Справа № 826/10324/14
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 року м. Київ К/800/29863/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді Леонтович К.Г.,

суддів: Васильченко Н.В., Донця О.Є.,

секретаря Коцюрби В.М.,

за участю представників ПАТ „Укртелеком" - Поліщука О.Л., ГПУ - Атаманюк І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за касаційною скаргою заступника прокурора м. Києва на ухвалу окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2015 року у справі № 826/10324/14 за позовом в.о. прокурора м. Житомира до публічного акціонерного товариства „Укртелеком" в особі Житомирської філії публічного акціонерного товариства „Укртелеком" про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року в.о. прокурора м. Житомира звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства „Укртелеком" в особі Житомирської філії публічного акціонерного товариства „Укртелеком", в якому просив стягнути в дохід Державного бюджету необґрунтовано одержану виручку в сумі 307 368,28 грн. та 614 736,56 грн. штрафу.

Ухвалою окружного адміністративного суду м. Києва від 19 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2015 року, позовна заява залишена без розгляду.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями заступник прокурора м. Києва звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвали судів першої і апеляційної інстанцій та направити справу для продовження розгляду, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу ПАТ „Укртелеком" в особі Житомирської філії ПАТ „Укртелеком" просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено, що ухвалою окружного адміністративного суду м. Києва від 22.09.2014 року по вказаній справі позов прокурора залишений без розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2014 року ухвалу окружного адміністративного суду м. Києва від 22.09.2014 року скасована, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою окружного адміністративного суду м. Києва від 05.01.2015 року справа прийнята до провадження та призначено судове засідання на 05.02.2015 року.

У судове засідання 05.02.2015 року представник позивача не прибув, про день і час слухання справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи суду не надавав.

Позивачем не заперечується те, що про призначення справи до розгляду у судовому засіданні на 05.02.2015 року його було повідомлено належним чином, а саме - 17.01.2015 року.

В обґрунтування причин неявки до судового засідання призначеного на 05.02.2015 року позивач посилався на те, що на виконання п. 6.7 наказу Генерального прокурора України від 28.11.2012 року № 6гн „Про організацію роботи органів прокуратури щодо представництва інтересів громадянина та держави в суді та їх захисту при виконанні судових рішень" 29.01.2015 року ним направлене повідомлення до прокуратури м. Києва про забезпечення участі представника прокуратури у судовому засіданні.

Зазначено, що вказане повідомлення надійшло до прокуратури м.Києва лише 05.02.2015 року, а тому прокуратурою м. Києва не забезпечена участь у цьому судовому засіданні.

Також, дана адміністративна справа призначалася до розгляду на 19.03.2015 року про що сторін повідомлено судовими повістками про виклик.

Судами встановлено, що позивач був належним чином повідомлений 02.03.2015 року про час, дату та місце розгляду справи, проте до судового засідання, призначеного на 19.03.2015 року, повторно не прибув, із заявою про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не звертався.

В обґрунтування поважності причин неявки до судового засідання призначеного на 19.03.2015 позивач посилається на те, що у вказаний день до суду прибула співробітник прокуратури м. Києва ОСОБА_1, підтвердивши свої повноваження на участь у судовому засіданні службовим посвідченням, проте судом не допущено вказану особу у судове засідання в якості представника позивача, оскільки нею не була надана довіреність від прокуратури м. Житомира, яка являється позивачем по справі.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суди першої і апеляційної інстанцій виходили з того, що позивачем жодного разу не була забезпечена явка у судове засідання, а оскільки в.о. прокурора м. Житомира приймає участь у даній адміністративній справі в якості саме позивача, тому працівники інших органів прокуратури не наділені законом правом приймати у ній участь на підставі лише службових посвідчень, їх повноваження повинні бути підтверджені довіреністю, виданою керівником відповідного органу прокуратури.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Судами встановлено, що предметом даного позову є стягнення з ПАТ „Укртелеком" в особі Житомирської філії на користь держави частини суми необґрунтовано одержаної виручки у розмірі 307 368,28 грн. та штрафу у подвійному розмірі у сумі 614 736,56 грн. згідно рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Житомирській області № 79 від 21.04.2006 року.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2011 року №346 „Про ліквідацію урядових органів" та наказу Міністерства економіки України від 08.06.2011 року № 484 „Деякі питання ліквідації Державної інспекції з контролю за цінами та їх територіальних органів" Державна інспекція з контролю за цінами та її територіальні органи припинені шляхом ліквідації.

Указом Президента України від 19.01.2012 року за № 19/2012 „Про державну інспекцію України з контролю за цінами" утворена Держцінінспекцію України та Указом Президента України від 30.03.2012 року № 236 „Питання реалізації державної політики з контролю за цінами", затверджене Положення про Держцінінспецію України, яким не визначено Держцінінспекцію України як правонаступника урядового органу - Державної інспекції з контролю за цінами, що діяла у системі Мінекономіки України.

Згідно ст.121 Конституції України на прокуратуру України покладається, зокрема, представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються Законом України „Про прокуратуру" (ст. 123 Конституції України).

Повноваження прокурора визначені ст.20 Закону України „Про прокуратуру", у відповідності до п.3 ч.3 якої, при виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право, зокрема, звертатися до суду в передбачених законом випадках.

Згідно ст.36-1 вказаного Закону представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.60 КАС України прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і у такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Отже, законом визначено перелік підстав, необхідних, для набуття прокурором статусу позивача у справі. Це, зокрема, відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, та відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до адміністративного суду із позовом, а тому у випадку подання позову прокурором в межах власної компетенції, слід застосовувати загальні приписи відносно делегування повноважень.

Відповідно до ч.ч.1,7,8 ст.56 КАС України сторона, а також третя особа в адміністративній справі можуть брати участь в адміністративному процесі особисто і (або) через представника.

Законним представником органу, підприємства, установи, організації в суді є його керівник чи інша особа, уповноважена законом, положенням, статутом.

Як законні представники діють також органи та інші особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Згідно ч.ч.2,3 ст.58 КАС України повноваження законних представників підтверджуються документами, які стверджують займану ними посаду чи факт родинних, опікунських тощо відносин з особою, інтереси якої вони представляють. Засвідчені підписом судді копії цих документів приєднуються до справи.

Довіреності від імені органу, підприємства, установи, організації видаються за підписом керівника або іншої уповноваженої на те законом, положенням, статутом особи і засвідчуються печаткою цього органу, підприємства, установи, організації (за наявності).

Повноваження ж працівників прокуратури, як представників у адміністративному судочинстві, які діють у межах своєї компетенції (про яку відомо суду), підтверджуються службовим посвідченням. Повноваження інших працівників прокуратури, які виконують функції прокурора щодо представництва інтересів держави чи громадянина в адміністративному судочинстві, повинні бути підтверджені довіреністю, виданою керівником прокуратури.

Така ж правова позиція викладена у п.11 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 „Про практику застосування адміністративними сулами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ".

Оскільки в.о. прокурора м.Житомира приймає участь у даній адміністративній справі в якості саме позивача, тому працівники інших органів прокуратури не наділені законом правом приймати у ній участь на підставі лише службових посвідчень, а їх повноваження повинні бути підтверджені довіреністю, виданою керівником відповідного органу прокуратури.

Виходячи з наведеного, оскільки судами не встановлені інші підстави для визнання поважними причин неявки представника позивача до судових засідань, суди першої і апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до ст.224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої та апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу заступника прокурора м. Києва залишити без задоволення.

Ухвалу окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст. 237-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: