Справа № 1407/2-А-4378/11
Суддя: Старжинська О. Є.
Дата ухвалення: 2011-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа №1407/2-А-4378/2011
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2011 року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Старжинської О.Є., при секретарі Ніколаєнко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську справу адміністративної юрисдикції за позовом ОСОБА_1 до інспектора дорожньо-патрульної служби Первомайської роти з обслуговування доріг державного значення ОСОБА_2 про визнання постанови про накладення адміністративного стягнення протиправною

ВСТАНОВИВ:

30.03.2011 року позивач ОСОБА_1 звернувся в порядку адміністративного судочинства до суду з позовною заявою до інспектора дорожньо-патрульної служби Первомайської роти з обслуговування доріг державного значення ОСОБА_2 (далі - відповідач) про визнання постанови від 22.03.2011 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за правопорушення, передбачене за ст. 122 ч. 2 КУпАП протиправною.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що він не здійснював обгін транспортного засобу 22.03.2011 року в смт. Олександрівка Вознесенського району (124 км. автодороги Ульянівка-Миколаїв), а виконав обїзд транспортного засобу, який вчиняв зупинку на узбіччі. Посилаючись на протиправність постанови через відсутність доказів вчинення ним правопорушення, повязаного з недотриманням Правил дорожнього руху, позивач просив позов задовольнити.

В судове засідання позивач не зявився, судом належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.

Згідно п. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причину неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно ст. 18 ч. 1 п. 2 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії (п. 3 Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України № 2 від 06.03.2008 року).

В судовому засіданні встановлено, що відносно позивача відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений КУпАП складений 18.03.2010 року протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122 ч. 1 КУпАП перевищення встановленої максимальної швидкості руху автомобіля, більш ніж на 20 км/год., а саме 22.03.2010 року о 20-15 год. на 124 км автодороги Улянівка-Миколаїв позивач, керуючи автомобілем НОМЕР_1, здійснив обгін транспортного засобу на перехресті, чим порушив п. 14.6а Правил дорожнього руху.

Згідно зазначеного протоколу даною посадовою особою на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений КУпАП винесена постанова, якою до позивача застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Зазначена постанова судом перевірялася на предмет дотримання суб'єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його скоєнні та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта,

речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Маючи перед прийняттям постанови протокол про адміністративне правопорушення, в якому позивач ОСОБА_1 заперечував вчинення правопорушення, повязаного з порушенням Правил дорожнього руху (п. 12.4), суб'єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, зібрав доказ, який на його думку, підтверджував скоєння правопорушення, наявність складу правопорушення та спростовував свідчення позивача. Цим доказом є показання свідка ОСОБА_3. Для перевірки показань цього свідка судом було направлено судове доручення Косівському районному суду Івано-Франківської області про допит вказаного свідка. Зазначене судове доручення повернулося без виконання з долученням довідки виконкому Яворівської сільської ради про те, що свідок ОСОБА_3 не проживає та не зареєстрований на території зазначеного територіального утворення.

При вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний свідок був не безсторонній, суд враховує останню обставину, яка є обєктивною. В даних умовах притягнення до адміністративної відповідальності повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться, важливим є питання довіри громадян під час виконання цієї публічної функції та неупередженості, достатності гарантій, щоб відкинути всі легітимні підстави сумніватися в його упередженості. За таких умов письмові показання зазначеного свідка суд вважає до уваги не приймає.

Згідно ст. 71 ч. 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 288 КУпАП встановлено, що постанову в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено в суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом. Частиною 3 ст. 162 КАС України надано адміністративному суду повноваження на прийняття іншої постанови (не передбаченої переліком частини 2) , яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод людини і громадянина у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. За змістом ст. 293 КУпАП під час розгляду позову на постанову перевіряється законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймається одне з таких рішень: залишення постанови без зміни; скасування постанови і надсилання справи на новий розгляд; скасування постанови і закриття справи; зміна заходу стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За зазначених обставин справи постанова про адміністративне правопорушення, у зв'язку з недотриманням зазначених принципів правомірної адміністративної поведінки, підлягає скасуванню і справа направляється на новий розгляд до органу (посадової особи), що її постановив, оскільки відсутні докази, що підтверджують скоєння правопорушення.

Юрисдикція щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення не покладена на суди (ст. 17 ч. 3 п. 3 КАС України).

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанову ВЕ1 092683 від 22.03.2010 року про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122 ч.2 КУпАП відносно ОСОБА_1 визнати протиправною та скасувати, а справу про адміністративне правопорушення направити на новий розгляд.

Постанова суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя О.Є. Старжинська