Справа № 2-а-149/2010
Суддя: Лиходєдов А. В.
Дата ухвалення: 2010-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Тернівський районний суд м.Кривого Рогу
Справа №2а- 149/2010 р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2010 р. Суддя Тернівського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_1

розглянувши у письмовому провадженні в Тернівському районному суді м. Кривого Рогу цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті ОСОБА_3 ради про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

16.06.2009 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Тернівської районної у місті ОСОБА_3 ради (далі Управління) про визнання дій протиправними, зобовязати Управління провести перерахунок допомоги по догляду за дитиною, відповідно до прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2007 р.».

В обґрунтування вказує, що перебуває на обліку в Управлінні та отримувала від відповідача соціальну допомогу по догляду за дитиною донькою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею трирічного віку.

З 24.09.2007 року до 01.01.2008 року вона отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідно до ч. 2 ст. 56, п.7 ст. 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" , яким було призупинено дію ст. 43 Закону України "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування у зв"язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням", та встановлено обмеження суми допомоги, яка встановлена в розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, та середньомісячним сукупним доходом сім»ї з розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 грн. для незастрахованих осіб, та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року, визнано такими, що не відповідають Конституції України ч.2 ст. 56, п.7 ст.71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік".

Таким чином допомога повинна була сплачуватися в розмірах встановлених ст.43 Закону України "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування у зв"язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням", ст. 62 Закону України "Про державний бюджет на 2007 рік" - виходячи з прожиткового мінімуму, у розмірі: з квітня 561 грн., з жовтня 568 грн..

Позивач у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про підтримку позовних вимог та розгляд справи в її відсутність в письмовому проваджені.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність в письмовому провадженні, проти заявлених позовних вимог заперечує. В тексті заперечень проти позову відповідач вказав, що позивачці в повному обсязі і в строк проводились виплати згідно п.9 "Порядку призначення і виплати допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку особам застрахованим в системі загальнообов"язкового соціального страхування", затвердженого Постановою КМ України №13 від 11.01.2007 року, яким встановлений розмір допомоги, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, та середньомісячним сукупним доходом сім"ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Після рішення Конституційного суду України від 09.07.2007 року змін до вищезазначеного Порядку не вносилось. Також позивачем порушено строк позовної давності, так як відповідно до п. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАСУ, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду встановленого цим Кодексом, або іншими законами. Частиною другою цієї статті в редакції, що діяла на час звернення позивача до суду, було визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. В редакції від 07.07.2010 р. ця норма передбачає шестимісячний строк звернення до суду.

Крім цього, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р., змінено приписи щодо правових наслідків пропуску строку звернення до суду. Чинним на цей час положенням ч. 1 ст. 100 КАСУ передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Тобто законодавством, чинним, як на цей час, так і на час звернення позивача до суду, встановленими строками, обмежується звернення до суду за захистом своїх прав , свобод чи інтересів. Це насамперед обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлено досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст..17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те , що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав ( наприклад справа «Стаббіс та інш. проти Великобританії» від 22.10.1996 року, «Девсер проти Бельгії» рішення від 27.02.1980 року).

Відповідно до ч.1 ст. 102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Позивач не заявляла такого клопотання та не обґрунтовувала причин пропуску строку звернення до суду. Рішення Конституційного Суду України на яке посилається позивач було офіційно оприлюднене у «Віснику Конституційного Суду України» № 4 від 07.11.2007 року, а до цього опубліковане в офіційних виданнях України 27.07.2007 р., тобто було та є загальнодоступним.

Суд вважає, що позивач мала змогу з ним ознайомитися та дізнатися, що її право порушено. Крім цього позивач отримувала з часу призначення допомоги, щомісячно ці кошти та мала можливість контролювати розмір виплати.

За таких обставин, з урахуванням часу звернення позивача до суду з позовом 16.06.2009 р., суд вважає, що строк звернення позивача, як річний, так і шестимісячний пропущений без поважних причин.

Відповідно до розяснень наданих у листі Вищого адміністративного суду України від 13.10.2010 р. за № 1425/11/13-10, якщо провадження у справі було відкрито за адміністративним позовом, поданим з порушенням строку звернення до адміністративного суду, питання про поновлення якого не вирішувалося, і про пропуск строку стало відомо у ході розгляду справи, суд перевіряє поважність причин пропуску строку на звернення до суду і в разі визнання їх неповажними залишає адміністративний позов без розгляду.

Керуючись ст. ст. 99, 100 КАСУ України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті ОСОБА_3 ради про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії, залишити без розгляду.

Ухвалу може бути оскаржено, шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу, протягом пяти днів, з дня отримання її копії.

СУДДЯ: