Справа № 820/478/15
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2015 року м. Київ К/800/22476/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Приходько І.В., Юрченко В.П.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі - Управління)

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2015

у справі № 820/478/15

за позовом суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (далі - СПД ОСОБА_1.)

до Управління

про визнання протиправними та скасування рішень.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про визнання протиправними та скасування рішень Управління про застосування фінансових санкцій від 11.12.2014 № 000296/10-20-40-21-02/, № 00297/10-20-40-21-02/, № 000298/10-20-40-21-02/ та № 000299/10-20-40-21-02/, згідно з якими позивача притягнуто до відповідальності у вигляді штрафів, відповідно, у сумах 25055,15 грн., 17 000 грн., 17 000 грн. та у розмірі 50110,30 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2015 у позові відмовлено з посиланням на те, що факт безліцензійного продажу позивачем алкогольних та тютюнових виробів у місці, яке не внесено до Єдиного державного реєстру місць зберігання, підтверджується документально та обумовлює правомірність накладення на СПД ОСОБА_1 оспорюваних штрафних санкцій.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2015 назване рішення суду першої інстанції скасовано частково; позов задоволено в частині визнання протиправними та скасування рішень Управління про застосування фінансових санкцій від 11.12.2014 № 000298/10-20-40-21-02/ та № 000299/10-20-40-21-02/; в решті постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2015 залишено без змін. У прийнятті цієї постанови апеляційний суд виходив з відсутності належним чином зафіксованого факту реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у зв'язку з касаційною скаргою Управління, в якій воно просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Харківського окружного адміністративного суду зі спору як скасоване помилково.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне частково задовольнити розглядувані касаційні вимоги виходячи з такого.

Судами під час розгляду справи встановлено, що 13.11.2014 Управлінням було складено протокол про адміністративне правопорушення № 117/26-019, в якому зафіксовано наявність у позивача на зберіганні для реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів у приміщенні магазину, розташованому по АДРЕСА_1, яке не внесено до Єдиного державного реєстру місць зберігання, а також провадження позивачем діяльності з роздрібного продажу відповідних алкогольних та тютюнових виробів без наявності ліцензій.

Наведені обставини слугували підставою для застосування до позивача оспорюваних штрафних санкцій за вказаними рішеннями Управління про застосування фінансових санкцій.

Вирішуючи даний спір, суди попередніх інстанцій погодилися з правомірністю застосування до позивача заходів відповідальності в порядку частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», якою встановлено, зокрема, фінансову санкцію у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 17000 гривень, у разі зберігання суб'єктом господарювання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру місць зберігання.

Втім такий висновок судів не відповідає правильному застосуванню правових норм, що регулюють спірні правовідносини, та фактичним обставинам даної справи.

Згідно з частиною тридцять четвертою статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб'єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

Порядок ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання затверджено наказом Державної податкової адміністрації України від 28.05.2002 № 251.

Пунктом 1.1 цього Порядку визначено, що Єдиний державний реєстр місць зберігання (далі - Єдиний реєстр) - це перелік місць, що використовуються для зберігання спирту, та приміщень, що використовуються для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів (далі - місце зберігання), який містить відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку до Єдиного реєстру вносяться: місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів; місця зберігання спирту суб'єктів підприємницької діяльності - виробників спирту та алкогольних напоїв; місця зберігання спирту суб'єктів підприємницької діяльності, які отримують спирт для забезпечення виробничих та інших потреб, якщо його кількість перевищує 100 декалітрів на квартал.

Наведені у статті 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» визначення місця торгівлі як місця реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів - без обмеження площі, для алкогольних напоїв - торговельною площею не менше 20 кв. м, обладнане електронними контрольно-касовими апаратами (незалежно від їх кількості) або де є товарно-касові книги (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів, та місця зберігання як місця, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання, не дають підстави для висновку про взаємовиключність цих місць. Тобто за певних обставин місце зберігання та місце реалізації можуть знаходитися за однією адресою.

Однак, як вбачається з установлених судами обставин справи, в даному разі контролюючим органом не було виявлено факту зберігання позивачем тютюнових виробів та алкогольних напоїв у приміщенні, яке є місцем зберігання у розумінні наведеної норми Закону. Фактично в акті перевірки Управлінням було зафіксовано наявність товару, запропонованого до продажу, в місці його реалізації, що не може вважатися місцем зберігання.

Слід зазначити, що метою правового регулювання відносин із зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів є забезпечення контролю за їх виробництвом і обігом. Нарівні з місцями виробництва, оптової та роздрібної торгівлі алкогольних напоїв, які вказуються у ліцензіях на право здійснення відповідних видів діяльності, законодавець запровадив реєстрацію їх місця зберігання у Єдиному державному реєстрі для забезпечення повного контроль за процесом виробництва і реалізації підакцизної продукції.

З урахуванням викладеного установлені судами обставини даної справи свідчать про відсутність у діях позивача ознак складу правопорушення для притягнення позивача до відповідальності у вигляді штрафу за порушення порядку зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів у порядку частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

У той же час слід погодитися з висновком суду першої інстанції про правомірність застосування до СПД ОСОБА_1 штрафу за безліцензійну торгівлю тютюновими та алкогольними виробами.

В силу частини дванадцятої статті 15 названого Закону роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Недотримання наведеної вимоги Закону тягне застосування до суб'єктів господарювання штрафу в розмірі 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень (абзац п'ятий частини другої статті 17).

Висновок апеляційного суду про відсутність підстав для накладення на позивача розглядуваного штрафу мотивований тим, що Управлінням не представлено доказів фактичного продажу відповідних товарів позивачем; при цьому продаж розцінено судом апеляційної інстанції як момент передачі певного товару у власність конкретному покупцеві.

Втім зміст аналізованого правопорушення зводиться до провадження діяльності з роздрібної торгівлі алкогольними та тютюновими виробами, яка включає різні етапи - як-от демонстрація товару покупцеві, його пропонування до продажу тощо, а тому не може обмежуватися виключно завершальною стадією передачі товару покупцеві в обмін на грошові кошти.

Як вбачається з установлених судами обставин справи, спірні алкогольні та тютюнові вироби знаходились у магазині позивача на реалізації. А відтак відсутність у позивача дозвільних документів на провадження даного виду діяльності обумовлює законність накладення на СПД ОСОБА_1 штрафних санкцій у розмірі 17000 грн. та 50110,30 грн. за рішеннями про застосування фінансових санкцій від 11.12.2014 № 000298/10-20-40-21-02/ та № 00299/10-20-40-21-02/.

З урахуванням викладеного Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції зі спору, скасувавши оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 225, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області задовольнити частково.

2. Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2015 у справі № 820/478/15 скасувати.

3. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2015 у справі № 820/478/15 змінити в частині відмови у задоволенні позову щодо визнання протиправними та скасування рішень про застосування фінансових санкцій від 11.12.2014 № 000296/10-20-40-21-02/ та № 00297/10-20-40-21-02/.

У цій частині позов задовольнити.

4. В решті постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2015 у справі № 820/478/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.В. Приходько
В.П. Юрченко