Справа № 485/1232/15-а
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 р.м.ОдесаСправа № 485/1232/15-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Устіченко Костянтин Іванович

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Крусяна А.В.

- Шляхтицького О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області на постанову Снігурівського районного суду Миколаївської області від 24 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області про визнання неправомірними дій щодо призначення пенсії та скасування,

ВСТАНОВИВ :

13 липня 2015 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним адміністративним позовом управління Пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області про визнання неправомірними дій щодо призначення пенсії та скасування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 16 травня 2014 року ОСОБА_3 отримує пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу». 01 липня 2015 року вона звернулася до відповідача з заявою про переведення з одного виду пенсії на інший - за віком і просила врахувати при визначенні розміру пенсії стаж роботи у Снігурівській виправній колонії - 5 (далі - СВК-5) у подвійному розмірі. Відповідач відмовляється зарахувати стаж роботи у СВК-5 у подвійному розмірі, про що надав роз'яснення у своєму листі 27 квітня 2015 року.

Позивач вважає дії відповідача неправомірними та просив суд зобов'язати відповідача призначити пенсію ОСОБА_3 за віком з 01 липня 2015 року з урахуванням стажу роботи у СВК-5 з 25 травня 1979 року по 15 травня 2014 рік, відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у подвійному розмірі.

Постановою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 24 липня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України у Снігурівському районі Миколаївської області щодо відмови у зарахуванні у подвійному розмірі до страхового стажу ОСОБА_3 період роботи у Снігурівській виправній колонії №5. Зобов'язано Управління пенсійного фонду України у Снігурівському районі Миколаївської області призначити ОСОБА_3 пенсію за віком з 01 липня 2015 року з урахуванням стажу роботи у Снігурівській виправній колонії №5 з 01 липня 1983 року по 15 травня 2014 рік відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у подвійному розмірі. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На вказану постанову УПФУ в Снігурівському районі Миколаївської області подано апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_3 з 16 травня 2014 року перебуває на обліку у відповідача і отримує пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».

Як вбачається з матеріалів справи, 01 липня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до відповідача з проханням перевести пенсію з одного виду на інший - за віком та при визначенні розміру пенсії врахувати стаж роботи з 25 травня 1979 року по 15 травня 2014 рік у Снігурівській виправній колонії - 5, відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у подвійному розмірі.

Судом встановлено, що підставою для неврахування відповідачем стажу роботи позивача у подвійному розмірі стало ненадання документів на підтвердження її роботи в інфекційному закладі охорони здоров'я Департаменту кримінально-виконавчої служби (туберкульозній лікарні чи міжобласній туберкульозній лікарні).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо хибності вказаної позиції відповідача, виходячи з наступного.

Так, згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров'я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров'я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров'я, а також у психіатричних закладах охорони здоров'я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз», туберкульоз є соціально-небезпечною інфекційною хворобою, що викликається мікобактеріями туберкульозу, а протитуберкульозні заклади - це лікувально-профілактичні заклади охорони здоров'я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади), чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз. Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Пунктом 1 Переліку закладів охорони здоров'я Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Державного Департаменту з питань виконання покарань від 24 грудня 2004 року №247, до лікарняних закладів та лікувально-профілактичних закладів особливого типу було віднесено спеціалізовані-туберкульозна лікарня. Цим же Переліком визначено, що лікарня є медичним закладом, призначеним для надання спеціалізованої (вторинної) лікувально-профілактичної допомоги хворим. Лікарня, де хворим надається стаціонарна медична допомога за однією лікарською спеціальністю називається спеціалізованою. Лікарня може мати у своєму складі поліклініку (амбулаторію, амбулаторно-профілактичні відділення). Лікарняні заклади, призначені для медичного обслуговування засуджених, у залежності від покладених функцій, можуть мати найменування міжобласних.

Згідно наказу від 27 червня 1983 року колишнього Міністерства Внутрішніх Справ Української РСР №0119, виправно-трудова колонія №5, на той час індекс установи ІН316/5 УМВС Миколаївського облвиконкому з 01 липня 1983 року була перепрофільована в установу виконання покарань, для утримання засуджених чоловіків, хворих закритими формами туберкульозу легень з лімітом наповнення - 600 чоловік, у тому числі стаціонару на 100 ліжок, з направленням хворих засуджених на лікування зі слідчих ізоляторів і виправно-трудових колоній у відповідності з вимогами наказу УМВС УРСР №0230 - 1980 року та за нарядами медичного управління МВС УРСР.

Вказаним наказом начальника УМВС Миколаївського облвиконкому зобов'язано до виконання комплексу протиепідемічних і санітарно-гігієнічних вимог, направлених на попередження, поширення тубінфекції; начальника Медичного управління МВС УРСР прийняття всіх необхідних мір по забезпеченню медичного обслуговування спецконтингенту згідно чинних наказів та інструкцій МВС СРСР, Мінздраву СРСР, МВС УРСР та Мінздраву УРСР.

Наказом МВС України від 11 жовтня 1994 року №556 затверджено Перелік спеціалізованих установ та міжобласних лікарень УВП, до яких направляються засуджені, хворі на туберкульоз (Додаток №2 до наказу). У п.п. 1 зазначено, що установа ІН316/5 УМВС України визначена як спеціалізована установа, в яку направляються на лікування чоловіки, хворі на активну форму туберкульозу, які підлягають триманню на загальному та посиленому режимі ув'язнення та неповнолітні чоловічої статті, хворі на активну форму туберкульозу.

Аналогічне визначення установи зазначено і у наступному Переліку, затвердженого наказом МВС України №836 від 03 грудня 1996 року.

Відповідно до наказу Державного Департаменту України з питань виконання покарань №165 від 29 листопада 1999 року, установа ІН316/5 перейменована у Снігурівську виправну колонію Управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань в Миколаївській області №5.

Наказом Державного Департаменту України з питань виконання покарань від 02 квітня 2009 року №59 Снігурівську виправну колонію №5 перейменовано у спеціалізовану туберкульозну лікарню середнього рівня безпеки, а згідно наказу Державної пенітенціарної служби України №427 від 18 червня 2012 року в Снігурівську виправну колонію Управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області №5 і значиться як спеціалізована туберкульозна лікарня середнього рівня безпеки (для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі, які хворі на туберкульоз).

Враховуючи викладені обставини вбачається, що з 01 липня 1983 року по теперішній час Снігурівська ВК №5 є установою, у якій утримуються та лікуються засуджені чоловіки, хворі на туберкульоз легень, тобто фактично установа виконує функції закладу охорони здоров'я, призначеного для надання спеціалізованої (вторинної) медичної допомоги засудженим, хворих на туберкульоз, а тому відноситься до інфекційних лікувальних закладів.

Колегія суддів не приймає доводи апелянта про те, що СВК-5 не є лікувальним закладом, оскільки так твердження не ґрунтується на законі та не підтверджене жодними доказами.

Разом з тим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність врахування того факту, що установа, як лікувальний заклад, почала працювати з 27 червня 1983 року, і саме з цього періоду необхідно рахувати стаж роботи у подвійному розмірі.

Судова колегія вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов.

Позивач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду доказав та обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області залишити без задоволення, а постанову Снігурівського районного суду Миколаївської області від 24 липня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після надіслання її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів.

Головуючий: О.В. Джабурія

Суддя: А.В. Крусян

Суддя: О.І. Шляхтицький