Справа № 22-а-27546/11
Суддя: Олійник В. І.
Дата ухвалення: 2011-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого-судді Олійника В.І.,

суддів: Білоконь О.В., Кашперської Т.Ц.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні апеляційного суду Київської області адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області про визнання дій відповідача неправомірними та зобовязання провести перерахунок і виплату пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2010 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить визнати дії відповідача, які полягають у відмові провести перерахунок та виплату пенсії, неправомірними. Зобов'язати відповідача з 1 січня 2007 року провести перерахунок та виплату державної пенсії відповідно до ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 8 мінімальних пенсії за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю відповідно до ч.1 ст.50 цього ж Закону в розмірі 75 % від мінімальної пенсії за віком встановленої абз.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 2 групи із захворюванням пов'язаним з Чорнобильською катастрофою. Відповідачем йому призначена пенсія та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка виплачуються у значно нижчому розмірі, ніж передбачено ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з вищевказаних підстав та при цьому зменшив позовні вимоги та просить зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату державної пенсії відповідно до ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 8 мінімальних пенсії за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю відповідно до ч.1 ст.50 цього ж Закону в розмірі 75 % від мінімальної пенсії за віком встановленої абз.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 09 липня 2007 року по 31.12.2007 рік та з 22.05.2008 року.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2010 року позов задоволено.

Визнано дії Управління пенсійного фонду України в Білоцерківському районі, які полягають у безпідставній відмові провести перерахунок та виплату ОСОБА_1, пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними.

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в Білоцерківському районі провести перерахунок та виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, державної пенсії відповідно до ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 8 мінімальних пенсії за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю відповідно до ч. 1 ст. 50 цього ж Закону в розмірі 75 % від мінімальної пенсії за віком встановленої абз. 1 ст.28 Закону України «»Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 09 липня 2007 року по 31.12.2007 рік та з 22.05.2008 року на весь час встановлення інвалідності.

В апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інвалідом 2 групи із захворюванням, яке повязане з наслідками аварії на ЧАЕС і перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області, що підтверджується наявними в справі письмовими доказами.

Відповідно до ст.49 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Частиною 4 ст.54 цього Закону передбачено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по другій групі інвалідності ніж 8 мінімальних пенсій за віком.

Згідно ст.50 Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі: інвалідам 2 групи 75% мінімальної пенсії за віком.

Позивач, оспорюючи дії відповідача, вважав, що вона отримує державну та додаткову пенсії в розмірі, значно нижчому, ніж передбачено ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в звязку з чим і звернулася до суду за захистом своїх прав. Посилалася на те, що відповідачем безпідставно при нарахуванні державної та додаткової пенсій застосовуються не норми вищевказаного закону, а підзаконні нормативні акти, якими є постанови Кабінету Міністрів України, які звужують обсяг прав в сфері пенсійного забезпечення, гарантовані йому відповідним законом.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про порушення відповідачем норм ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з наступного.

При винесені постанови про задоволення позову, суд обґрунтовано виходив з положень ст.ст. 50, 54, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та прийшов до правильного висновку про те, що позивач, відповідно до вказаних нормативно-правових актів має право на доплату до пенсії за шкоду заподіяну здоровю, з урахуванням 75% від мінімальної пенсії за віком, на одержання державної пенсії, як постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інвалід 2 групи, у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

При цьому суд обґрунтовано виходив із засад пріоритету законів над підзаконними актами та прийшов до правильного висновку про те, що при розрахунку державної та додаткової пенсії, передбачених статтями, наведеними вище, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1 п.19).

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.3), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції, виходячи з принципу пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, правомірно прийшов до висновку, що постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 «Деякі питання соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 17 липня 2008 року № 654 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» суперечать вимогам ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку щодо того, що позивач має право на перерахунок державної та додаткової пенсій відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 09 липня 2007 року по 31.12.2007 рік та з 22.05.2008 року, оскільки закони України мають вищу юридичну силу над урядовими нормативними актами і при вирішенні даного спору підлягають застосуванню саме положення ст.ст. 50, 54 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Також, колегія суддів погоджується із правомірністю висновку суду першої інстанції щодо того, що позов підлягає задоволенню в межах строку позовної давності, встановленої ЦПК України (діючий на той час), тобто за три року.

При таких обставинах, судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий
Судді: