Справа № 22-а-10820/11
Суддя: Олійник В. І.
Дата ухвалення: 2011-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого-судді Олійника В.І.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Панасюка С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні апеляційного суду Київської області адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 вересня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області про зобовязання зробити перерахунок пенсії та здійснювати виплати пенсії, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2010 року позивачка звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області про зобовязання провести перерахунок пенсії, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії на інвалідом 2 групи із встановленим причинно-наслідковим звязком із Чорнобильською катастрофою, а тому згідно ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» державні пенсії такої категорії осіб не можуть бути нижчими 8 мінімальних пенсій за віком. Також ОСОБА_1 зазначила, що згідно ст.50 цього Закону їх, як особі, що віднесена до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, повинна бути теж призначена додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. Позивачка стверджувала, що відповідно до абз.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у випадку збільшення розміру прожиткового мінімуму для категорії осіб, що втратили працездатність, передбаченої цим Законом, піднімається розмір державної та додаткової пенсій. ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про перерахунок їх розміру пенсії, проте управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області відмовило їх у здійсненні перерахунку пенсії, обґрунтовуючи це тим, що обчислення пенсій та надбавок, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» здійснюються відповідно до постанов Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28 травня 2008 року №530 та «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16 липня 2008 року №654. Не погоджуючись з відмовою відповідача, ОСОБА_1 просила суд зобовязати управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області провести перерахунок розміру державної та додаткової пенсій як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інваліду 2 групи із встановленим причинно-наслідковим звязком із Чорнобильською катастрофою, відповідно до статей 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 вересня 2010 року позов задоволено частково.

Визнано дії відповідача неправомірними та зобовязано управління Пенсійного фонду України у КиєвоСвятошинському районі Київської області провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та пенсію як інвалід 2 групи, інвалідність якого повязана з Чорнобильською катастрофою, в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 06 серпня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року з врахуванням проведених виплат.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду від 10 вересня 2010 року та постановити нове, яким в позові відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ої категорії та є інвалідом 2-ої групи внаслідок захворювання, повязаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується наявними в справі письмовими доказами.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

В ч.4 ст.54 цього Закону передбачено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по другій групі інвалідності ніж 8 мінімальних пенсій за віком.

Згідно ст.50 Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі: інвалідам 2-ої групи 75% мінімальної пенсії за віком.

Позивачка, оспорюючи дії відповідача, вважала, що вона отримує державну та додаткову пенсію в розмірі, значно нижчому, ніж передбачено ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в звязку з чим і звернулася до суду за захистом своїх прав. Посилалась на те, що відповідачем безпідставно при нарахуванні пенсії застосовуються не норми вищевказаного закону, а підзаконні нормативні акти, якими є постанови Кабінету Міністрів України, які звужують обсяг прав в сфері пенсійного забезпечення, гарантовані йому відповідним законом.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про порушення відповідачем норм ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України (ст. 113 Конституції України).

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції, виходячи з принципу пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, правомірно прийшов до висновку, що постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року «Деякі питання соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №530 та від 17 липня 2008 року № 654 "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету" суперечать вимогам ст.ст.50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 "Про незалежність судової влади" зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1 п.19).

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.3), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України (лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку щодо того, що позивачка має право на перерахунок державної та додаткової пенсій відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 06 серпня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року з врахуванням проведених виплат, оскільки закони України мають вищу юридичну силу над урядовими нормативними актами і при вирішенні даного спору підлягають застосуванню саме положення ст.ст. 50, 54 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

При таких обставинах, коли судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді: