Справа № 2а-948/12/1370
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 р. Справа № 108845/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Заверухи О.Б.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2012 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Львівська книжкова фабрика «Атлас» до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

01.02.2012 року Приватне акціонерне товариство «Львівська книжкова фабрика «Атлас» звернулося в суд з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 04.10.2011 року № /23129 про сплату 329957,50 грн. податку на прибуток, з них за основним платежем 263966,00 грн. та 65991,50 грн. штрафних(фінансових) санкцій.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржуване рішення прийнято на підставі акта перевірки, у якому податковий орган зазначив про нікчемність правочину між позивачем та ТзОВ «Побутелектротехніка» та фіктивність господарських операцій, вчинених на підставі такого правочину. Такі висновки відповідача ґрунтуються, по суті, на одних лише результатах перевірки ТзОВ «Побутлектротехніка», яку проводила ДПІ у Київському районі м. Харкова і за наслідками якої складено акт від 09.03.2011 року про фіктивність усіх угод названого контрагента. На думку позивача, такий підхід до оцінки господарських взаємовідносин є недопустимим і суперечить вимогам законодавства. Позивач зазначив про те, що відповідач не надав належної правової оцінки документам, які підтверджують факт здійснення господарських операцій позивача, і, в той же час, повністю спростовують висновки відповідача про фіктивність господарських операцій.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2012 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова № /23129 від 04.10.2011 року.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що аргументи, якими відповідач доводить відсутність реального виконання господарських операцій, та й сам висновок про нікчемність правочинів, є безпідставними і не доводять правомірності збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток, а тому прийняте на основі таких висновків податкове повідомлення-рішення не відповідає критеріям, визначеним ч. 3 ст. 2 КАС України.

Не погодившись з вищенаведеною постановою, Державна податкова інспекція у Личаківському районі м. Львова подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У зв'язку з неприбуттям у судове засідання представників осіб, що беруть участь у справі, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 року № 2453-VI), що є достатнім для розгляду даної справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, працівниками ДПІ у Личаківському районі м. Львова у період з 12.08.2011 року по 09.09.2011 року проведено планову виїзну документальну перевірку ПрАТ «Львівська книжкова фабрика «АТЛАС» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 року по 30.06.2011 року, за наслідками якої складено акт № 565/23-2/02470141 від 16.09.2011 року (том І, а.с. 8-45).

В акті зазначено про порушення пп. 4.1.1 ст. 4, п. 1.31, п. 1.23 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого підприємством завищено валовий дохід на загальну суму 1000371 грн., у т.ч. за 3 квартал 2010 року -в сумі 174,70 грн., за 4 квартал 2010 року -в сумі 1000196,19 грн. по операціях щодо реалізації товару ТОВ «Побутелектротехніка». Крім того, всупереч вимог пп. 5.1, підп. 5.2.1 п. 5.2, підп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» завищено валові витрати на загальну суму 1336677,49 грн., у т.ч. за 2 квартал 2010 року -на суму 52028,12 грн., за 3 квартал 2010 року на суму 168157 грн., за 4 квартал 2010 року на суму 1116492,37 грн.

На підставі висновків зазначеного акта перевірки від 16.09.2011 року ДПІ у Личаківському районі м. Львова прийняла податкове повідомлення-рішення № /23129 від 04.10.2011 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток на суму 329957,50 грн., у т.ч. 263966 грн. за основним платежем, 65991,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (том І, а.с.7).

Зазначених вище висновків податковий орган дійшов, зокрема, на підставі того, що в ході перевірки встановлено проведення господарських операцій між ПрАТ «Львівська книжкова фабрика «АТЛАС» та ТОВ «Побутелектротехніка», які не мали реального товарного характеру. Відповідач вважає, що укладені між цими підприємствами договори відповідно до ч. ч. 1, 2, 5, ст. 203, ч. ч. 1, 2 ст. 215 Цивільного кодексу України є нікчемними і в силу ст. 216 Цивільного кодексу України не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю.

Таких висновків відповідач дійшов, зокрема, на підставі акту ДПІ у Київському районі м. Харкова № 717/23-5/24136939 від 09.03.2011 року, складеного за результатами позапланової перевірки ТОВ «Побутелектротехніка» з питань правильності визначення податку на прибуток та податку на додану вартість за період з 01.04.2010 року по 31.01.2011 року, у якому йдеться про неможливість фактичного здійснення цим Товариством господарських операцій у зв'язку з відсутністю для цього будь-яких виробничих потужностей та трудових ресурсів.

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про протиправність прийнятого податкового повідомлення-рішення відповідача.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п.1.32 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Згідно ст.3 вказаного Закону об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону та на суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 цього Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

А згідно з пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 даного Закону не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до п. 11.3.1. ст. 11 вищевказаного Закону датою збільшення валового доходу підприємства вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: 1) або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), що підлягають продажу, у разі продажу товарів (робіт, послуг) за готівку - дата її оприбуткування в касі платника податку, а за відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; 2) або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного надання результатів робіт (послуг) платником податку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з ч. 2 ст. 3 цього Закону бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 9 названого Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З наявного в матеріалах справи договору № 30 від 25.08.2010 року на виконання робіт в галузі видавничої діяльності, укладеного між ТзОВ «Побутелектротехніка» (за договором Замовник) та ПрАТ «Львівська книжкова фабрика «АТЛАС» (за договором Виконавець) слідує, що Виконавець зобов'язується виконати роботи (надати послуги) в галузі видавничої діяльності з виконання частки технологічного процесу, а саме -виконати поліграфічні роботи згідно з Додатками, які є невід'ємною частиною цього договору, а Замовник зобов'язується сплатити вартість виконаних робіт та прийняти результати виконаних робіт згідно з умовами цього договору(том І, а.с. 141-146).

В Додатках зазначається найменування книги, вид та обсяг робіт, технічні характеристики та загальна вартість робіт. Додатки складаються на підставі технічних завдань (технічних описів), які надає Замовник. Роботи виконуються з матеріалів Замовника, які він передає у кількості, зазначеній в Додатках, які є невід'ємною частиною цього договору (п.п. 1.2 та 1.3. умов договору).

Колегія суддів зазначає, що даний договір про надання послуг та додатки до нього містять вичерпні дані про операції укладені між ПрАТ «Львівська книжкова фабрика «АТЛАС» та ТзОВ «Побутелектротехніка». Зазначені вище документи містять деталізацію наданих послуг та пов'язаних з їх наданням відомостей.

Крім того, факт реального здійснення господарських операцій позивач довів долученими до матеріалів справи письмовими доказами, а саме договіром поставки № 30 від 25.08.2010 року та додатками до нього № 1 від 01.09.2010 року, № 2 від 03.09.2010 року, № 3 від 03.09.2010 року, № 4 від 01.09.2010 року, № 5 від 03.09.2010 року, № 6 від 03.09.2010 року; видатковими накладними; калькуляції витрат паперу, картону і палітурних матеріалів на замовлень № 179-10, № 180-10-1 завод, № 180-10-2 завод, № 180-10-3 завод, № 178-10-1 завод, № 178-10-2 завод, № 178-10-3 завод, № 178-10-4 завод, № 181-10, № 187-10, № 189-10; копії довіреностей на отримання товару; акт зарахування зустрічних однорідних(грошових) вимог від 28.12.2010 року; товарно-транспортна накладна № 12ААА від 24.11.2010 року (том І а.с.141-157,165, том ІІ а.с.44-81,107-116).

Наведеними документами, які, як вбачається з їх змісту, відповідають вимогам до первинних документів, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується фактичне отримання позивачем послуг від ТзОВ «Побутелектротехніка».

Крім того, на момент здійснення господарських операцій з позивачем ТзОВ «Побутелектротехніка» було зареєстроване у встановленому порядку, не виключене з ЄДРПОУ, перебувало на обліку в органах державної податкової служби та було зареєстровано платником податків на додану вартість.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача на акт перевірки ДПІ у Київському районі м. Харкова № 717/23-5/24136939 від 09.03.2011 року про результати позапланової перевірки ТзОВ «Побутелектротехніка», як на доказ порушення податкового законодавства вказаними контрагентом і яким встановлено факт нереальності здійснення господарських операцій, виходячи з наступних підстав.

Платник податків (покупець товару), який дотримався вимог закону щодо формування валових витрат, не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням контрагентом-постачальником товару (робіт, послуг), який зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та перебуває на обліку в податковому органі, вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на валові витрати за порушення таким контрагентом правил ведення фінансово-господарської діяльності та податкової дисципліни. У разі, коли вказаний контрагент чи його контрагенти допустили такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки щодо них, адже законами іншого не передбачено.

Разом з тим, спростовуючи доводи податкового органу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Висновки податкового органу про нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару мають підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише не проведенням перевірки контрагента позивача щодо його взаємовідносин з іншими підприємствами.

Закон не ставить право продавця на формування валових витрат залежно від факту проведення перевірки контрагентів - постачальників.

Платник податків (продавець товару), який дотримався вимог закону щодо формування валових витрат, не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням контрагентом-постачальником товару (робіт, послуг), який зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та перебуває на обліку в податковому органі, вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на валові витрати за порушення таким контрагентом правил ведення фінансово-господарської діяльності та податкової дисципліни. У разі, коли вказаний контрагент чи його контрагенти допустили такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки щодо них, адже законами іншого не передбачено.

Безтоварність господарських операцій з придбання платником податку товару має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише допущеними контрагентом порушеннями вимог законодавства. Якщо вказаний контрагент допустив такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього, адже законом іншого не передбачено.

При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких первинних документах, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей.

При цьому, як встановлено судом першої інстанції фактично висновки державного податкового органу щодо допущених ПрАТ «Львівська книжкова фабрика «АТЛАС» порушень податкового законодавства мотивовані результатами перевірки його контрагента (ТОВ «Побутелектротехніка»), що також не заперечується відповідачем у справі.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ТОВ «Побутелектротехніка» також підтвердило факт укладення зазначеного вище договору від 25.08.2010 року та факт його виконання.

На підтвердження реальності господарських операцій ТОВ «Побутелектротехніка» надало видаткові накладні на кожну партію товару та накладні на давальницьку сировину і докази її повернення.

Крім того, на підтвердження того, що договір від 25.08.2010 року укладався з метою реального його виконання третя особа надала копії договорів зі своїми контрагентами, за умовами яких ТОВ «Побутелектроехніка» зобов'язується виконати поліграфічні роботи, а саме: договори №228-10 від 16.08.2010 року, № 229-10 від 05.08.2010 року та № 230 від 05.08.2010 року, укладені з ТОВ «Видавництво «Фоліо», предметом яких є виготовлення шкільних підручників: «Біологія» 10 клас накладом 203410 примірників; «Географія» 10 клас накладом 270535 примірників та «Історія України», 10 клас накладом 62840 примірників відповідно (том ІІІ, а.с. 84-89). На підтвердження того, що замовлення за даним договором було передано його Замовнику ТОВ «Побутелектротехніка»також надала копії накладних на кожну партію поставки (том ІІІ, а.с. 90-114). Ще один договір від 01.06.2010 року на виготовлення поліграфічної продукції ТОВ «Побутелектротехніка»уклала з ТОВ «Центр навчально-методичної літератури», додатком № 1 до якого є перелік продукції, яку виконавець за цим договором зобов'язався виготовити поліграфічну продукції (том ІІІ, а.с. 116-119). Готові підручники ТОВ «Побутелектротехніка»доставило замовнику згідно з накладними, які також долучені до справи (том ІІІ. а.с. 123-131).

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку, що на підставі належних, допустимих та достатніх доказів встановлено факти реального здійснення замовлених ПрАТ «Львівська книжкова фабрика «АТЛАС» у ТзОВ «Побутелектротехніка» робіт, які використовувались позивачем в господарській діяльності, підтверджено здійснення господарських операцій первинними документами, які відповідають вимогам законодавства, тому у податкового органу не було законних підстав для висновків про неправомірність завищення валових витрат та завищення від'ємного значення позивачем з цим контрагентом за період, що перевірявся.

Щодо тверджень податкового органу про нікчемність договору, укладеного між ПрАТ «Львівська книжкова фабрика «АТЛАС» та ТзОВ «Побутелектротехніка», колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлена презумпція правомірності правочину.

Загальні вимоги чинності правочину передбачені статтею 203 Цивільного кодексу України, у разі порушення яких настають правові наслідки, передбачені параграфом 2 глави 16 Кодексу.

Відповідно до приписів статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно зі статтею 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Частиною 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано доказів про умисність укладення угоди між позивачем та ТзОВ «Побутелектротехніка», з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а саме рішення суду у цивільній чи господарській справі, вироку суду у кримінальній справі або іншого належного доказу на підтвердження "безтоварності" здійснених позивачем господарських операцій. Висновок відповідача про "безтоварність" господарських операцій носить характер припущення, яке не підтверджено належними доказами.

При цьому, колегія суддів вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом". Так, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

В той же час, відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності чи недотримання принципу належної обачності при виборі контрагента, як і не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що реальність господарських операцій, вчинених між позивачем та контрагентом підтверджується належним чином оформленими документами первинного бухгалтерського обліку, які стали підставою для формування позивачем валових витрат.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2012 року у справі № 2а-948/12/1370 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України напротязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.Б. Заверуха

Судді: О.М. Гінда

В.В. Ніколін