Справа № 06-25-15/4686
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/33990/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції в Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної фінансової інспекції в Житомирській області, Овруцької міжрайонної державної фінансової інспекції в Житомирській області, третя особа - Овруцька центральна районна лікарня, про часткове скасування вимоги, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Житомирській області, Овруцької міжрайонної державної фінансової інспекції в Житомирській області, третя особа - Овруцька центральна районна лікарня, про скасування пункту 2 і абзаців 4-7 пункту 3 вимоги від 24.12.2013 №65-17/1960.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю окремих пунктів оскаржуваної вимоги як таких, що прийняті відповідачем на підставі хибних висновків акту ревізії.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2014 року, позов задоволено: визнано нечинними та скасовано пункт 2 та абзаци 4-7 пункту 3 вимоги Овруцької міжрайонної державної фінансової інспекції від 24.12.2013 №65-17/1960.

У поданій касаційній скарзі Державна фінансова інспекція в Житомирській області із посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Овруцькою міжрайонною державною фінансовою інспекцією проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Овруцької центральної районної лікарні, за результатами якої складено акт від 10.12.2013 № 65-09/36.

Перевіркою, окрім іншого, встановлено ряд порушень, допущених лікарем психіатром ОСОБА_2, а саме:

виписано пацієнтам (3 особи) без наявності відповідних показів з обов'язковим записом про призначення лікарських засобів в медичній документації рецепти на отримання безоплатно лікарських засобів та психотропних речовин на загальну суму 1347,99 грн., які вказаними пацієнтами фактично не отримано.

На підставі акта ревізії відповідачем винесено вимогу від 24.12.2013 № 65-17/1960, якою, окрім іншого, пунктом 2 на позивача покладено обов'язок в подальшому дотримуватися Правил виписування рецептів та вимог замовлень на лікарські засоби і вироби медичного призначення, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я від 19.07.2005року №360, Постанови КМУ "Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення за певними категоріями захворювань" від 17.08.1998 № 1303, Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори»; абзацами 4, 5, 6, 7 пункту 3 вказано на порушення позивачем пункту 1.3 Правил виписування рецептів та вимог-замовлень на лікарські засоби і вироби медичного призначення, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 19.07.2005 №360, пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань» від 17.08.1998 № 1303, зазначено про порушення позивачем статті 28 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», пункту 3.8 Порядку обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів у закладах охорони здоров'я України, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 21.01.2010 № 11, пункту 4.7 Наказу Овруцької центральної районної лікарні «Про затвердження Порядку обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів в структурних підрозділах ЦРЛ» від 04.01.2013 року № 17, що спричинило матеріальну шкоду на суму 1347,99 грн.; вимагалось у порядку та розмірі, встановленому статтями 130-136 Кодексу Законів про працю, стягнути з лікаря психіатра ОСОБА_2 до державного бюджету кошти у розмірі 1347,99 грн.;

Не погоджуючись з вказаними пунктами вимоги від 27.04.2010 № 21-06-16-14/1936, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з протиправності окремих пунктів оскаржуваної вимоги як таких, що прийняті відповідачем на підставі хибних висновків акту ревізії.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до п.1-2 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 025/о «Медична карта амбулаторного хворого №_» , затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 14.02.2012 №110, первинним медичним документом хворого, який лікується амбулаторно або вдома, і заповнюється на усіх хворих при зверненні у заклад охорони здоров'я, який надає амбулаторно-поліклінічну допомогу, є «Медична карта амбулаторного хворого № _» (форма № 025/о).

Пунктом 16 вказаної інструкції передбачено, що у медичній картці фіксується кожне звернення пацієнта за амбулаторно-поліклінічною допомогою (захворювання, проведення профілактичних оглядів, консультації спеціалістів, закриття листка непрацездатності тощо). Кожний запис датується, проставляється підпис лікаря, до якого пацієнт звернувся. У разі звернення пацієнта з приводу захворювання лікуючий лікар зазначає дані щодо скарг хворого, вказує його об'єктивні дані, перебіг хвороби, вписує діагноз, призначення, проставляє дату запису та засвідчує підписом.

Відповідно до пункту 1.3. Правил виписування рецептів та вимог-замовлень на лікарські засоби і вироби медичного призначення від 19.07.2005 № 360, рецепти виписуються хворому за наявності відповідних показів з обов'язковим записом про призначення лікарських засобів чи виробів медичного призначення в медичній документації (історія хвороби, медична карта амбулаторного чи стаціонарного хворого). Рецепти виписуються на лікарські засоби, зареєстровані в Україні, крім випадків, передбачених чинним законодавством.

Згідно пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань» від 17.08.1998 № 1303, відпуск лікарських засобів безоплатно і на пільгових умовах у разі амбулаторного лікування осіб провадиться аптеками за рецептами, виписаними лікарями лікувально-профілактичних закладів за місцем проживання цих осіб.

Пунктом 1.13 Правил встановлено, що рецепти на лікарські засоби, крім наркотичних (психотропних) лікарських засобів і вироби медичного призначення виписуються на рецептурних бланках ф-1.

Рецепти на наркотичні (психотропні) лікарські засоби в чистому вигляді або в суміші з індиферентними речовинами виписуються на спеціальних рецептурних бланках ф-3.

Відповідно до статті 28 Закону України « Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» , рецепти на наркотичні засоби, психотропні речовини, включені до таблиць II і III Переліку (770-2000-п), виписуються на спеціальних бланках.

Форма спеціальних бланків рецептів, порядок їх реєстрації, обліку і зберігання, а також правила їх оформлення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, протидії їх незаконному обігу.

Видача рецептів на наркотичні засоби або психотропні речовини без відповідних медичних показань або з порушенням встановлених правил оформлення забороняється.

Пунктом 4 Інструкції про порядок зберігання, обліку та знищення рецептурних бланків та вимог-замовлень, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 19 липня 2005 № 360 передбачено, що облік рецептурних бланків ф-3 ведеться в спеціальних журналах (книгах) обліку за формою згідно з чинним законодавством.

З аналізу норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства убачається, що порядок видачі рецептів на безкоштовне отримання ліків на психотропних речовин є чітко регламентованим, а видача рецептів з порушення правил забороняється.

Судом першої інстанції під час судового розгляду досліджено медичні картки форми № 025/о усіх трьох пацієнтів та встановлено, що всі зазначені картки містять записи щодо перебігу хвороби пацієнтів та про призначення відповідних лікарських засобів. Усі записи датовані та містять підпис лікаря (позивача). Відповідно до вказаних записів лікарем психіатром ОСОБА_2 виписано рецептів на отримання безоплатно ліків та психотропних речовин на загальну суму 1347,99 грн.

Факт отримання пацієнтами ліків на підставі вказаних рецептів підтверджується показами допитаних під час судового розгляду законних представників осіб, яким виписувались рецепти.

За вказаних обставин, беручи до уваги той факт, що посилання Інспекції на безпідставну видачу позивачем рецептів на безоплатне отримання ліків та психотропних речовини без відповідного занесення в медичну документацію та без відповідних показань спростовані дослідженими під час судового розгляду доказами, колегія суддів вказує на обґрунтованість висновку судів попередніх інстанцій щодо протиправності пункту 2 і абзаців 4-7 пункту 3 вимоги від 24.12.2013 №65-17/1960.

Погоджуючись із позицією судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити наступне.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, її визначено як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України та який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (пункт 1 цього Положення).

Держфініспекція утворена шляхом реорганізації Головного контрольно-ревізійного управління України відповідно до Указу Президента України від 09 грудня 2010 року № 1085/2010.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, встановлено, що головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Пункт 7 статті 10 Закону «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» закріплює право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів всіх рівнів, державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб'єктів господарювання визначає Порядок проведення інспектування державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550.

За правилами пункту 2 зазначеного Порядку інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

За змістом частини шостої статті 2 Закону «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» порядок проведення Держфінінспекцією державного фінансового аудиту та інспектування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, за правилами пунктів 45, 46 Порядку проведення інспектування у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи органу державної контрольно-ревізійної служби, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об'єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому. Якщо ж вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Згідно з пунктом 50 цього Порядку за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, зокрема, звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

На підставі наведеного колегія суддів вказує на наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання.

У справі, яка розглядається, Інспекція пред'явила вимогу, в пункті 3 якої, зокрема, вимагається стягнути з позивача кошти у розмірі 1347,99 грн. як шкоду, завдану Державному бюджету внаслідок безпідставної видачі позивачем пацієнтам рецептів на безоплатне отримання ліків.

Предметом заявленого у справі позову є оскарження зазначеної вимоги з підстав неправомірності висновку Інспекції про наявність самого порушення безпідставної видачі позивачем пацієнтам рецептів на безоплатне отримання ліків. Сума збитків, що визначені Інспекцією, та необхідність їх відшкодування за умови наявності самого порушення, позивачем не оспорюється.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень , крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового оскарження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень, у тому числі правових актів індивідуальної дії.

Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави дійти висновку, що обов'язкова до виконання вимога державної фінансової інспекції в частині встановлення порушень законодавства, виявлених ревізією та шляхів їх усунення, є правовим актом індивідуальної дії суб'єкта владних повноважень, а отже може бути оскаржена до суду.

При цьому, правильність обчислення збитків перевіряє суд, який розглядає позов органу державного фінансового контролю про їх стягнення.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня та 13 травня 2013 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14 відповідно) та у поставної від 20 січня 2015 року у справі №21-603а14.

Відповідно до положень статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що позивачем пункт 2 та абзаци 4-7 пункту 3 вимоги від 24.12.2013 №65-17/1960 оскаржуються з мотивів хибності висновків акту ревізії щодо безпідставної видачі рецептів на безоплатне отримання ліків, а також виходячи з того, що позивачем не ставилось питання щодо протиправності зазначеного пункту вимоги саме з мотивів розміру збитків, що були, за посиланням органу державного фінансового контролю, заподіяні державі, колегія суддів погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо протиправності абзаців 4-7 пункту 3 вимоги від 24.12.2013 №65-17/1960 як таких, що сформовані на підставі хибних висновків щодо недотримання позивачем вимог законодавства при видачі рецептів на безоплатне отримання ліків.

Доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанції не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій дана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не допущено.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Житомирській області залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: