Справа № 22-а-6843/11
Суддя: Семенцов Ю. В.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 22-а-6843/11 Головуючий у І інстанції Примаченко В.О.
Провадження № 22-а/4662/11 Доповідач у 2 інстанції Семенцов
Категорія 15 21.10.2015
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 квітня 2011 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Мережко М.В.,

суддів: Оношко Г.М., Семенцова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні апеляційного суду Київської області адміністративну справуза апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради про зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити дії по виплаті недоотриманої суми одноразової допомоги на оздоровлення за 2007 рік,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2008 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом провиплату недоплаченої суми одноразової грошової компенсації, посилаючись на те, що вона перебуває на обліку у відповідача як інвалід 2-ї групи, захворювання її пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС і відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на одноразову компенсацію як ліквідатор наслідків аварії на ЧАЕС, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 2180 грн. за 2007 рік. Оскільки відповідачем їй нараховано та виплачено вказану компенсацію у значно нижчому розмірі, просила визнати неправомірною відмову відповідача нарахувати та виплатити на її користь одноразову компенсацію як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, яка стала інвалідом 2 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2009 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії відповідача щодо не нарахування та виплати позивачу одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю та зобов'язано відповідача провести перерахунок та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 2180 грн. за 2007 рік.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції і ухвалити нову про відмову в задоволенні адміністративного позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду - зміні з таких підстав.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом першої інстанції встановлено, що вимоги позивача провести виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2007 рік є обґрунтованими, оскільки відповідачем порушено його право на отримання такої допомоги у розмірі, передбаченому Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Судова колегія не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення на його користь недоплаченої допомоги за 2007 рік підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстації встановлено, що позивач є особою, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1, що підтверджується відповідним посвідченням і згідно статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Статтею 76 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» встановлено розміри мінімальної заробітної плати з 01 січня 2007 року - 400 грн., з 01 квітня 2007 року - 420 грн., з 01 липня 2007 року - 440 грн., з 01 жовтня 2007 року - 460 грн.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп визнані неконституційними деякі положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», в тому числі п.30 ст.71, яким зупинено дію ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захст громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», а тому абз.3 ч.4 ст.48 цього Закону України почав знову діяти із 09.07.2007 року.

За наведених обставин, орган державної влади, до компетенції якого віднесено здійснення виплат громадянам в порядку, передбаченому Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобов'язаний проводити зазначені виплати у спосіб та в розмірах, що встановлені законодавством, чинним на момент їх здійснення.

Згідно з довідкою, виданою відповідачем, допомога на оздоровлення за 2007 рік була нарахована у квітні 2007 року (а.с. 12), тобто до набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп .

Згідно з випискою з рахунків, допомога на оздоровлення за 2007 рік була виплачена позивачу 29.12. 2007 року (а.с. 9), тобто після набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп.

Таким чином, на момент здійснення виплати позивачу Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп вже існувало, а отже відповідач здійснив виплату у розмірі, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №562, не виконав взяті державою зобов'язання, порушив права позивача.

На підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог про визнання дій відповідача протиправними щодо невиплати допомоги на оздоровлення за 2007 рік, однак помилково стягнув конкретну суму.

Отже, постанова суду першої інстанції підлягає зміні з огляду на наступне.

З огляду на положення статей 21, 105, 162 КАС адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов'язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішенням, дією або бездіяльністю.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції припустився помилки, стягнувши певну суму з відповідача на користь позивача, оскільки відповідно до ст. 21 КАС України в порядку адміністративного судочинства розглядаються вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. При цьому, суд першої інстанції помилково вважав, що недоплачена сума згідно зі ст.48 Закону країни "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"є шкодою, заподіяною позивачу. Такі висновки суду першої інстанції є помилковими, виходячи з наступного.

Із змісту статті 22 Цивільного кодексу України вбачається, що майнова шкода виражається у формі збитків. В свою чергу збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Виходячи із аналізу статті 22 ЦК України, колегія приходить до висновку про те, що недоплачені суми не є шкодою.

Встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції мав визнати такі дії незаконними і зобов'язати відповідачів провести нарахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 201, 205, 207 КАС України, колегія судів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Білоцерківської міської ради задовольнити частково.

Змінити постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2009 року, виклавши резолютивну частину у наступній редакції.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області неправомірними та зобов'язати Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік в розмірі, встановленому ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням виплачених коштів, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2007 рік".

В решті постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2009 року - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили в порядку визначеному ч.5 ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді