа неодноразово переглядалась судами різних інстанцій.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що сукупність наданих ним доказів та належним чином оформлених первинних документів повною мірою підтверджує реальність проведених господарських операцій з ТОВ «Медіамаркет Груп» за період, що перевірявся, а тому вважає висновки суду першої інстанції хибними та такими, що не відповідають обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, Спеціалізованою державною податковою інспекцією у м. Києві по роботі з великими платниками податків було проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Епіцентр К» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2009 по 30.09.2010, за результатами якої складено Акт від 13 квітня 2011 року №1083/23-222-32490244.

В ході проведення перевірки податковим органом встановлено порушення позивачем положень підпунктів 7.2.3, 7.2.6 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 211 035,00 грн., у тому числі за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень 2010 року та завищення залишку від'ємного значення за період з 01 липня 2009 року по 30 вересня 2010 року на суму 65 153,00 грн.

На підставі викладеного вище Акту перевірки, ДСДПІ у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 28 квітня 2011 року №, яким ТОВ «Епіцентр К» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 263 794,00 грн., у тому числі за основним платежем - 211 035,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 52 759 грн. та №, яким ТОВ «Епіцентр К» зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на суму 65 153,00 грн.

Не погоджуючись з висновками податкового органу щодо фіктивного характеру господарських взаємовідносин з ТОВ «Медіамаркет Груп» за період, що перевірявся, та як наслідок, донарахуванням оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 131 035,00 грн., застосуванням штрафних санкцій у розмірі 32 759,00 грн. та зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 65 153,00 грн., позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Раніше, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.11.2011, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2012, адміністративний позов ТОВ «Епіцентр К» було задоволено.

Скасовуючи вищевказані судові рішення та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції Вищий адміністративний суд України вказав, зокрема, на те, що судами попередніх інстанцій не було досліджено обставини, які відповідно до акту перевірки стали підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а саме: не надано правову оцінку правомірності формування позивачем суми податкового кредиту за господарськими операціями з ТОВ «Атем» у сумі 80 000 грн. та підтвердження задекларованих позивачем сум податкового кредиту за господарськими операціями з ТОВ «Медіамаркет Груп» податковими накладними.

Таким чином, Вищий адміністративний суд не ставив під сумнів висновки судів попередніх інстанцій щодо реальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «Медіамаркет Груп», а лише зауважив про необхідність дослідження податкових накладних за такими операціями.

В свою чергу, відмовляючи в задоволенні адміністративного позову за результатами нового розгляду справи, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем оскаржуються податкові повідомлення-рішення лише в частині донарахування сум податку на додану вартість та зменшення від'ємного значення за господарськими операціями з ТОВ «Медіамаркет Груп», а в частині донарахування сум податку на додану вартість за господарськими операціями з ТОВ «Атем» позивачем податкові повідомлення-рішення взагалі не оскаржуються, - з огляду на що вказані обставини не підлягають дослідженню в межах даної адміністративної справи. Стосовно ж господарських операцій між позивачем та ТОВ «Медіамаркет Груп» дійшов висновку, що складені за такими операціями первинні документи та податкові накладні внаслідок фіктивності спірних операцій, є юридично дефектними та не створюють правових наслідків для цілей формування податкових вигод, що, відповідно, зумовлює висновок про відсутність у позивача підстав для формування спірних сум податкового кредиту. Крім того, вказав, що позивачем не надано податкових накладних, виписаних ТОВ «Медіамаркет Груп», на всю суму податку на додану вартість у розмірі 131 035,00 грн.

З метою усунення виявлених суперечностей та правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність повного встановлення обставин справи та дослідження додаткових доказів.

Законом, що визначав платників податку на додану вартість, об'єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету, на момент виникнення спірних правовідносин був Закон України «Про податок на додану вартість».

Згідно з пунктом 1.7 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Підставою для нарахування податкового кредиту, відповідно до підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

З аналізу зазначених норм вбачається, що визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є наявність у покупця належним чином оформлених податкових накладних та придбання товарів/послуг з метою подальшого використання придбаних товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в податкових деклараціях з податку на додану вартість в складі податкового кредиту за період, що перевірявся, відображав суми податку на додану вартість, зокрема, на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ «Медіамаркет Груп» за господарськими операціями з придбання рекламних послуг.

Так, 01.03.2008 між ТОВ «Епіцентр К» (Рекламодавець) та ТОВ «Медіамаркет Груп» (Рекламіст) було укладено договір №МГ-03, за умовами якого рекламодавець замовляє, а рекламіст надає у відповідності до замовлень рекламодавця послуги з розміщення реклами.

В подальшому, між сторонами було укладено додаток до договору від 07.12.2009 (розміщення банерів), додаткові угоди №1 від 24.06.2010 та №2 від 05.07.2010 (розміщення реклами на радіо), додаток №23/3 від 23.03.2010 (динамічне розміщення банерів).

Факт виконання сторонами договірних зобов'язань підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, а саме: актами приймання виконаних робіт, податковими накладними на загальну суму 131 035,00 грн. за липень 2009- липень 2010 років, видатковими накладними та платіжними дорученнями.

Вищеозначені документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Також, позивачем було надано суду фото - та відеозвіти, приклади брошур та інших рекламних матеріалів, які засвідчують факт отримання від ТОВ «Медіамаркет Груп» рекламних послуг протягом липня 2009 - липня 2010 років.

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. На момент укладення договору, ТОВ «Медіамаркет Груп» мало Свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість.

Аналізуючи доводи податкового органу та висновки суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, відповідно до частини 2 статті 71 КАСУ, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (ст. 69 ч. 1 КАСУ).

Згідно з ч. 1 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 4 ст. 70 КАС України передбачено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Так, висновки податкового органу про фіктивний характер спірних господарських операцій ґрунтується на тому, що договори, укладені між позивачем та ТОВ «Медіамаркет Груп» є нікчемними, оскільки ухвалою Господарського суду Київської області від 03 серпня 2010 року ТОВ «Медіамаркет Груп» визнано банкрутом.

Разом з тим, ухвалення рішення про банкрутство юридичної особи платника податку на додану вартість не означає автоматичної втрати такою особою статусу платника податку на додану вартість та не тягне за собою недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації юридичної особи і до моменту виключення її з державного реєстру, а отже, саме по собі не призводить до недійсності угод.

Так, публічний порядок держави порушується у разі недотримання нормативних актів, у яких він закріплений, а ухилення від сплати податків, на що посилається відповідач, є злочином, відповідальність за який встановлена Кримінальним кодексом України, колегія суддів вважає, що за обставин, які склалися у даній справі, визначенню правочину таким, що порушує публічний порядок, повинен передувати вирок суду про притягнення учасника (учасників) такого правочину до кримінальної відповідальності, який би набрав законної сили. Всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України відповідачем таких доказів надано не було.

При цьому, податковий орган не подав доказів на підтвердження того, що позивач діяв без належної обачності й обережності, і йому мало бути відомо про порушення, які допускав його контрагент, а також не зазначено інших обставин, які могли б свідчити про недобросовісність позивача. Також не доведено та не надано доказів, які б свідчили про наявність обставин, що виключають обґрунтованість заявленої позивачем податкової вигоди, зокрема, щодо фіктивного характеру здійснених операцій.

Крім того, колегія суддів зауважує, що право на податковий кредит та бюджетне відшкодування не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Допущені попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару певні порушення податкового законодавства тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача (добросовісного платника податку) на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого податку на додану вартість постачальникам товару та заявлення до бюджетного відшкодування від'ємного значення з податку на додану вартість.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов'язань може свідчити про незаконність формування податкового кредиту .

Зазначена позиція узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, так, у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Стосовно висновків суду першої інстанції щодо відсутності окремих податкових накладних за господарськими операціями між позивачем та ТОВ «Медіамаркет Груп» та, як наслідок, непідтвердження ТОВ «Епіцентр К» в повному об'ємі спірних сум задекларованого податкового кредиту, колегія суддів зазначає, що в адміністративному судочинстві, на відміну від цивільного та господарського судочинства, діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі (ч. ч. 4, 5 ст. 11, ч. 2 ст. 69, ч. 5 ст. 71 КАС України). Ця особливість, випливає із специфіки завдань адміністративного судочинства (ч. 1 ст. 2 КАС України) і, зокрема, покладає на адміністративний суд обов'язок самому вживати заходи щодо встановлення реального змісту спірних правовідносин, визначення предмету та засобів доказування, встановлення належного способу захисту порушеного права чи встановлення компетенції.

Однак, встановивши відсутність окремих первинних документів, суд першої інстанції не вжив заходів щодо повного з'ясування обставин та їх витребування, а обмежився лише констатацією такого факту.

В свою чергу, апелянтом було подано до суду апеляційної інстанції податкові накладні за господарськими операціями з ТОВ «Медіамаркет Груп» за липень 2009 - липень 2010 років на загальну суму 131 035,00 грн. Додатково апелянт зазначив, що вказані документи були наявні під час проведення перевірки, що відображено в Акті перевірки та не заперечується податковим органом, а тому не вбачав необхідності щодо їх повторної подачі, з огляду на що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про неповноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи, що призве звело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції та доводи, викладені відповідачем у Акті перевірки не містять правового підґрунтя та спростовуються матеріалами справи, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Отже, під час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції неправильно встановлено обставини справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, останнім також допущено порушення норм матеріального права, а тому, у відповідності до ст.202 КАС України, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 травня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.160, 167, 195, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 травня 2015 року скасувати.

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 28 квітня 2011 року № та № в частині збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на 131 035,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафними) на 32 759,00 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 20 жовтня 2015 року.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Шостак О.О.

Мамчур Я.С