Справа № 2-а-103/2010
Суддя: Левченко А. В.
Дата ухвалення: 2010-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-103/2010
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 лютого 2010 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого судді Левченка А.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м. Бориспіль Київської області про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дитині війни,

встановив:

15.01.2010 року позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом про визнання відмови у перерахунку соціальної допомоги, передбаченої ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з боку управління Пенсійного фонду України у м. Бориспіль Київської області неправомірною та зобовязання відповідача нарахувати на користь останньої недоплачену їй, як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу за період з 01.01.2006 року до 31.12.2008 року в сумі 3891 грн. 90 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 року № 2195-ІV є дитиною війни. Згідно зі статтею 6 зазначеного Закону з 01.01.2006 року їй повинна виплачуватися щомісячна соціальна допомога у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. У 2006 - 2008 роках така допомога позивачу не виплачувалась. Оскільки невиплата щомісячної соціальної допомоги здійснена відповідачем протиправно, зважаючи на рішення Конституційного суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007, ОСОБА_1 просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Також просила поновити пропущений з поважних причин строк на звернення до адміністративного суду.

В судове засідання позивачка не зявилась, але надала заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, справу просила слухати без її участі та в письмовому провадженні.

Відповідач в судове засідання не зявився, але надав письмову заяву в якій проти позову заперечив. Представник відповідача надав до суду заяву, в якій просив слухати справу у його відсутність та в письмовому провадженні. Письмові заперечення управління Пенсійного фонду України у м. Бориспіль зводяться до того, що на момент звернення позивача до суду не визначений механізм проведення відповідних виплат, передбачених ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", а тому не встановлено яким саме органом та за рахунок яких коштів повинні здійснюватись призначення та виплата соціальної допомоги. Невірним, на думку відповідача, є застосування до даних відносин при призначенні та виплаті допомоги мінімального розміру пенсії, визначеного в ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування". Також відповідач просив врахувати положення ст.ст. 99, 100 КАС України, зважаючи на періоди за які просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та часу її звернення до суду, що свідчить про пропущення позивачем строку на звернення за попередні роки. На підставі викладеного представник управління Пенсійного фонду просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач відповідно до її віку (ІНФОРМАЦІЯ_1), довідки управління пенсійного фонду та ст. 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 року є пенсіонером за вислугою років та має статус дитини війни. Вказані обставини підтверджуються копією паспорту та пенсійного посвідчення позивача.

Позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у м. Бориспіль Київської області, що визнано відповідачем у справі в своїх письмових запереченнях та підтверджується пенсійним посвідченням.

У відповідності до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, який набрав чинність з 01.01.2006 року, дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги виплачується підвищення у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Згідно з ч.1 ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування розмір мінімальної пенсії за віком дорівнює розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Однак, управління Пенсійного фонду України в м. Бориспіль Київської області, починаючи з 01.01.2006 року до 01.01.2008 року, до пенсії, що виплачувалась ОСОБА_1М не додавало 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а з 01.01.2008 року обмежилось виплатою лише 10% прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, що втратили працездатність, про що свідчить відповідь відповідача від 05.05.2009 року.

Крім того, вказаним листом управління Пенсійного фонду України в м. Бориспіль відмовило позивачу у перерахунку призначеної пенсії з урахуванням підвищення її розміру на всі 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за оспорюваний позивачкою період.

Ці обставини сторони визнають, тому за правилами ч.1 ст.72 КАС України вони не потребують доказування.

Як зазначив відповідач у вказаному вище листі та письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи, управління Пенсійного фонду України у м. Бориспіль Київської області здійснювало нарахування та виплату надбавки до пенсії дітям війни на підставі ст. 6 Закону від 24.11.2004 року з урахуванням положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік", в якому дію ст. 6 Закону було призупинено та з урахуванням положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" в якому виплати допомоги здійснювалась протягом 2007 року лише дітям війни які є інвалідами. Оскільки позивач не є інвалідом, то така допомога й не виплачувалась останній.

Починаючи з 01.01.2008 року управління керувалось положеннями Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України" та постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №530 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", відповідно до яких позивачу нараховувалось та виплачувалась зазначена надбавка до пенсії, як дитині війни в розмірі 10% прожиткового мінімуму встановленого для осіб, які втратили працездатність. Крім того відповідачем було зазначено, що непоширення мінімального розміру пенсії за віком установленого в абзаці першиму частини першої статті 28 Закону № 1058-ІV , на правовідносини, що виникають на підставі інших законів, крім цього Закону, дає підстави стверджувати про наявність прогалин у законодвчому регулюванні виплат дітям війни, передбаченої у ст. 6 Закон6у України № 2195 ІV. Ця прогалина полягає у відсутності механізму вирахування мінімальної пенмії за віком, на 30 відсотків якої мають підвищуватися дітям війни пенсії, а заповнення прогалин в законодавстві не належть до повноважень суду.

При розгляді даного адміністративного позову суд виходить з того, що ухилення відповідача від збільшення розміру пенсії за віком, призначеної останній на 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 01.01.2007 року до 01.01.2008 року, а також збільшення розміру цієї пенсії лише на 10% прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, починаючи з 01.01.2008 року, не ґрунтуються на вимогах ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

Відповідно до ст.152 Конституції України закони, та інші нормативно-правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» втратили чинність з моменту прийняття рішення Конституційним Судом України.

У відповідності зі статтями 1, 13 Закону України «Про Конституційний Суд України» єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є Конституційний Суд України, який приймає рішення та дає висновки у справах щодо конституційності законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Отже до компетенції адміністративних судів, як судів загальної юрисдикції, належить надання висновків щодо відповідності нормативно-правових актів законам України (законності), в той час як прийняття рішень та надання висновків щодо конституційності законів та інших нормативно-правових актів є виключною юрисдикцією Конституційного Суду України.

Зважаючи на вказані норми законів, при розгляді цієї справи суд не застосовує п.12 ст.71 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік, яким була зупинено нарахування та виплата дітям війни надбавки до пенсії, та розділу ІІ Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким були внесені зміни в ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни в частині, що стосується зменшення розміру надбавки до їх пенсій з 30% до 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, виходячи з того, що рішеннями Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 та 22 травня 2008 року №10-рп/2008 п.12 ст.71 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік та розділ ІІ Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України ", відповідно, визнані неконституційними.

Не підлягає застосуванню судом при вирішенні даної справи також постанова Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №530 „Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян, оскільки її зміст не відповідає ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, як нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

Посилання відповідача на неможливість призначення пенсії з урахуванням підвищення на 30% мінімальної пенсії за віком у звязку з відсутністю відповідного механізму для визначення розміру цього підвищення, суд оцінює критично.

Застосування мінімального розміру пенсії, визначеного відповідно до Закону від 09.07.2003 року №1058-VІ, проти чого також заперечує відповідач, не суперечить змісту ч.3 ст. 28 цього ж Закону, оскільки інших розмірів мінімальної пенсії за віком законодавством України не передбачено. Застосування ж розміру прожиткового мінімуму для призначення грошових та соціальних допомог (пільг та гарантій) спеціально обумовлюється законодавством. В даному випадку таких обмежень судом не встановлено. Крім того, суд вважає за доцільне застосувати в даному випадку аналогію закону відповідно до ч. 7 ст.9 КАС України, оскільки суд повинен застосувати закон, що регулює подібні правовідносини.

З цих підстав, суд визнає незаконною відмову управління Пенсійного фонду України в м. Бориспіль Київської області у перерахуванні вже призначеної пенсії та вважає достатніми підстави для зобовязання відповідача здійснити перерахунок пенсії за віком, призначеної ОСОБА_1., з урахуванням підвищення її розміру на 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 09.07.2007 року до 01.01.2008 року, та призначення та виплату останньої з урахуванням підвищення її розміру на 20% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року.

До такого висновку суд приходить також зважаючи на те, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст.55 Конституції України). Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових чи службових осіб.

Проте судом враховано, що згідно заперечення на адміністративний позов, управління Пенсійного фонду України у м. Бориспіль Київської області від 01.02.2010 року, дату з якої позивач перебуває на обліку та користується відповідними пільгами і компенсаціями, вважають датою дізнання позивачем про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Позивач не могла не знати, що її права порушуються. У цьому звязку строк звернення до суду, стосовно стягнення недоплачених сум щомісячної державної соціальної допомоги позивачкою пропущено відповідно до змісту ст.ст. 99, 100 КАС України.

Так, відповідно до ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Згідно ч. 2 вказаної статті для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Позивач звернулась до суду з позовом лише 15.01.2010р., а тому, враховуючи положення ст.99 КАС України, нею порушено строк для звернення до суду за захистом порушених прав. Перепон для звернення до суду у позивача не було, відповідних доказів про поважність пропуску строку звернення до суду не подано.

З цих підстав у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за період з 01.01.2006 року по 31.12.2008 рік необхідно відмовити на підставі ст.ст.99-102 КАС в звязку з пропуском строків звернення до суду.

На підставі ч.2 ст.19, ст. 152 Конституції України, рішенням Конституційного Суду України № 6- рп від 09.07.2007 року, ст.8, 9, 12, 19, ст.102, 159-163 КАС України, ст.ст.1,6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», керуючись ст.ст. 2,3 ч. 1 п. 10, 11, 71, 86, 94, 100, 102, 122, 158-163, 186 КАС України, суд

постановив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м. Бориспіль Київської області про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дитині війни відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови суду в десятиденний строк з дня складання постанови у повному обсязі та поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, або без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя