Справа № 2а-11879/11/2670
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2011-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 вересня 2011 року № 2а-11879/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С. при секретарі судового засідання Шмігелю Т.В., розглянувши адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доКиївської міської ради
треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача1. ОСОБА_2, 2. ОСОБА_3, 3. ОСОБА_4, 4. ОСОБА_5, 5. ОСОБА_6
проскасування рішення,
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської ради від 28 квітня 2011 року № 173/5560 «Про розгляд протестів заступника прокурора міста Києва від 23.07.2010 № 07/4-423-вих, № 07/4-424-вих, № 07/4-425-вих, № 07/4-426-вих, № 07/4-427-вих, № 07/4-428-вих на рішення Київської міської ради від 27.11.2009 № 840/2909, № 838/2907, № 841/2910, № 839/2908, № 837/2906 та від 29.10.2009 № 635/2704».

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Треті особи явку своїх повноважних представників у судове засідання не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце судового розгляду.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 06.09.2011 проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено на 12.09.2011, про що повідомлено сторонам після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні з урахуванням вимог ч. 4 ст. 167 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Київською міською радою прийнято рішення:

- від 27.11.2009 № 840/2909, яким ОСОБА_5 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,09 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на Столичному шосе, 26 км, діл. 14 у Голосіївському районі м. Києва за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування;

- від 27.11.2009 № 838/2907, яким передано ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на Столичному шосе, 26 км, діл. 13 у Голосіївському районі м. Києва за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування;

- від 27.11.2009 № 841/2910, яким передано громадянину ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку площею 0,09 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на Столичному шосе, 26 км, діл. 15 у Голосіївському районі м. Києва за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування;

- від 27.11.2009 № 839/2908, яким передано ОСОБА_4 у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на Столичному шосе, 26 км, діл. 12 у Голосіївському районі м. Києва за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування;

- від 27.11.2009 № 837/2906, яким передано ОСОБА_6 у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на Столичному шосе, 26 км, діл. 10 у Голосіївському районі м. Києва за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування;

- від 27.11.2009 № 635/2704, яким передано ОСОБА_3 у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на Столичному шосе, 26 км, діл. 11 у Голосіївському районі м. Києва за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування.

В подальшому, за результатами розгляду протестів заступника прокурора міста Києва від 23.07.2010 № 07/4-423-вих, № 07/4-424-вих, № 07/4-425-вих, № 07/4-426-вих, № 07/4-427-вих, № 07/4-428-вих на вказані рішення Київської міської ради відповідачем прийнято рішення від 28 квітня 2011 року № 173/5560 «Про розгляд протестів заступника прокурора міста Києва від 23.07.2010 № 07/4-423-вих, № 07/4-424-вих, № 07/4-425-вих, № 07/4-426-вих, № 07/4-427-вих, № 07/4-428-вих на рішення Київської міської ради від 27.11.2009 № 840/2909, № 838/2907, № 841/2910, № 839/2908, № 837/2906 та від 29.10.2009 № 635/2704», яким задоволено протести заступника прокурора міста Києва та скасовано рішення Київської міської ради від 27.11.2009 № 840/2909, № 838/2907, № 841/2910, № 839/2908, № 837/2906 та від 29.10.2009 № 635/2704.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Згідно з ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

За змістом ч.ч. 1, 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно з п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 у справі про скасування актів органів місцевого самоврядування положення ч. 2 ст. 19, ст. 144 Конституції України, ст. 25, ч.ч. 1, 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни необхідно розуміти так, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 21 Закону України «Про прокуратуру» протест на акт, що суперечить закону, приноситься прокурором, його заступником до органу, який його видав, або до вищестоящого органу. У такому ж порядку приноситься протест на незаконні рішення чи дії посадової особи. У протесті прокурор ставить питання про скасування акта або приведення його у відповідність з законом, а також припинення незаконної дії посадової особи, поновлення порушеного права.

З аналізу ч. 2 ст. 21 Закону України «Про прокуратуру»видно, що вона не встановлює додаткового повноваження органів державної влади вносити зміни та/чи скасовувати будь-яке своє рішення за результатами розгляду протесту прокурора, а лише передбачає обовязок субєкта владних повноважень розглянути такий протест та у разі його обґрунтованості, а також за умови наявності у органу влади відповідних повноважень, скасувати рішення, на яке принесено протест.

Згідно з п. 30 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

При цьому, у мотивувальні частині рішення № 7-рп/2009 від 16.04.2009 у справі про скасування актів органів місцевого самоврядування Конституційний Суд України зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Таким чином, ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Як видно з матеріалів справи, рішення Київської міської ради від 27.11.2009 № 840/2909, № 838/2907, № 841/2910, № 839/2908, № 837/2906 та від 29.10.2009 № 635/2704 є актами одноразового застосування, на підставі яких у позивача та третіх осіб виникли конкретні права та обов'язки щодо відповідного нерухомого майна, а відтак суд приходить до висновку про відсутність у Київської міської ради повноважень на скасування вказаних рішень іншим своїм рішенням.

Крім цього, за змістом ст. 144 Конституції України, ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ч. 3 ст. 8 Закону України "Про столицю України - місто-герой ОСОБА_7" рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України зупиняються в установленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Як зазначається у мотивувальній частині рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 у справі про скасування актів органів місцевого самоврядування, системний аналіз цих конституційних і законодавчих положень та положень пункту 5 статті 121, пункту 9 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України свідчить, що на прокуратуру України покладено нагляд за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами місцевого самоврядування. Закон України "Про прокуратуру", прийнятий до набуття чинності Конституцією України, є чинним у частині, що не суперечить Основному Закону України, і передбачає порядок зупинення рішень органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України. За таких умов, рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються прокурором у встановленому Законом України "Про прокуратуру" порядку з одночасним зверненням до суду. При цьому Конституційний Суд України зазначає, що право прокурора оскаржувати до суду рішення органів місцевого самоврядування не є абсолютним, оскільки у Конституції України закріплено, що її норми є нормами прямої дії, а отже, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, як і право на оскарження в суді рішень органів місцевого самоврядування гарантується безпосередньо на підставі Конституції України кожному (частина третя статті 8, частина друга статті 55).

Водночас, згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 21 Закону України «Про прокуратуру»протест прокурора зупиняє дію опротестованого акта і підлягає обов'язковому розгляду відповідним органом або посадовою особою у десятиденний строк після його надходження. Про наслідки розгляду протесту в цей же строк повідомляється прокурору. У разі відхилення протесту або ухилення від його розгляду прокурор може звернутися з заявою до суду про визнання акта незаконним. Заяву до суду може бути подано протягом п'ятнадцяти днів з моменту одержання повідомлення про відхилення протесту або закінчення передбаченого законом строку для його розгляду. Подача такої заяви зупиняє дію правового акта.

Як видно з матеріалів справи, протести заступника прокурора міста Києва 23.07.2010 № 07/4-423-вих, № 07/4-424-вих, № 07/4-425-вих, № 07/4-426-вих, № 07/4-427-вих, № 07/4-428-вих на рішення Київської міської ради від 27.11.2009 № 840/2909, № 838/2907, № 841/2910, № 839/2908, № 837/2906 та від 29.10.2009 № 635/2704 були принесені 23.07.2010, проте розглянуті Київською міською радою лише 28.04.2011.

За таких умов, суд приходить до висновку, що відповідні протести заступника прокурора міста Києва були розглянуті Київською міською радою не тільки з порушенням 10-денного строку, встановленого ч. 3 ст. 21 Закону України «Про прокуратуру», а й поза межами строку звернення до суду у випадку ухилення від розгляду протесту, передбаченого ч. 4 ст. 21 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку, що рішення Київської міської ради від 28.04.2011 № 173/5560 «Про розгляд протестів заступника прокурора міста Києва від 23.07.2010 № 07/4-423-вих, № 07/4-424-вих, № 07/4-425-вих, № 07/4-426-вих, № 07/4-427-вих, № 07/4-428-вих на рішення Київської міської ради від 27.11.2009 № 840/2909, № 838/2907, № 841/2910, № 839/2908, № 837/2906 та від 29.10.2009 № 635/2704»було прийнято за межами повноважень Київської міської ради та у спосіб, що не передбачений чинним законодавством України, з урахуванням чого підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийняття рішення від 28.04.2011 № 173/5560 «Про розгляд протестів заступника прокурора міста Києва від 23.07.2010 № 07/4-423-вих, № 07/4-424-вих, № 07/4-425-вих, № 07/4-426-вих, № 07/4-427-вих, № 07/4-428-вих на рішення Київської міської ради від 27.11.2009 № 840/2909, № 838/2907, № 841/2910, № 839/2908, № 837/2906 та від 29.10.2009 № 635/2704».

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів є обґрунтованими і підлягають задоволенню повністю.

Водночас, зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, передбачений ч. 4 ст. 11 КАС України, зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне захистити порушені права позивача шляхом скасування рішення Київської міської ради від 28.04.2011 № 173/5560 «Про розгляд протестів заступника прокурора міста Києва від 23.07.2010 № 07/4-423-вих, № 07/4-424-вих, № 07/4-425-вих, № 07/4-426-вих, № 07/4-427-вих, № 07/4-428-вих на рішення Київської міської ради від 27.11.2009 № 840/2909, № 838/2907, № 841/2910, № 839/2908, № 837/2906 та від 29.10.2009 № 635/2704».

За таких умов, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються на його користь з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Скасувати рішення Київської міської ради від 28.04.2011 № 173/5560 «Про розгляд протестів заступника прокурора міста Києва від 23.07.2010 № 07/4-423-вих, № 07/4-424-вих, № 07/4-425-вих, № 07/4-426-вих, № 07/4-427-вих, № 07/4-428-вих на рішення Київської міської ради від 27.11.2009 № 840/2909, № 838/2907, № 841/2910, № 839/2908, № 837/2906 та від 29.10.2009 № 635/2704».

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (03115, АДРЕСА_1) витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 грн. 40 коп. (три гривні 40 коп.).

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

СуддяОСОБА_7