Справа № 2а-1293/09/2170
Суддя: Веденяпін О.А.
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2015 року м. Київ К/800/59436/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Веденяпіна О.А. (судді-доповідача), Зайцева М.П., Маринчак Н.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_3

на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року

у справі №2а-1293/09/2170

за позовом Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Херсонської області Державної податкової служби

до Приватного підприємця ОСОБА_3

про стягнення суми фінансової санкції,

в с т а н о в и в :

Каховська об'єднана державна податкова інспекція Херсонської області Державної податкової служби звернулась до суду із адміністративним позовом, у якому просила стягнути з Приватного підприємця ОСОБА_3 (далі - ПП ОСОБА_3.) суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 9250 грн.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року у даній справі, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року, позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами проведення податковою службою перевірки щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій в сфері готівкового та безготівкового обігу суб'єктами підприємницької діяльності у автомагазині, що належить ПП ОСОБА_3, складено акт від 23 квітня 2007 року №21150089/2389, в якому зафіксовано порушення відповідачем пункту 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у зв'язку з проведенням розрахункової операції без застосування реєстратора розрахункових операцій на суму 1850 грн.

На підставі вказаного акта позивачем прийнято рішення від 27 квітня 2007 року №/0 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 9250 грн.

Оскільки, відповідачем сума штрафних (фінансових) санкцій не була сплачена, податковий орган звернувся за її стягненням до суду.

Суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги мотивував рішення тим, що правомірність застосування до відповідача штрафних (фінансових) санкцій рішенням про застосування фінансових санкцій від 27 квітня 2007 року №/0 в сумі 9250 грн. встановлена постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2012 року, яка набрала законної сили.

Судова колегія касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно з підпунктом 5.4.1 пункту 5.4 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені статтею 5 вказаного Закону, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Пунктом 1.3 статті 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податковий борг (недоїмка) визначається як податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Аналогічні положення містять підпункт 14.1.39 пункту14.1 статті 14 та підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2012 року, яка набрала законної сили, визнано правомірним застосування до ПП ОСОБА_3 штрафних (фінансових) санкцій в сумі 9250 грн. за порушення пункту 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» на підставі рішення про застосування фінансових санкцій від 27 квітня 2007 року №/0.

У ході вирішення даного спору відповідачем зазначені обставини не заперечувалися, докази на їх спростування не подавалися. А відтак з огляду на положення частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України зазначені обставини мають силу преюдиції та не підлягають повторному доказуванню у даній справі.

Наслідком набрання законної сили рішенням суду є набуття цим рішенням, зокрема, ознак обов'язковості (що передбачає обов'язок його виконання усіма органами, організаціями та посадовими особами) та виконуваності (тобто забезпечення законом права особи на примусове виконання рішення). Іншими словами, законна сила рішення суду є його правовою дією, яка проявляється в тому, що установлена рішенням наявність чи відсутність прав і фактів, на яких ці права ґрунтуються, є остаточною, а встановлені рішенням права та обов'язки підлягають беззаперечному здійсненню на вимогу правомочних осіб.

Отже, з урахуванням того, що узгоджена сума податкового зобов'язання набула статусу податкового боргу, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність законних підстав для стягнення з відповідача штрафних (фінансових) санкцій в сумі 9250 грн., застосованих рішенням від 27 квітня 2007 року №/0.

Враховуючи наведене, судова колегія касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для задоволення позову.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді О.А. Веденяпін

М.П. Зайцев

Н.Є. Маринчак