Справа № 22-а-27454/11
Суддя: Олійник В. І.
Дата ухвалення: 2011-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого-судді Олійника В.І.,

суддів: Білоконь О.В., Кашперської Т.Ц.,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні апеляційного суду Київської області адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської області на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської області про перерахунок доплати до пенсії та додаткової пенсії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що він є потерпілим від наслідків аварії на ЧАЕС 4 категорії та постійно проживає на території радіоактивного забруднення. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи», до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення (зона посиленого радіоекологічного контролю) проводиться доплата в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, а відповідно до ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до 4 категорії повинна виплачуватися додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком. Відповідач проводить дані виплати в значно меншому розмірі, на письмове звернення позивачу було відмовлено у проведенні перерахунку доплати до пенсії та додаткової пенсії.

Просив в судовому порядку зобов'язати відповідача перерахувати та доплату до пенсії, відповідно до ч.2 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про державний бюджет України» на 2008 - 2009 роки з 22.05.2008 року по дату винесення рішення судом та в подальшому щомісячно здійснювати доплату до пенсії в розмірі діючої мінімальної зарплати згідно ст..39 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язати відповідача перерахувати та виплатити додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком, визначеної на підставі ч.1 ст.28 Закону України «про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за період з 22 травня 2008 року по дату винесення рішення судом та в подальшому щомісячно здійснювати виплату додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.51, ст..67 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На попередньому судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги і провив визнати за ним право на перерахунок доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 15% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.ст. 39,51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобов'язати відповідача провести виплату доплати до пенсії за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю, відповідно до ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, яка встановлюється Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік з 01 грудня 2008 року та зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату додаткової пенсії, відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком, передбаченої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законами України «Про державний бюджет України» на відповідні роки з 22 травня 2008 року, з урахуванням виплачених сум.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2010 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнати за ОСОБА_1 право на доплату до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 15% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.ст. 39,51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в м. Біла Церква провести виплату доплати до пенсії ОСОБА_1 за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю, відповідно до ст.. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, яка встановлюється Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, з 01 грудня 2008 року. -

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в м. Біла Церква провести перерахунок та виплату додаткової пенсії ОСОБА_1, відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком, передбаченої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законами України «Про державний бюджет України» на відповідні роки з 22 травня 2008 року, з урахуванням виплачених сум.

В апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської областіпросить скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2010 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в управління Пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської області Київської області як непрацюючий пенсіонер, та отримує доплату за проживання в зоні радіоекологічного контролю в розмірі 5 грн. 20 коп.

По справі також встановлено, що позивачперебуває на обліку в управління Пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської області, отримує пенсію за віком та має статус дитини війни. Відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" позивачмає право на отримання надбавки до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, проте така надбавка виплачувалась позивачу у значно меншому розмірі

З матеріалів справи вбачається, що позивачзареєстрована і постійно проживає у м. Біла Церква, який відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23 липня 1991 року віднесене до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до ч.2 ст. 39, ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідачем виплачувалась доплата до пенсії відповідно до вимог постанови КМ України № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" .

Позивач оспорюючи дії відповідача вважав, що він отримував доплату значно нищу, ніж це передбачено ч.2 ст. 39, ст 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у звязку з чим звернулася до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення відповідачем норм ч.2 ст.39, ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Статтею 19 ч.2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України (ст. 113 Конституції України).

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що постанова КМ України № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суперечить вимогам ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" дію положень ст.ст. 39,51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на 2008 рік були призупинені в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року за № 10-рп визнано неконституційними деякі положення Законів України "Про державний бюджет на 2008 рік", зокрема п. 28 розділу 2 зазначеного Закону, яким було призупинено дію ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Рішення Конституційного суду є обовязковим до виконання на всій території України.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 "Про незалежність судової влади" зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1 п.19).

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.3), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України (лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк).

Окрім того, встановлений ч. 2 ст. 95 Конституції України, ч. 2 ст. 38 Бюджетного Кодексу перелік правовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, зокрема Законом України "Про статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та не може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд обґрунтовано виходив із засад пріоритетності законів над підзаконними актами та прийшов до правильного висновку про те, що УПФ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинно було діяти відповідно до вимог ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», але у порушення вимог указаної статті таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції приймаючирішення про задоволення позову частково, обґрунтовано виходив з положень ст.ст.39,51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та засад пріоритетності законів над підзаконними актами та прийшов до правильного висновку про те, що при розрахунку доплати до пенсії, передбаченої ст.ст.39, 51 Закону, наведеного вище, застосуванню підлягають саме положення вказаного закону, а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

За таких підстав апеляційна скарга управління Пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської області на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської області про перерахунок доплати до пенсії та додаткової пенсії без змін.

Керуючись ст.ст.197, 198, 200, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської областіКиївської області залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:

Судді: