Справа № 821/2734/15-а
Суддя: Кузьменко Н.А.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/2734/15-а

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кузьменко Н.А.

при секретарі Багненко Т.В.

за участю: представник позивача не прибув

представника відповідача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України в розмірі 31219,24 грн., -

встановив:

18 серпня 2015 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Харківського національного університету внутрішніх справ (далі позивач, ХНУВС) до ОСОБА_2 (далі відповідач, ОСОБА_2В.) з позовними вимогами про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України в розмірі 31219,24 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 з 10.08.2012 р. по 22.07.2015 р. проходив службу в органах внутрішніх справ України. Під час навчання відповідач перебував на повному державному забезпеченні за рахунок Державного бюджету України, відповідно до укладеного між ним та університетом договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, всього на його утримання було витрачено 31219,24 грн. Наказом УМВС України в Херсонської області від 22.07.2015 р. №244 о/с відповідача звільнено в запас Збройних сил за ст.64 п."ж" (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. З наведеного позивач робить висновок про наявність підстав для постановлення судового рішення про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України в розмірі 31219,24 грн.

Представник позивача 12 жовтня 2015 року надав заяву про розгляд справи без участі представника ХНУВС.

Відповідач 08 вересня 2015 року надав письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнає з таких підстав. Даний спір не є публічно-правовим та не підлягає під визначення справи адміністративної юрисдикції. Позивач не наділений правом вимоги до відповідача щодо стягнення вартості навчання, оскільки не є розпорядником бюджетних коштів і йому не делеговані повноваження відповідним державним органом щодо стягнення державних коштів. Відповідач з 01 вересня 2013 року по закінчення навчання не проживав у гуртожитку та лише обідав в їдальні, кошти на його проживання не нараховувались, а на харчування нараховувались частково. Про не проживання у гуртожитку та часткове харчування відповідач повідомляв рапортом начальника курсу факультету, тобто доданий до матеріалів справи розрахунок витрат повязаних з утриманням є необґрунтованим та недоведеним. Відповідно до п.4,5 Порядку відшкодування витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, розрахунок фактичних витрат здійснюється відповідно до норм утримання у вищому навчальному закладі. Витрати відшкодовуються у повному розмірі особами, що навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби, - за весь період, що перевищує такий строк. Оскільки відповідно до наказу від 22.07.2015 року №244 о/с, вислуга років на день звільнення відповідача в календарному обчисленні становить 02 роки 11 місяців 9 днів та перевищує строк строкової служби, розмір відшкодування витрат мав би бути визначений за 01 рік 05 місяців 09 днів, тобто за період, що перевищує встановлений законодавством строк строкової військової служби, а не за весь час навчання. Все це на думку відповідача є підставами для відмови в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні та сам відповідач проти позову заперечували посилаючись на підстави, викладені в письмових запереченнях.

Розглянувши надані сторонами документи, заслухавши відповідача та представника відповідача, зясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 навчався у вищому навчальному закладі Харківському національному університеті внутрішніх справ з 10.08.2012 року по 20.06.2015 року та був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ і зарахований курсантом 1-го курсу до факультету з підготовки фахівців міліції громадської безпеки за напрямом підготовки 6.030402 «правоохоронна діяльність» ХНУВС з 13.08.2012 року, що підтверджується витягом з наказу ХНУВС № 319 о/с від 10.08.2012 року (а.с.5).

01 вересня 2012 року між ХНУВС, Управлінням МВС України в Херсонській області та ОСОБА_2 було укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України (а.с.6)

Відповідно до вищезазначеного договору, ХНУВС, зобов'язався: забезпечити особу харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України; щороку інформувати відповідача про розмір фактичних витрат, пов'язаних з її утриманням; після закінчення навчання й отримання відповідної кваліфікації видати відповідачу документ про освіту встановленого зразка, направлення на роботу відповідно до рішення державної комісії з персонального розподілу випускників, нагрудний знак та грошові виплати, передбачені відповідними нормативно-правовими актами; після відрахування або закінчення навчання затвердити розрахунок фактичних витрат на її підготовку за весь термін навчання.

В свою чергу, УМВС України в Херсонській області, зобовязався призначити випускника, який прибув за направленням, на посаду, визначену державною комісією з персонального розподілу фахівців, чи на іншу посаду про призначення на яку є письмова згода випускника; у тижневий термін після призначення фахівця на посаду надіслати Виконавцеві письмове повідомлення про це; інформувати Виконавця про звільнення Особи зі служби в органах внутрішніх справ протягом трьох років після закінчення навчання із зазначенням підстав звільнення.

Відповідач, при цьому, взяв на себе зобов'язання після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначено замовником, і відпрацювати не менше трьох років. У разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими договором, відшкодувати фактичні витрати пов'язані з утриманням у навчальному закладі, згідно із затвердженим розрахунком.

Пунктом 3.3. розділу 3 договору серед підстав відшкодування фактичних витрат на підготовку передбачено звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Договір підписано сторонами та з умовами договору був згоден батько відповідача ОСОБА_3, доказів оскарження умов або окремих пунктів договору сторони суду не надали.

20 червня 2015 року наказом ХНУВС №84 «По особовому складу» відповідача відраховано зі складу курсантів та відкомандировано до УМВС України в Херсонській області, сума витрат, повязаних з його утриманням складає 31219,24 грн.

УМВС України в Херсонській області наказом №244 о/с від 22 липня 2015 року звільнило ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ, згідно з Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ за ст. 64 п. «ж» (за власним бажанням).

Таким чином, відповідач відпрацював після закінчення навчального закладу один місяць та два дні, звільнившись за власним бажанням.

В матеріалах справи знаходиться довідка розрахунок, за якою витрати, повязані з утриманням курсанта ОСОБА_2 складаються з грошового забезпечення в розмірі 7734,18 грн., продовольчого забезпечення (з 01.09.2012 року по 05.06.2015 року) в розмірі 8850,09 грн., речового забезпечення в розмірі 3908,48 грн., вартості житлово-комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (з 01.01.2009 року по 20.06.2015 року) в розмірі 10726,49 грн., всього на 31219,24 грн. Довідка-розрахунок підписана ОСОБА_2 19 червня 2015 року, доказів її оскарження сторони суду не надали (а.с. 10).

Відповідач стверджує, що: даний спір не має ознак справи адміністративної юрисдикції; ХНУВС не наділений правом вимоги про стягнення вартості навчання, оскільки не є розпорядником бюджетних коштів і йому не делеговані повноваження відповідним державним органом щодо стягнення державних коштів; з 01 вересня 2013 року по закінчення навчання не проживав у гуртожитку та лише обідав в їдальні, кошти на його проживання не нараховувались, а на харчування нараховувались частково; розмір відшкодування витрат мав би бути визначений за 01 рік 05 місяців 09 днів, тобто за період, що перевищує встановлений законодавством строк строкової військової служби, а не за весь час навчання.

Вирішуючи справу по суті суд виходить з наступного.

За приписом частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо його прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У розвиток вказаного положення Європейський суд з прав людини в Рішенні від 25 лютого 1993 року у справі "Доббертен проти Франції" зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держави-учасниці організувати їхню судову систему в такий спосіб, щоб їхні суди і трибунали виконували кожну зі своїх функцій (пункт 44), притаманну відповідній судовій установі.

Законом України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судова влада реалізується шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур (частина друга статті 1), в системі судів загальної юрисдикції (частина перша статті 3) діють спеціалізовані суди (частини друга, третя статті 17, стаття 18), до яких належать господарські, адміністративні суди (частини друга, третя статті 21, частина третя статті 26, частина друга статті 31). Головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура. Процесуальними кодексами України встановлено неоднакову процедуру судового провадження щодо різних правовідносин.

Системний аналіз вказаних норм Конституції та законів України дає підстави стверджувати, що розмежування юрисдикційних повноважень між загальними і спеціалізованими судами підпорядковано гарантіям права кожної людини на ефективний судовий захист. За таким підходом усі публічно-правові спори, у яких хоча б однією зі сторін є суб'єкт владних повноважень, належать до адміністративної юрисдикції і за компетенцією мають бути розглянуті адміністративними судами (пункти 1, 2, 7 статті 3, частина перша статті 17 КАС України).

Відповідно до п. 15 ст. 3 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Частиною 2 статті 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби та спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" початком проходження військової служби вважається: день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов'язаних.

Даний спір має ознаки справи адміністративної юрисдикції, а позиція відповідача ґрунтується на помилковому тлумаченні наведених норм.

Частиною 5 ст. 18 Закону України "Про міліцію" встановлено, що підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Відповідно до п. 2 ст. 52 Закону України "Про освіту" випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що відповідача відрахували зі складу курсантів та відкомандирували до УМВС України в Херсонській області для подальшого проходження служби, відповідно до наказу № 84 о/с від 20.06.2015 року (а.с. 8).

Згідно з наказом УМВС України в Херсонській області № 244 о/с від 22.07.2015 року ОСОБА_2 звільнено відповідно до "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України" в запас Збройних Сил України за ст. 64 п. "ж" (за власним бажанням) (а.с.9).

Таким чином, відповідач за власним бажанням звільнився з ОВС протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 313 від 1 березня 2007 року затверджено Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ (далі - Порядок №313), який визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС (далі - особи), витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі:

1) дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС (далі - навчальний заклад) через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість;

2) відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу;

3) звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Порядок розрахунку витрат установлює МВС разом з Мінфіном.

Витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою.

Частина 7 статті 18 Закону України "Про міліцію" передбачає, що курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Таким чином, у зв'язку із звільненням за власним бажанням з органів внутрішніх справ України протягом трьох років після закінчення Харківського національного університету внутрішніх справ ОСОБА_2 зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у вищому навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем отримано грошове, продовольче, речове та комунальне забезпечення про що свідчать наявні в матеріалах справи: довідка-розрахунок витрат, повязаних з утриманням курсанта №4/128д від 18 червня 2015 року (підписана відповідачем 19.06.2015 року); розрахунками комунальних послуг за 2012-2015 навчальні роки; довідками-розрахунками витрат на харчування за 2012-2105 навчальні роки; довідкою-розрахунком №472 про відшкодування витрат по виділенню речового забезпечення курсанта ФПФГБ ОСОБА_2, який навчався у ХНУВС з 2012-2015 роки.

В матеріалах справи знаходяться також копії наказів ХНУВС:

- «Про переведення курсантів 1-го курсу ФПФМГБ на наступний курс» від 19.07.2013 року №315, за яким за 2012/2013 навчальний рік загальна сума витрат на утримання рядового міліції ОСОБА_2 становить 13229,99 грн.;

- «Про переведення курсантів 2-го курсу ФПФМГБ на наступний курс» від 19.08.2014 року №408, за яким за 2013/2014 навчальний рік загальна сума витрат на утримання рядового міліції ОСОБА_2 становить 8879,93 грн.

Доказів звернення відповідача до начальника курсу факультету з рапортами про не проживання у гуртожитку та часткове харчування сторони суду не надали.

Відповідно до п.2.2.5 договору "Про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ" від 01.09.2012 року, УМВС України у Херсонській області зобовязане інформувати ХНУВС про звільнення відповідача зі служби в органах внутрішніх справ протягом трьох років після закінчення навчання із зазначенням підстав.

На виконання зазначеної норми, УМВС України у Херсонській області було направлено лист № 2/6-2427 від 24.07.2014 р. про звільнення відповідача зі служби в органах внутрішніх справ на адресу позивача та отримано останнім 28.07.2014 року.

На час розгляду адміністративної справи сума заборгованості відповідачем не сплачена та складає 31219,24 грн.

Оцінка судом обставин справи базується на наданих доказах, їх належності та переконливості, в поєднанні з принципами КАС України.

Як передбачає ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обовязковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Згідно п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) "Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру...".

Зокрема в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бочан проти України (N 2)» (Заява N 22251/08 §42) зазначено, що «…для того, щоб "цивільний" аспект пункту 1 статті 6 Конвенції був застосовним, має існувати спір щодо "права", яке можна небезпідставно назвати таким, що визнане національним законодавством, незалежно від того, чи захищене це право Конвенцією. Спір має бути дійсним та серйозним; він може стосуватися не лише фактичної наявності права, але й меж і способу його здійснення; і, насамкінець, результат провадження має бути безпосередньо вирішальними для зазначеного права, при цьому самих лише опосередкованих зв'язків або непрямих наслідків не достатньо для застосування пункту 1 статті 6 Конвенції».

За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень, з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору (ч.4 ст.70 КАС України).

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача судових витрат в розмірі 1644,30 грн., суд зазначає наступне.

У справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються (ч.4 ст.94 КАС України).

За таких обставин позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги той факт, що відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона належними і достатніми доказами повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а відповідач належними доказами не довів факту погашення заборгованості у розмірі 31219,94 грн., суд прийшов до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог, через що позов підлягає задоволенню частково.

На підставі вимог частини 3 статті 160 КАС України, в судовому засіданні 13 жовтня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 14, 70, 71, 72, 79, 86, 94, 158 163, 167 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України в розмірі 31219,24 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (Херсонська область, Білозерський район, с. Олександрівка, вул.Мельнична, 54, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Харківського національного університету внутрішніх справ (рахунок 5066 в Головному управлінні Державної казначейської служби України в Харківській області, МФО 851011, ) витрати, пов'язані з утриманням, в сумі 31219,24 грн. (тридцять одну тисячу двісті девятнадцять гривень двадцять чотири копійки).

В решті позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Херсонський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови виготовлено та підписано суддею 19 жовтня 2015 р.

Суддя Кузьменко Н.А.

кат. 4