Справа № 819/3054/15
Суддя: Ходачкевич Н.І.
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/3054/15

07 жовтня 2015 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

судді Ходачкевич Н.І.

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 до Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області про скасування відмови та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 звернулися до Тернопільського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, в якому просять суд скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 04.06.2015 №19-19-0.53-824/17-15-СГ у передачі безоплатно в спільну сумісну власність ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,12 га. для ведення індивідуального садівництва за адресою с. Мишковичі, вул. C. Крушельницької, 12, Тернопільського району, та наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки. Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області передати безоплатно в спільну сумісну власність ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,12 га. для ведення індивідуального садівництва за адресою с. Мишковичі, вул. C. Крушельницької, 12, Тернопільського району, та надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що земельна ділянка на якій знаходиться незавершений будівництвом будинок позивачів, знаходиться за межами населеного пункту, а саме в с. Мишковичі, вул. C. Крушельницької, 12, Тернопільського району. 05 травня 2015 року позивачами подана до Головного управління Держземагентства у Тернопільській області заява про передачу безоплатно у спільну сумісну власність ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,12 га. для ведення індивідуального садівництва за адресою с. Мишковичі, вул. C. Крушельницької, 12, Тернопільського району, та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки. Листом від 04.06.2015 №19-19-0.53-824/17-15-СГ Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області повідомило, що відмовляє у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки без законних на те підстав.

Представниками позивачів надано клопотання про розгляд справи без його участі у відповідності до вимог ч.4 ст.122 КАС України. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час, день та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причин неявки суду не повідомили, клопотань про розгляд справи за їх відсутності не надходило, письмових заперечень проти адміністративного позову не подано.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, суд вважає, що наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками незавершеного будівництвом будинку загальною площею 235,7 кв.м. в с. Мишковичі, вул. C. Крушельницької, 12, Тернопільського району.

Рішенням загальних зборів членів уповноважених колгоспників колгоспу «Заповіт Леніна» Тернопільського району від 10.07.1989р. протокол №3 «Про виділення земельної ділянки під будівництво житлового будинку на новому місці ОСОБА_4 виділено за рахунок земель вільного присадибного фонду колгоспу земельну ділянку, площею 0,12га для будівництва житлового будинку.

Рішенням виконавчого комітету Мишковицької сільської ради №26 від 28.07.1989р. погоджено рішення зборів уповноважених колгоспу «Заповіт Леніна» Тернопільського району №3 від 10.07.1989р. про виділення земельної ділянки площею 0,12га за рахунок земель колгоспу «Заповіт Леніна» для будівництва житлового будинку гр.. ОСОБА_4 в с. Мишковичі Тернопільського району вул.. Коцюбинського,6.

Виконавчим комітетом Тернопільської районної ради народних депутаті Тернопільської області у 1989 році видано ОСОБА_4 Будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудівнику за реєстраційним номером №7404. Згідно зазначеного будівельного паспорта вбачається, що рішенням Тернопільського райвиконкому від 06.10.1989р. №204 позивачу надано дозвіл на виконання будівельних робіт.

Отже, позивачем ОСОБА_4 було належним чином зібрано та отримано дозвільні документи в тому числі і набула право на спірну земельну ділянку для належного виконання будівельних робіт згідно містобудівного законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил.

17 листопада 2014 року позивачі звернулися із заявою до Мишковицької сільської ради про передачу у спільну сумісну власність земельної ділянки, на якій знаходиться їх будинок.

Листом від 12.12.2014 №272 Мишковицька сільська рада повідомила, що відповідно до земельно-облікової документації спірна земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту, тому сільська рада не може прийняти рішення про передачу її у спільну сумісну власність гр. ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відповідно до п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України.

Проте дана норма виключенаЗаконом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 6 вересня 2012 року N 5245-VI, що набрав законної сили з 01 січня 2013р.

05 лютого 2015 року позивачі звернулися із заявою до Тернопільської обласної державної адміністрації з заявою про передачу у спільну сумісну власність земельної ділянки площею 0,1253 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд за адресою с. Мишковичі, вул. С.Крушельницької, 12, Тернопільського району.

У відповідь Тернопільська облдержадміністрація листом №Кол-15/144 від 23.02.2015 повідомила, що до земель житлової та громадської забудови відповідно до ст. 38 Земельного кодексу України належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших обєктів загального користування. Тобто розміщення земель житлової та громадської забудови можливе лише в межах населених пунктів. Також зазначено в листі ОДА, що органу місцевого самоврядування необхідно ініціювати розроблення проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) межі відповідного населеного пункту з метою включення земельних ділянок, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд в межі населеного пункту.

05 травня 2015 року позивачами була подана до Головного управління Держземагентства у Тернопільській області спільна заява, у про передачу безоплатно у спільну сумісну власність ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,12 га. для ведення індивідуального садівництва за адресою с. Мишковичі, вул. C. Крушельницької, 12, Тернопільського району, та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки. Листом від 04.06.2015 №19-19-0.53-824/17-15-СГ Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області повідомило, що відмовляє, у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки.

Відмова Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області обґрунтована тим, що позивачі є власниками незавершеного будівництвом житлового будинку №12 по вул. С. Крушельницької в с. Мишковичі, що унеможливлює передачу земельної ділянки для індивідуального садівництва. Дана земельна ділянка повинна надаватись для цілей житлової та громадської забудови і перебувати в межах населеного пункту.

Відповідно до ст. 35 Земельного кодексу України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва. Земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до п. в) ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України норма безоплатної передачі земельних ділянок для ведення садівництва, становить 0,12 гектара.

Стаття 118 Земельного кодексу України визначає, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Згідно ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як вбачається із змісту листа №19-19-0.53-2824/17-15-СГ від 04.06.2015 посилань на такі обставини відмова відповідача не містить, що вказує на її протиправний характер.

Згідно ч. 10 ст. 118 ЗК України, відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до ч. 11 ст. 118 Земельного Кодексу України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Також слід зазначити що відповідно до п.7 Постанови пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року N 7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону (наприклад, визнає відповідно до частини третьої статті 1 Закону України від 5 червня 2003 р. N 899-IV "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право на земельну частку (пай), якщо районною (міською) державною адміністрацією безпідставно відмовлено у видачі документа, що посвідчує право на земельну частку (пай); вирішує відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України від 19 червня 2003 р. N 973-IV "Про фермерське господарство" питання про надання земельної ділянки у власність або оренду для створення фермерського господарства, якщо відповідна районна (міська) державна адміністрація чи орган місцевого самоврядування безпідставно відмовили в цьому або, незважаючи на рішення суду, що зобов'язує їх розглянути заяву з цього приводу, не розглядають її за наявності необхідних документів).

Як вбачається із матеріалів справи відмова відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки порушує майнові права позивачів, як співвласників незавершеного будівництвом житлового будинку №12 по вул. С. Крушельницької в с. Мишковичі.

Адже відсутність будь-яких прав на землю виключає можливість здійснення реконструкції незавершеного будівництва та введення в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта відповідно до вимог містобудівного законодавства та цільового призначення земельної ділянки, згідно ст. 35 Земельного Кодексу України, якою передбачено те, що земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.. 120 Земельного Кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Рішенням Конституційного суду України від 14.12.2011 р. N 19-рп/2011 визначено, що особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.Утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Пунктом 1 резолютивної частини Рішення від 25 листопада 1997 року N 6-зп, пунктом 1 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року N 9-зп Конституційний Суд України підкреслює значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Вживання в цій нормі слова «будь-які» дає підстави тлумачити її як таку, що виключає обмежене тлумачення. Тобто об'єктом оскарження можуть бути будь-які дії суб'єктів владних повноважень. Таке тлумачення відповідає принципу верховенства права, як він розуміється у практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. (надалі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. За усталеною практикою Європейського Суду з прав людини процесуальні гарантії, визначені в статті 6 стосовно справедливості, публічності та негайності, втрачають сенс за відсутності захисту передумов для дотримання цих гарантій, а саме - доступу до суду.

Окрім того, відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Ефективність юридичного захисту полягає в його спроможності відновити (поновити) порушене право чи інтерес, усунути спірність чи невизначеність у правовідносинах. З цієї норми, слідує, що звернення до суду, як найбільш ефективний засіб юридичного захисту, не може бути обмежене і відмова у правосудді не відповідає цьому принципу.

Що стосується позовної вимоги про зобовязання відповідача передати безоплатно в спільну сумісну власність ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,12 га. для ведення індивідуального садівництва за адресою с. Мишковичі, вул. C. Крушельницької, 12, Тернопільського району, то суд вважає її передчасною, оскільки згідно з ч. 7, 9 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, і у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Тому, в цій частині в позові слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2.Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 04.06.2015 №19-19-0.53-824/17-15-СГ в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га. для ведення індивідуального садівництва за адресою с. Мишковичі, вул. C. Крушельницької, 12, Тернопільського району, в спільну сумісну власність ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

3. Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га. для ведення індивідуального садівництва за адресою с. Мишковичі, вул. C. Крушельницької, 12, Тернопільського району, в спільну сумісну власність ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Ходачкевич Н.І.

копія вірна

Суддя Ходачкевич Н.І.