Справа № 803/1274/15-а
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року Справа № 803/1274/15-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Димарчук Т.М.,

при секретарі судового засідання Гуцалюк І.О.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Західний Рітейл» до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Західний Рітейл» (надалі ТзОВ «Західний Рітейл», позивач, товариство) звернулося з адміністративним позовом до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (надалі Луцька ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22 грудня 2014 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Луцькою ОДПІ проведена планова виїзна документальна перевірка ТзОВ «Західний Рітейл» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт № 68/22.1/37751514 від 28.11.2014 року. За скаргою позивача відповідачем проведено додаткову перевірку ТзОВ «Західний Рітейл» та складений акт, який повністю повторює висновки акту перевірки від 28.11.2014 року.

В акті перевірки вказано, що ТзОВ «Західний Рітейл» занижено податок на прибуток в загальній сумі 1685902, 50 грн. та занижено податок на додану вартість в сумі 1803348, 00 грн. Висновки акту перевірки ґрунтуються на тому, що фінансово-господарські відносини (договори поставки) між позивачем та його контрагентами ТзОВ «Побережне» та ТзОВ «Біо-Системс Україна» не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, а відтак відсутній факт реального здійснення поставок від вказаних контрагентів. Крім того, позивач безпідставно відніс до складу валових витрат сплачені відсотки за користування позичковими коштами за кредитними договорами та договорами позики на суму 1037376 грн.

На підставі акта перевірки Луцькою ОДПІ 22грудня 2014 року прийняті податкові повідомлення рішення:

- № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на 1 685092, 50 грн., в тому числі 1348722 за основним платежем та 337180, 5 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № НОМЕР_2 , яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на 1803348 грн., в тому числі: 1202232 грн. - за основним платежем та 601116 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Позивач не погоджується з висновками податкового органу щодо фіктивності правочинів, укладених між ТзОВ «Західний Рітейл» та постачальниками ТзОВ Побережне та ТзОВ Біо-Сістемс Україна, вказує, що сторони договорів в повному обсязі виконали свої зобовязання, що підтверджується відповідними первинними бухгалтерськими документами. Зауважує на тому, що під час проведення перевірки інспекторам було надано всі документи, які підтверджують реальність проведення господарських операцій між контрагентами, а тому у відповідача не було обґрунтованих підстав для висновків в акті перевірки стосовно нереальності правочинів. Вказує на те, що отримання кредитних та позикових коштів безпосередньо повязане зі здійсненням ТзОВ «Західний Рітейл» господарської діяльності, а тому товариство правомірно віднесло до складу валових витрат сплачені відсотки за користування позичковими коштами, а за таких підстав винесені податкові повідомлення-рішення вважає протиправними та просить суд їх скасувати.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовних вимог не визнав та пояснив, що висновки акту перевірки стосовно фіктивності укладеного договору поставки з ТзОВ «Побережне» ґрунтуються на тому, що вказане товариство не подало декларації за відповідний період по платі за земельні ділянки в с. Беззаботівка Олександрівського району Донецької області до Олександрівського відділення Добропільської ОДПІ. Таким чином, у ТзОВ «Побережне» відсутні земельні ділянки, основні засоби та трудові ресурси, які б могли підтвердити факт поставки овочів (та фруктів) позивачу. На підтвердження договорів поставки овочів та фруктів з контрагентом «Біо-Сістемс Україна», позивач не надав під час перевірки актів прийому-передач товарів та товарно-транспортних накладних. Крім того, ТзОВ «Західний Рітейл» протягом 2013 року до складу фінансових витрат включено 1037376 грн. сплачених відсотків за користування кредитними коштами та валютною позичкою. Водночас у 2013 році ТзОВ «Західний Рітейл» надавало громадянам та підприємствам безпроцентні позики на суму 3 581572 грн. Відповідач вказує на те, що ТзОВ «Західний Рітейл» має достатньо власних обігових коштів без залучення кредитних, позивач безпідставно завищив витрати за рахунок отримання кредитних коштів та сплати відсотків по них, вчинивши це з метою мінімізації податкових зобовязань, а відтак, укладені позивачем кредитні договори не обумовлені розумним змістом та діловою метою. Відтак вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені правомірно та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що Луцькою обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Волинській області проведено планову виїзну перевірку ТзОВ «Західний Рітейл» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складений акт № 68/22.1/37751514 від 28.11.2014 року.

В акті перевірки встановлено порушення товариством:

- п.п. 14.1.36, п. 14.1, п.п.14.1.27, п.п. 14.1.231, п. 14.1 ст. 14 , п.п. 138.10.5 п. 138.10 ст.138, ст.22, ст.23, ст. 138 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток за 2013 рік на суму 1339218 грн.

- п. 198.2, 198.6 ст.198, п. 201.1 ст.201 Податкового кодексу в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1202232 грн., в тому числі за січень 2013 року в сумі 9875 грн., за лютий 2013 року в сумі 80452 грн., за березень 2013 року в сумі 135187 грн., за травень 2013 року в сумі 37407 грн., за червень 2013 року в сумі 214620 грн., за липень 2013 року в сумі 84480 грн., за серпень 2013 року в сумі 55904 грн., за вересень 2013 року в сумі 35820 грн., за жовтень 2013 року в сумі 45963 грн., за листопад 2013 року в сумі 24811 грн., за грудень 2013 року в сумі 477713 грн.

Як вбачається з акту перевірки, формування податкового кредиту з податку на додану вартість було проведено позивачем за результатами господарських операцій, здійснених відповідно до умов договору поставки, укладеного між ТзОВ «Західний рітейл» (покупець) та ТзОВ «Побережне» (постачальник) за яким позивач отримав від контрагента товар (овочі, фрукти) на загальну суму 121885 грн., податок на додану вартість з обсягів придбання якого склав 24370 грн. Разом з тим, в акті зазначено, що до Луцької ОДПІ надійшов акт від 26.11.2013 року № 1066/2203/32172607 Вінницької ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Побережне» з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.08.2013 року в якому вказано, що ТзОВ «Побережне» є виробником сільськогосподарської продукції.15.07.2013 року ТзОВ «Побережне» до Вінницького районного відділення Вінницької ОДПІ подано звітну (зведену) податкову декларацію з фіксованого сільськогосподарського податку відповідно до якої задекларовано використання 6350, 09 га ріллі, що належить на праві власності 265-ти фізичним особам та 35593, 56 грн. податку, який підлягає сплаті до місцевого бюджету Побережнянської сільської ради Вінницької області в сумі 139, 72 та Беззаботівської сільської ради Олександрівського району Донецької області в сумі 35453, 84 грн. Висновок про наявність ознак відсутності факту реального здійснення господарських операцій з ТзОВ «Побережне» зроблено на підставі неподання ТзОВ «Побережне» декларації за відповідний період по платі за земельні ділянки в с. Беззаботівка Олександрівського району Донецької області до Олександрівського відділення Добропільської ОДПІ. З цієї підстави зроблено висновок про відсутність у ТзОВ «Побережне» як земельних ділянок, так і основних засобів, трудових ресурсів та матеріальних витрат, які могли б підтвердити реальне здійснення фінансово-господарської діяльності ТзОВ «Побережне».

Крім того, в акті вказано про те, що в ході проведення перевірки ТзОВ «Західний Рітейл» з питань взаємовідносин з ТзОВ «Біо Сістемс Україна» не було надано документів, що підтверджували б прийняття, оприбуткування та відвантаження товарів. На підставі викладеного, зроблено висновок, що позивачем завищено витрати за 2013 рік на загальну суму 5939334 грн. та завищено податковий кредит на загальну суму 1177862 грн.

За висновками податкового органу, зробленими в акті ТзОВ «Західний Рітейл» безпідставно протягом 2013 року до складу фінансових витрат включило 1037376 грн. сплачених відсотків за користування кредитними коштами та валютною позичкою. Так, згідно укладених договорів з банківськими установами, а саме: ПАТ «Радикал Банк», ПАТ «Приватбанк», ПАТ «Фольксбанк», ТзОВ «Західний Рітейл» було отримано протягом 2013 року кредитні кошти в загальній сумі 3358423 грн. на поповнення обігових коштів для здійснення статутної діяльності. В тому числі було отримано 395000 грн. для придбання обладнання. Разом з тим, позивачем надано безпроцентної позики на суму 3581572, 00 грн. На підставі цього, зроблений висновок про те, що отримання банківських кредитів (процентних позик) спрямоване винятково на зменшення бази оподаткування та не мають під собою розумної, економічно-обгрунтованої, необхідної і достатньої ділової (господарської) мети.

На підставі акта перевірки від 28.11.2014 року № 68/22.1/37751514 Луцькою ОДПІ 22 грудня 2014 року прийняті податкові повідомлення рішення:

- № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на 1 685092, 50 грн., в тому числі 1348722 грн. за основним платежем та 337180, 5 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № НОМЕР_2 , яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на 1803348 грн., в тому числі: 1202232 грн. - за основним платежем та 601116 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Позивач оскаржив вищевказані податкові повідомлення-рішення до ГУ ДФС у Волинській області. 20 лютого 2015 року за результатами позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Західний Рітейл» з питань, що стали предметом оскарження за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, Луцькою ОДПІ складений акт № 510/22.1/37751514 від 16 лютого 2015 року, висновки якого повністю повторюють висновки акту перевірки від 28.11.2014 року.

Головним управлінням ДФС України у Волинській області, а подальшому і ДФС України, оскаржувані позивачем податкові повідомленя- рішення були залишені без змін, а скарги без задоволення.

Пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (надалі ПК України) передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобовязання у будь-який момент після отримання такого рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач не довів правомірність оскаржуваних в даній адміністративній справі податкових повідомлень-рішень, з огляду на таке.

Як передбачено підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобовязання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Правові підстави віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту визначено статтею 198 Податкового кодексу України, пунктом 198.1 якої визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктами 198.2. та 198.3 статті 198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 188.1 ст.188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 статті 201 ПК України).

Як передбачено підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України (в редакції, чинній з 01.04.2011 року), обєктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 138.9, підпунктами 138.10.2 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення обєкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 138.2 статті 138 ПК України).

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 року від 16.07.1999 року № 996-XIV (з наступними змінами та доповненнями) визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Витрати для цілей визначення обєкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з ПДВ навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства України та доводів Луцької ОДПІ, судом при розгляді справи підлягали зясуванню обставини щодо реального здійснення господарських операцій, за якими позивачем сформовані валові витрати та податковий кредит, належного оформлення первинних документів.

Позиція податкового органу у даній справі полягає у тому, що перевіркою, з урахуванням матеріалів перевірок контрагентів (ТзОВ «Побережне») позивача, зроблено висновок про те, що господарські операції між ТзОВ «Західний Рітейл» та ТзОВ «Побережне», ТзОВ «Біо-Сістемс Україна», по яких позивач формував податковий кредит та витрати, не носили реального характеру. Проте, суд не погоджується з такою позицією податкового органу та приходить до висновку, що такі господарські операції носили реальний характер з огляду на наступне.

ТзОВ «Західний Рітейл» зареєстроване як юридична особа 07.07.2011 року виконавчим комітетом Луцької міської ради Волинської області до видів діяльності якого, серед інших, відноситься оптова торгівля фруктами й овочами, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб ті фізичних осіб-підриємців.

З матеріалів справи вбачається, що ТзОВ «Західний Рітейл» в межах господарської діяльності уклало договір поставки № 26/04-13 від 26 квітня 2013 року, згідно якого постачальник ТзОВ «Побережне» приймає на себе зобовязання поставити і передати у власність покупцю - ТзОВ «Західний Рітейл» овочі (далі за текстом товар), а покупець зобовязується прийняти і оплатити такий товар на умовах, визначених даним договором (том 1 а.с. 68).

На виконання вимог вищевказаного договору ТзОВ «Побережне» поставлено, а ТзОВ «Західний Рітейл» прийнято товар (овочі), що підтверджується видатковими накладними: №РН-0000134 від 06.05.2013 року на суму 33 975,30 грн., №РН-0000135 від 07.05.2013 року на суму 34 794,90 грн., №РН-0000136 від 17.05.2013 року на суму 35 476,46 грн., №РН-0000137 від 18.05.2013 року на суму 41 947,52 грн. (том 1 а.с. 69-85)

На поставлений товар було виписано податкові накладні №6/2 від 06.05.2013 року на суму 33 975,30 грн., №7/2 від 07.05.2013 року на суму 34 794,90 грн., №12/2 від 17.05.2013 року на суму 35 476,46 грн., №13/2 від 18.05.2013 року на суму 41 947,52 грн.

Факт здійснення транспортування вказаного товару підтверджується товарно-транспортними накладними № 134 від 06.05.2013 року, № 135 від 07.05.2013 року, № 136 від 17.05.2013 року, № 137 від 18.05.2013 року.

Здійснення оплати за поставлений товар підтверджується платіжними дорученнями №775 від 18.05.2013 року на суму 2 500,00 грн., №877 від 28.05.2013 року на суму 41 900,05 грн., №437 від 18.05.2013 року на суму 33 000,00 грн., №384 від 13.05.2013 року на суму 34 794,90 грн., №402 від 14.05.2013 року на суму 33 975,30 грн. (том 1 а.с. 69-85).

Суму податку на додану вартість з придбаного товару у ТзОВ «Побержне» у розмірі 24370 грн. товариство включило до податкового кредиту.

Як встановлено судом, умови вищезгаданого договору поставки були виконані сторонами, про що свідчать досліджені в судовому засіданні докази.

Діюче податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб. Таким чином, суд не бере до уваги пояснення представника відповідача про нереальність здійснення господарських операцій з ТзОВ «Побережне» на підставі неподання останнім декларації за відповідний період по платі за земельні ділянки в селі Беззаботівка Олександрівського району Донецької області до Олександрівського відділення Добропільської ОДПІ. Факт неналежного декларування сум податку сільськогосподарським виробником контролюючому органу за місцем розташування частини земельних ділянок не є достатнім підтвердженням відсутності відповідних земельних ділянок у користуванні ТзОВ «Побережне».

Зауваження щодо форми та змісту наданих документів податкової та бухгалтерської звітності з боку ДПІ в акті перевірки контролюючого органу відсутні. На момент складання податкових накладних контрагент був зареєстрований в якості платника ПДВ, що не заперечується відповідачем.

Крім того, на момент укладення угод та їх виконання, позивач та його контрагент були наділені належною господарською компетенцією, знаходилися в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України. Доказів, які б свідчили про відсутність у них відповідної правоздатності відповідачем не надано.

Позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження того, що господарські операції носили реальний характер, поставка товарів була виконана належним чином, яка в свою чергу оплачена.

Судом досліджені первинні документи, що містять відомості про обставини, які є предметом доказування у даній справі, та повязані з рухом активів, виконанням зобовязань, останні відповідають змісту, відображеному в укладеному платником податку договорі та підтверджують обґрунтованість визначення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Первинні документи відповідають вимогам статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні та підпункту 2.4 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за №168/704.

Також ТзОВ «Західний Рітейл» укладено договір поставки від 01 жовтня 2012 року, згідно якого постачальник ТзОВ «Біо-Сістемс Україна» зобовязується поставляти покупцеві ТзОВ «Західний Рітейл» товар (овочі та фрукти) згідно замовлень покупця, а покупець зобовязується приймати цей товар та своєчасно оплачувати його в порядку та на умовах, передбачених даним договором (том 1 а.с. 128). Згідно п.4.2 договору при передачі товару (партії товару) постачальник зобовязаний надати покупцеві оригінали наступних документів:

-накладна;

-податкова накладна.

На виконання вимог вищевказаного договору ТзОВ «Біо-Сістемс Україна» поставлено, а ТзОВ «Західний Рітейл» прийнято товар (овочі та фрукти).

Господарські операції між вказаними субєктами господарювання оформлені податковими та видатковими накладними (том 1 а.с. 129- 250, том 2 а.с. 1-126). Оплата за придбаний товар була проведена в повній мірі, що підтверджується платіжними дорученнями (том 2 а.с. 144-202) та копіями виписок з банківських установ (том 2 а.с. 131-143).

Суму податку на додану вартість з придбаного товару у ТзОВ «Біо-Сістемс Україна» товариство включило до податкового кредиту

Судом досліджені первинні документи, що містять відомості про обставини, які є предметом доказування у даній справі, та повязані з рухом активів, виконанням зобовязань, останні відповідають змісту, відображеному в укладеному платником податку договорах та підтверджують обґрунтованість формування валових витрат та визначення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Первинні документи відповідають вимогам статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні та підпункту 2.4 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за №168/704.

Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача, про фіктивність господарських операцій між позивачем та ТзОВ «Біо-Сістемс Україна», оскільки договір поставки не підтверджується оформленими товарно-транспортними накладними накладними та дорожніми листами вантажного автомобіля з огляду на таке.

З пояснень представників позивача та матеріалів справи вбачається, що поставка товару у взаємовідносинах обох підприємств жодним з видів транспорту не здійснювалась, а відбувалось переміщення такого товару зі складу постачальника (ТзОВ «Біо-Сістемс Україна») на склад покупця (ТзОВ «Західний Рітейл»), які розміщені за одними і тими ж адресами (зокрема, м. Луцьк, вул. Вахтангова, 10 та м. Луцьк вул. Лідавська, 1), тож і в документальному оформлені перевезення автомобільним транспортом потреби не існувало.

Зокрема, як вбачається з пункту 1.1 договору оренди обєкта нерухомості № 33 від 28 травня 2011 року Волинська обласна спілка споживчих товариств, надалі «Орендодавець» з однієї сторони та ТзОВ «Західний Рітейл» «Орендар» з іншої сторони уклали даний договір про наступне: орендодавець зобовязується передати у зворотне, строкове, платне користування нерухоме майно, а саме частину приміщення площею 250 (квадратних метрів), яке розташоване за адресою: м. Луцьк, Вахтангова, 10, а орендар зобовязується прийняти дане майно та сплачувати орендодавцеві орендну плату відповідно до умов даного договору (том 2 а.с. 227). За цією ж адресою (м. Луцьк, вул. Вахтангова, 10) винаймало склади і ТзОВ «Біо-Сістемс Україна», що підтверджується договором суборенди обєкта нерухомості від 01 січня 2013 року згідно якого Луцька міжрайбаза Волинської обласної спілки споживчих товариств (орендар) зобовязується передати у зворотне, строкове, платне користування нерухоме майно, а саме морозильні камери, приміщення при морозильній камері, які розташовані за адресою: м. Луцьк, вул. Вахтангова, 10. Наймання приміщення за адресою вул. Вахтангова, 10 ТзОВ «Біо Сістемс Україна» підтверджується також договорами піднайму нежилого приміщення від 01.12.2012 року та від 07.05.2013 року (том 2 а.с. 232, 238). Згідно договору суборенди нежитлового приміщення №48 від 14.10.2013 року Приватне мале підприємство «Вінтер» (орендар) передає ТзОВ «Західний Рітейл» (суборендар) у тимчасове користування нежитлові приміщення дві окремі холодильні камери (72 кв. м) за адресою м. Луцьк, вул. Лідавська, 1 (том 2 а.с.245). Наявність у суборенді складських приміщень у позивача за адресою м. Луцьк, вул.Лідавська, 1 підтверджується договорами суборенди № 43 від 01.09.2013 року (том 3 а.с. 5), № 32 від 05.06.2013 року (том 3 а.с. 11). У ТзОВ «Біо-Сістемс Україна» також в суборенді перебували нежитлові приміщення, розміщені за адресою м. Луцьк, вул. Лідавська, 1, що підтверджується договорами суборенди нежитлових приміщень № 26 від 07.05.2013 року (том 3 а.с. 28), № 27 від 07.05.2013 року (том 3 а.с. 39), № 49 від 01.11.2013 року (том 3 а.с. 45) та № 52 від 03.12.2013 року (том 3 а.с. 51).

Таким чином, і в оренді ТзОВ «Західний Рітейл» (покупця) і в оренді постачальника ТзОВ «Біо-Сістемс Україна» перебували складські приміщення за адресами: м. Луцьк, вул. Вахтангова, 10 та м. Луцьк, вул. Лідавська, 1. Поставка (переміщення) товару за договором від 01 жовтня 2012 року здійснювалась за однією адресою, у звязку з чим потреби у використанні автомобільного транспорту не було. А тому висновки відповідача про необхідність оформлення товарно-транспортних накладних є необґрунтованими та безпідставними. Суд критично ставиться до тверджень представника відповідача відносно того, що при проведенні планової перевірки не надавались акти прийому-передачі товарів, оскільки факт прийому передачі товару підтверджується належним чином оформленими видатковими накладними, які є первинними документами, що відображають господарські операції у бухгалтерському обліку. Суд враховує також ту обставину, що в жовтні-листопаді 2014 року Луцькою ОДПІ здійснювалась планова виїзна документальна перевірка ТзОВ «Біо-Сістемс Україна» (яка також включала 2013 рік), за результатами якої працівниками податкового органу не було встановлено порушень податкового законодавства ТзОВ «Біо-Сістемс Україна» у взаємовідносинах з ТзОВ «Західний Рітейл», у тому числі не було встановлено завищення валового доходу ТзОВ «Біо-Сістемс Україна» по таких взаємовідносинах. Працівники Луцької ОДПІ, які проводили перевірку ТзОВ «Біо-Сістемс Україна», не відобразили жодних зауважень до первинних документів, якими ТзОВ «Біо-Сістемс Україна» документально відображено господарські операції з ТзОВ «Західний Рітейл». Таким чином, актом перевірки ТзОВ «Біо-Сістемс Україна» Луцька ОДПІ визнала законність та обґрунтованість формування доходу ТзОВ «Біо-Сістемс Україна» по взаємовідносинах з ТзОВ «Західний Рітейл» на основі наявних первинних документів (том 1 а.с. 87), що ставить під сумнів висновки відповідача в акті перевірки позивача №68/22.1/37751514 від 28.11.2014 року щодо не підтвердження відносин поставки між позивачем та його контрагентом.

Не заслуговують на увагу посилання відповідача на порушення ТзОВ Західний Рітейл вимог пп. 14.1.36, 14.1.27, 14.1.231 п. 14.1 ст.14, пп.138.10.5 п.138.10 ст. 138, п.141.1 ст.141 ПК України щодо безпідставного віднесення до складу фінансових витрат (рядок 06.4 Декларації) витрат в загальній сумі 1037 376 грн. з огляду на таке.

Відповідно до пп. 14.1.27. п. 14.1 ст. 14 ПК України (в редакції, які діяла на момент виникнення спірних відносин) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пп. 138.10.5 п.138.10 ст.138 ПК України до складу інших витрат включаються, зокрема: фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку).

При цьому відповідно до пп.139.1.9 п. 139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п.141.1 ст. 141 ПК України до складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Тобто з наведеного випливає, що будь-які витрати мають бути здійсненими саме для і в межах провадження господарської діяльності, а не з іншими цілями.

Судом встановлено, що ТзОВ Західний Рітейл уклало ряд кредитних договорів з банківськими установами та договір позики з нерезидентом. Так згідно кредитного договору №KU020543 від 12.06.2013 року укладеного з ПАТ Фольксбанк сума позики складає 1 100 000,00 грн. Кошти за даним договором були перераховані на рахунки товариства 14.06.2013 року в сумі 548 230,04 грн. та 19.06.2013 року в сумі 551 769,96 грн., що підтверджується банківськими виписками товариства по особовому рахунку.

Згідно кредитного договору № KU021173 від 04.09.2013 року укладеного з ПАТ Фольксбанк сума позики складає 800 000,00 грн. Кошти за даним договором були перераховані на рахунки товариства 18.09.2013 року в сумі 573 959,59 грн. та 23.09.2013 року в сумі 226 040,41 грн., що підтверджується банківськими виписками товариства по особовому рахунку.

Згідно кредитного договору № KU021174 від 04.09.2013 року укладеного з ПАТ Фольксбанк сума позики складає 800 000,00 грн. Кошти за даним договором були перераховані на рахунки товариства 11.09.2013 року в сумі 500 000,00 грн. та 25.12.2013 року в сумі 300 000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками товариства по особовому рахунку.

Згідно кредитного договору № KU020545 від 04.09.2013 року укладеного з ПАТ Фольксбанк сума позики складає 550 000,00 грн. Кошти за даним договором були перераховані на рахунки товариства 18.10.2013 року в сумі 275 000,00 грн. та 30.10.2013 року в сумі 275 000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками товариства по особовому рахунку.

Згідно кредитних договорів №КЛ-3577/1-980 від 04.10.2012 року та № КЛ-3577/2-980 від 23.11.2012 року, укладених з ПАТ Радикал Банк отримання та витрачання кредитних коштів здійснювалось у 2012 році. Протягом 2013 року позивачем здійснювались лише виплата відсотків та погашення самих кредитів. Факт перерахування кредитних коштів на рахунки товариства підтверджується банківськими виписками товариства по особовому рахунку: за договором №КЛ-3577/2-980 виписки за 27, 28 та 29 листопада 2012 року, 06 грудня 2012 року; за договором №КЛ-3577/1-980 виписка за 04 жовтня 2012 року.

Згідно договору процентної позики від 05.03.2012 року №1/2012 укладеного з Banabey Limited сума позики складає 1 000 000,00 доларів США. Кошти за даним договором були перераховані на рахунки товариства 19.02.2013 року в сумі 120 000,00 доларів США та 03.07.2013 року в сумі 23 000,00 доларів США що підтверджується банківськими виписками товариства по особовому рахунку.

Згідно договору процентної позики від 05.09.2012 року №2/2012 укладеного з Banabey Limited сума позики складає 1 000 000,00 Євро. Кошти за даним договором були перераховані на рахунки товариства 14.05.2013 року в сумі 30 000,00 Євро (в гривневому еквіваленті 311 0789,57 грн.), що підтверджується банківськими виписками товариства по особовому рахунку.

Всі отримані кредитні кошти були використані ТзОВ «Західний Рітейл» на оплату отриманих від його контрагентів товарів та послуг, на поповнення обігових коштів та здійснення статутної діяльності, на придбання обладнання, тобто для фінансування власної господарської діяльності, що підтверджується самими кредитними договорами, реєстрами отримання та витрачання кредитних коштів, копіями платіжних доручень та копіями виписок по особових рахунках, які були долучені представниками позивача до матеріалів справи та досліджені в судовому засіданні (том 3 а.с. 152-264, том 4 а.с. 1-168).

Таким чином, отримання коштів за кредитними договорами та договором процентної позики відбувалось протягом 2013 року саме для провадження господарської діяльності товариства, що не заперечувалося ні в акті перевірки ні представником відповідача в судовому засіданні, а тому позивачем правомірно, у відповідності до вищевказаних норм ПК України було віднесено до складу витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування, нараховані відсотки за кредитним договорами та договором позики в загальній сумі 1 037 376 гривень. Що стосується правомірності укладення ТзОВ «Західний Рітейл» безпроцентної позики, то Податковий кодекс України не ставить віднесення сплачених за кредитними договорами та договорами процентної позики відсотків до витрат в залежність від наявності у платника податків інших договорів безпроцентної позики, яка надається іншим особам.

Як вбачається з письмових пояснень позивача, сума наданих товариством та не повернутих безпроцентних позик станом на 01.01.2013 року складала 536 922,32 грн. Протягом 2013 року ТзОВ «Західний Рітейл» надало безпроцентних позик на загальну суму 3 581 572,00 грн., які частково були повернуті у 2013 році на суму 3 284 772,00 грн., а залишок наданих та не повернутих позичкових коштів станом на 31.12.2013 року склав 833 722,32 грн.

Таким чином, зазначена відповідачем сума позик 3 581 572,00 грн. є безпідставною, оскільки різниця наданих та не повернутих коштів станом на кінець 2013 року складає 296 800,00 грн.

Отже, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що доводи податкового органу про порушення позивачем податкового законодавства не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Відтак, з наведених вище підстав, виходячи з наданих суду статтею 162 КАС України повноважень, адміністративний позов підлягає до задоволення повністю шляхом прийняття постанови про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Луцької ОДПІ Волинської області ДПС від 22 грудня 2014 року № та № НОМЕР_2.

Згідно із частиною першою статті 94 КАС України на користь позивача слід присудити з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 487, 20 грн., сплачений платіжним дорученням № 1639 від 05.06.2015 року (том 1 а.с. 2)

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 22 грудня 2014 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Західний Рітейл судовий збір в розмірі 487 гривень 20 копійок (чотириста вісімдесят сім гривень 20 копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови повний текст якої буде виготовлений 03 жовтня 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.М. Димарчук