Справа № 2а-16658/11/2670
Суддя: Пісоцька О.В.
Дата ухвалення: 2011-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

місто Київ

17 листопада 2011 року №2а-16658/11/2670

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Пісоцька О.В., перевіривши матеріали

за позовною заявоюОСОБА_1
доГенерального прокурора України ОСОБА_2
прозобовязання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Генерального прокурора України ОСОБА_2 (далі відповідач), в якій просить постановити судове рішення, яким зобовязати «…особисто Генерального прокурора України ОСОБА_2 надати мені змістовну інформацію щодо прийняття і розгляду Генеральною прокуратурою України постанови Печерського районного суду м. Києва від 13 квітня 2011 року, які були передані представнику зазначеного відомства 15 квітня 2011 року в порядку ст. 97 КПК України…».

Позов та додані матеріали обліковуються за №2а-16658/11/2670 і передані на розгляд судді 14 листопада 2011 року.

Проте, ОСОБА_1 необхідно відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі з огляду на наступне.

Частина 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження, тоді як частина друга статті 4 цього Кодексу регламентує, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлено інший порядок судового вирішення.

Так, зі змісту вище зазначеного позову вбачається, що підставою звернення ОСОБА_1 до суду з даними позовними вимогами, як зазначає останній, зумовлено невиконанням Генеральною прокуратурою України постанови Печерського районного суду міста Києва від 13 квітня 2011 року, якою передано за належністю заяву позивача про злочин у сфері службової діяльності, а також - відсутність реагування з боку відповідача на заяву-повідомлення про злочини.

Разом з тим, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі - на виконання делегованих повноважень. Пунктом 7 частини 1 статті 3 цього Кодексу визначено, що субєктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Стаття 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, на які спори поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Згідно з вимогами частин 1 та 2 статті 3 Кримінально-процесуального кодексу України від 28 грудня 1960 року, з урахуванням змін та доповнень на час виникнення спірних правовідносин (далі КПК України), провадження в кримінальних справах на території України здійснюється за правилами Кодексу незалежно від місця вчинення злочину.

Завданнями кримінального судочинства, відповідно до статті 2 КПК України, є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть у ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування Закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний.

Відповідно до частини 2 статті 97 КПК України по заяві або повідомленню про злочин прокурор, слідчий, орган дізнання, суддя зобовязані не пізніше триденного строку прийняти одне з таких рішень: порушити кримінальну справу, відмовити у порушенні кримінальної справи, направити заяву або повідомлення за належністю.

Статті 110, 234, 236 КПК України визначають можливість осіб оскаржити дії органів прокуратури до суду.

Під час дослідження обставин, викладених у заяві або повідомлені про вчинення злочину, прокурор слідчий, орган дізнання, суддя керуються виключно положеннями КПК України, зокрема, статтями 94, 95, 98 цього Кодексу.

Отже, прокурор, слідчий або орган дізнання під час перевірки заяви про злочин та відповідного реагування (або допущення бездіяльності) на неї автоматично набувають статусу особи, яка користується правами та виконує обовязки, передбачені КПК України, є самостійною у визначені напряму процесуальних дій та несе повну відповідальність за їх законне та своєчасне проведення. Тобто, у випадку вчинення відповідачем процесуальних дій (бездіяльності) або прийняття відповідного рішення за КПК України, останній не виконує владних управлінських функцій (вирішує питання премій, розміру зарплати, присвоєння звання тощо) та не має ознак субєкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Дії (бездіяльність) органів прокуратури та їх посадових осіб під час перевірки заяви про злочин та її вирішення, вчинюються не в площині виконання владних управлінських функцій, а стосуються лише владних процесуальних функцій.

Крім того, суд, зясовуючи питання щодо правомірності вчинених дій (допущення бездіяльності) або прийняття рішень органами прокуратури під час розгляду заяви або повідомлення про злочин, має встановлювати їх відповідність КПК України, а також визначити наявність підстав для прийняття певного рішення цим органом за конкретною заявою або повідомленням, що до повноважень судів адміністративної юрисдикції не віднесено.

Такий висновок суду узгоджується також з пунктом 2 частини 3 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, який містить обмеження юрисдикції адміністративних судів, зокрема, щодо справ, які належить вирішувати в порядку кримінального судочинства, а також з висновками, викладеними у Рішенні Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року N6-рп/2001.

Захист прав і свобод людини не може вважатися надійним без надання їй можливості оскаржувати до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність прокуратури, але таке оскарження має здійснюватися у порядку, за яким прийняті такі рішення, вчинені дії (або допущено бездіяльність), - тобто, встановленим КПК України, що віднесено до юрисдикції місцевого суду загальної юрисдикції.

Аналогічна правова позиція викладена у спільному листі Вищого адміністративного суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 334/8/13-11 від 12 березня 2011 року (№ 259/0/4-11 від 11 березня 2011 року).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтею 17, пунктом 1 частини 1 статті 109, статтями 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України суддя

УХВАЛИЛА:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за його позовною заявою до Генерального прокурора України ОСОБА_2 про зобовязання вчинити певні дії.

Розяснити ОСОБА_1, що розгляд даних позовних вимог має здійснюватися за правилами, встановленими Кримінально-процесуальним кодексом України, що віднесено до юрисдикції місцевого суду загальної юрисдикції.

Додатково розяснити, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі, не допускається.

Направити копію даної ухвали, позовну заяву та додані до неї матеріали на адресу ОСОБА_1.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) О.В. Пісоцька