Справа № 802/3145/15-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 жовтня 2015 р. Справа № 802/3145/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Франчук А.О.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Погребищенський маслосирзавод"

до: Козятинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Погребищенський маслосирзавод" (далі - ТОВ "Погребищенський маслосирзавод", позивач) з адміністративним позовом до Козятинської об'єднаної держаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Козятинська ОДПІ, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що за результатами камеральної перевірки податкової звітності по орендній платі за землю відповідачем було складено акт №129/153-00444515 від 31.07.2015 року на підставі якого прийняті податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 17.08.2015 року, яким за неподачу звітності застосовано штрафні санкції в сумі 1190,00 грн., та № від 17.08.2015 року, яким збільшено грошове зобов'язання з орендної плати юридичних осіб в розмірі 17746,08 грн.

Вважаючи, що відповідач не мав права проводити камеральну перевірку, невірно визначив статус товариства як платника податку та помилково застосував до спірних правовідносин окремі вимоги податкового законодавства, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі посилаючись при цьому на обставини, що наведені у адміністративному позові та додаткових письмових поясненнях. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених письмово та долучених до матеріалів справи, а також висловив свою позицію щодо необґрунтованості позовних вимог в наданих суду усних поясненнях.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 31.07.2015 року Козятинською ОДПІ було проведено камеральну перевірку ТОВ «Погребищенський маслосирзавод» за період 2014-2015 роки на предмет внесення орендної плати за земельну ділянку, яку орендує позивач на підставі договору оренди землі від 28.01.2007 року, укладеного з Погребищенською міською радою.

За результатами перевірки складено акт камеральної перевірки звітності по орендній платі за землю №129/153-00444518 від 31.07.2015 року в якому відображено порушення позивачем ст. 16, ст. 286, 288 ПК України, зокрема: платником податку у 2014 та 2015 роках не подано податкові декларації по платі за землю, що спричинило не задекларування податкового зобов'язання по орендній платі за земельну ділянку, визначену договором оренди від 28.01.2007 року за 2014 рік в сумі 6312,52 грн. та за 2015 рік в сумі 7884,34 грн.

На підставі вищезазначеного акту перевірки Козятинською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 17.08.2015 року, яким відповідно до п. 120.1 ст. 120 ПК України до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію за неподачу звітності у 2014 та 2015 роках в сумі 1190,00 грн., та податкове повідомлення-рішення № від 17.08.2015 року, яким збільшено грошове зобов'язання з орендної плати юридичних осіб в розмірі 17746,08 грн., з яких основний платіж - 14196,86 грн. та штрафні санкції 3549,22 грн.

Надаючи правову оцінку податковим повідомленням-рішенням, що оскаржуються, суд виходить із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 28 січня 2007 року між Погребищенською міською радою (Орендодавець) та ТОВ «Погребищенський маслосирзавод» (Орендар) укладено договір оренди землі, предметом якого є земельна ділянка площею 1,1980 га, що розташована по вул. Київська в м. Погребище. Згідно п. 5 даного Договору, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 167779,90 грн. У відповідності до п. 8 та 9 Договору, останній укладено строком на 49 років, при цьому орендна плата вноситься у грошовій формі в сумі 2516,69 грн. в рік.

На даний час укладений договір оренди від 28.01.2007р. є чинним, що підтверджується листом Погребищенської міської ради № 283 від 06.07.2015 року та не заперечується представником позивача.

Державним агентством земельних ресурсів України листом від 14.01.2015р. на виконання пункту 289.3 ст. 289 ПК України повідомлено про коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель. З дати укладання договору оренди коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель становить: 2007 рік 1,028, 2008 рік 1,152, 2009 рік 1,059, 2010 рік 1,0, 2011 рік 1,0, 2012 рік 1,0, 2013 рік 1,0, 2014 рік 1,249.

У звязку з вищенаведеним, нормативна грошова оцінка орендованої позивачем земельної ділянки становить: у 2014 році 210417,32 грн. (167779,90 х 1,028 х 1,52 х 1,059) та у 2015 році 262811,23 грн. (210417,32 х 1,249).

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, ПК визначив обов'язок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону № 161-XIV «Про оренду землі».

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК України.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК України).

Поряд із цим підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотка нормативної грошової оцінки.

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

З аналізу вищезазначених положень слідує, що з набранням чинності ПК України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

Відповідна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права неодноразово висловлювалася колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 2 грудня 2014 року (справа № 21-274а14) та від 14 липня 2015 року.

Отже, розмір орендної плати за землю для ТОВ «Погребищенський маслосирзавод» не може бути меншим як 3% від нормативної грошової оцінки орендованої землі. А враховуючи, що у 2014 та 2015 роках нормативна грошова оцінка орендованої землі становила 210417,32 грн. та 262811,23 грн. відповідно, то і розмір орендної плати мав бути визначений і сплачений позивачем у сумі 6312,52 грн. (2014 рік) та 7884,34 грн. (2015 рік).

Відповідно до підпунктів 16.1.3, 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов'язаний:

- подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, повязані з обчисленням і сплатою податків та зборів;

- сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Матеріалами справи підтверджено, що у 2014 та 2015 роках ТОВ «Погребищенський маслосирзавод» податкових декларацій по сплаті за землю в порядку, передбаченому ст. 286 ПК України, не подавало, відповідно, податкових зобовязань по даному платежу не визначало та належних сум до бюджету не сплачувало. Вказані обставини, окрім іншого, визнані представником позивача у судовому засіданні та пояснюються тим, що товариство у зазначений період жодної господарської діяльності не проводило та звітностей до контролюючих органів не подавало.

Проте, незважаючи на наявність відповідних порушень вимог податкового законодавства зі сторони позивача, підстав для застосування до нього відповідальності у Козятинської ОДПІ не було. Такий висновок суду ґрунтується на наступному.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 28.12.2014 № 71-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Водночас зазначене обмеження не поширюється: з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість; з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

З аналізу вищенаведеної норми матеріального права слідує, що законодавець встановив імперативну заборону на проведення органами ДФС України перевірок суб'єктів господарювання у 2015 та 2016 роках. При цьому, встановлене обмеження стосується всіх видів перевірок, що зазначені у статті 75 ПК України, тобто документальних, фактичних та камеральних.

Наведене відповідає і правовій позиції Державної фіскальної служби України, яка відображена в листі від 06.05.2015р. № 16102/7/99-99-15-02-02-17 та в послідуючих інформаційних розясненнях, що містяться в загальнодоступному інформаційно-довідковому ресурсі ДФС України.

Таким чином, проведена відповідачем камеральна перевірка податкової звітності по орендній платі за землю у 2015 році, в тому числі і за попередній календарний рік, підпадає під законодавчу заборону, яка встановлена у пункті 3 Розділу ІІ Закону України від 28 грудня 2014 року №71-VII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи".

При цьому, судом встановлено, що ТОВ "Погребищенський маслосирзавод" не підпадає під жодне виключення із заборони, оскільки камеральна перевірка призначена не за заявкою суб'єкта господарювання, не за рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України; позивач не здійснює операцій з підакцизними товарами і доказів протилежного суду не надано.

До того ж, матеріали справи не містять доказів того, що Кабінет Міністрів України надавав дозвіл Козятинській ОДПІ на проведення камеральної перевірки податкової звітності по орендній платі за землю за 2014 - 2015 року.

Відповідач як на єдину підставу правомірності проведеної ним камеральної перевірки посилається на звіт про фінансові результати ТОВ "Погребищенський маслосирзавод" за 2012 рік, згідно якого позивач у 2012 році мав обсяг доходу понад 20 мільйонів гривень. Однак, суд критично оцінює таке покликання податкового органу, оскільки вказаний звіт не стосується звітного податкового періоду за який проводилась перевірка, зокрема 2014 - 2015 роки.

Крім того, позивач у судовому засіданні пояснив, що ТОВ "Погребищенський маслосирзавод" з середини 2013 року повністю зупинило господарську діяльність, було відключене від енергоживлення, штат працівників був вивільнений, а тому жодного доходу з того часу товариство не отримувало і будь-якої звітності до контролюючих органів не подавало. Як на підтвердження зазначених обставин позивач надав довідку Управління ветеринарної медицини у Погребищенському районі від 12.10.2015 року №267 у якій зазначено, що експлуатаційний дозвіл на закупівлю молока, переробку і реалізацію молочних продуктів та довідки на молоко ТОВ "Погребищенський маслосирзавод" не видавались з 28.05.2013 року. Вказане свідчить, що позивач дійсно не міг здійснювати господарську діяльність у період, що перевірявся, за відсутності усіх вищезазначених дозвільних документів, а тому і обсяг його доходів не міг становити більше 20 мільйонів гривень.

У цьому контексті заперечення відповідача проти позову лише із тих підстав, що позивач не надав доказів про те, що він не отримував за попередній календарний рік дохід в обсязі, що не перевищує 20 мільйонів гривень, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Натомість, Козятинська ОДПІ вказаних позивачем обставин не спростувала та не надала суду жодних доказів про те, що обсяг доходу ТОВ «Погребищенський маслосирзавод» за попередні календарні роки перевищує 20 мільйонів гривень. А отже, свого обовязку, передбаченого ч. 2 ст. 71 КАС України, відповідач не виконав.

Так, приймаючи податкові повідомлення-рішення, які є правовими актами індивідуальної дії, що породжують певні права та обов'язки для особи, якій вони адресовані, податковий орган зобов'язаний діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин та підстав, що мають значення для прийняття такого рішення (ч. 3 ст. 2 КАС України).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що камеральна перевірка ТОВ "Погребищенський маслосирзавод" проведена відповідачем всупереч законодавчій забороні на її проведення (в період дії мораторію), тобто протиправно. А отже, і винесені за результатом такої перевірки податкові повідомлення-рішення № та № від 17.08.2015 року також є протиправними.

Правова позиція відповідно до якої у разі незаконності перевірки незаконним є і прийняте за її результатом рішення контролюючого органу, була висловлена Верховним Судом України у постанові від 27 січня 2015 року №21-425а14, яка в силу вимог статті 244-2 КАС України, повинна враховуватися судами.

Підсумовуючи вищевикладене суд доходить висновку, що відповідальність за неподання платником податків податкової звітності та за порушення правил сплати (перерахування) податків в період дії обмеження (мораторію) на проведення перевірок субєктів господарювання застосовується до тих платників податків, на яких обмеження, встановлені п. 3 розд. ІІ "Прикінцеві положення" Закону України від 28.12.2014 № 71-VІІІ, не поширюються.

Враховуючи, що ТОВ "Погребищенський маслосирзавод" підпадає під дію зазначених обмежень, тому і підстави для застосування відповідальності за допущені товариством порушення на даний час відсутні. Таким чином оскаржувані податкові повідомлення-рішення мають бути скасовані.

За сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити.

Питання про розподіл судових витрат у справі вирішується судом відповідно до вимог частини 3 статті 94 КАС України, а саме відшкодуванню на користь позивача підлягають документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 182,70 грн.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Козятинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області № НОМЕР_1 від 17.08.2015 року та № НОМЕР_2 від 17.08.2015 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Козятинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Погребищенський маслосирзавод" () 182 гривні 70 копійок в рахунок відшкодування судових витрат по оплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович