Справа № 804/3375/15
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 жовтня 2015 р. Справа № 804/3375/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кучми К.С.
при секретарі Летучій Г.І. за участю: представника позивача ОСОБА_1 представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Позивач звернувся до адміністративного суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем безпідставно були винесені податкові повідомлення-рішення про необхідність сплати ним податкових зобовязань з орендної плати в загальній сумі 427 338,51 грн. Позивач вважає податкові повідомлення-рішення протиправними, оскільки вони протирічять діючому законодавству та обставинам справи. За таких обставин, позивач просив суд: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 31 січня 2015 року за №№18-15, 19-15 та 20-15 прийняті/винесені ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська ГУ Міністерства доходів і зборів у Дніпропетровській області по відношенню до нього; а судові витрати покласти на відповідача.
В судовому засіданні представник позивача предявлені позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з викладених у ньому підстав.
Представник відповідача в судовому засіданні предявлені позовні вимоги не визнав та зазначив, що оскільки договорами оренди земельної ділянки передбачалося його розірвання шляхом повернення земельної ділянки у спосіб, передбачений договором, тобто шляхом складання акту приймання-передачі земельної ділянки, і вказаний акт відсутній, вбачається, що фактичної передачі земельної ділянки не було. Дані обставини підтверджується також відсутністю договорів припинення оренди земельної ділянки між Дніпропетровською міською радою та ОСОБА_3, а також рішенням Дніпропетровської міської ради про припинення договорів оренди. Враховуючи викладене, представник відповідача просив суд у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки прийняті ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області податкові повідомлення-рішення від 31 січня 2015 року за №№18-15, 19-15 та 20-15 є цілком законними та вірними.
Заслухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Дані договори зареєстровані в установленому порядку у ДРФ ДМВ ДП «Центр ДЗК», про що у державному реєстрі земель вчинено відповідні записи від 03.11.2008 року.
Листом від 31.01.2015 року № 2/11-62 Департамент корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради повідомив ГУ ДФС у Дніпропетровській області про діючи договори оренди земельних ділянок комунальної власності, розташованих в межах м.Дніпропетровська на поточний рік, та надав перелік орендарів з якими укладено договори оренди землі на поточний рік щодо оренди земельних ділянок комунальної власності, розташованих в межах м.Дніпропетровська.
Згідно з витягом до Переліку позивач є орендарем відповідних земельних ділянок, розташованих за адресою вул.Чернишевського, 47 в м.Дніпропетровську.
Так, 31.01.2015 року ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області було винесено податкові повідомлення рішення №№ 18-15, 19-15 та 20-15 відносно ОСОБА_3 про необхідність оплати податкових зобовязань з орендної плати в загальній сумі 427 338,51 грн.
Правомірність та обґрунтованість податкових повідомлень-рішень за номерами 18-15, 19-15 та 20-15 від 31.01.2015 р. є предметом спору, який передано на вирішення суду.
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.
Земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України (далі ЗК України), а справляння плати за землю - Податковим кодексом України (далі ПК України).
Відповідно до ст.206 ЗК України, використання землі в Україні є платним.
Підпунктом 14.1.147. пункту 14.1. статті 14 ПК України визначено, що плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Згідно із ст.269 ПК України, платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Відповідно до пункту 287.1. статті 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
В силу 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом XIII ПК України.
Відповідно до пункту 286.1. статті 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Підставою для нарахування орендної плати за земельні ділянки є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1. статті 288 ПК України).
Згідно із пунктом 276.1. статті 276 ПК України, податок за земельні ділянки (в межах населених пунктів), зайняті житловим фондом, автостоянками для зберігання особистих транспортних засобів громадян, які використовуються без отримання прибутку, гаражно-будівельними, дачно-будівельними та садівницькими товариствами, індивідуальними гаражами, садовими і дачними будинками фізичних осіб, а також за земельні ділянки, надані для потреб сільськогосподарського виробництва, водного та лісового господарства, які зайняті виробничими, культурно-побутовими, господарськими та іншими будівлями і спорудами, справляється у розмірі 3 відсотків суми земельного податку, обчисленого відповідно до статей 274 і 275 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 288.7. статті 288 ПК України, податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.
Так, в пункті 4.1 Договорів від 01.10.2008 року зазначено, що річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у грошовій формі (у гривнях), у розмірі мінімальної ставки орендної плати, встановленої Законом України «Про оренду землі».
Відповідно до пункту 4.3 Договорів зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки та її індексація проводиться без внесення змін та доповнень до цього договору у порядку та у випадках, передбачених законодавством України.
В пункті 4.6 Договорів зазначено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, що визначаються у встановленому порядку.
В силу п.12.3 Договорів дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; смерті фізичної особи-орендаря.
Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом (п.12.4 Договорів).
Згідно із п.32.5 Договорів дія договору припиняється шляхом його розірвання, у тому числі, за взаємною згодою сторін.
Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи Орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору (п.12.6 Договорів).
Згідно із п.7.8 Договорів повернення земельної ділянки здійснюється за актом приймання-передачі.
Відповідно до п.288.1. ст.288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 01 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Згідно із п.288.2. ст.288 ПК України платником орендної плати є орендар земельної ділянки.
Обєктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду (п.288.3. ст.288 ПК України).
Згідно із п.288.4. ст.288 ПК України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
В силу ст.13 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 р. №161- XIV (далі - Закон №161) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Статтею 15 Закону №161 встановлено, що істотною умовою договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Невідємною частиною договору оренди землі є акт приймання-передачі обєкта оренди.
Статтею 17 Закону №161 передбачено, що передача обєкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.
Статтею 31 Закону №161 встановлено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін.
Згідно із статтею 34 Закону №161 у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобовязаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. У разі невиконання орендарем обовязку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобовязаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.
Відповідно до ч.1 ст.654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Відповідно до пп.14.1.72. п.14.1. ст.14 ПК України, земельний податок - обовязковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та часток (паїв), а також постійних землекористувачів.
Також згідно з вимогами статті 7 Закону №161 встановлено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
Відповідно до статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці обєкти (крім багатоквартирних будинків).
Враховуючи вимоги статті 377 ЦК України, в частині встановлення розміру та кадастрового номеру земельної ділянки для нового власника будівлі або споруди, попередньому власнику необхідно відповідно до статті 31 Закону № 161 здійснити припинення діючого договору оренди земельної ділянки.
Таким чином, припинення або розірвання договору оренди здійснюється в такій самій формі, що й договір, та за умови повернення орендодавцеві земельної ділянки на умовах, визначених договором.
Оскільки, договорами оренди земельної ділянки передбачалося його розірвання шляхом повернення земельної ділянки у спосіб, передбачений договором, тобто шляхом складання акту приймання-передачі земельної ділянки, і вказаний акт відсутній, а тому вбачається, що фактичної передачі земельної ділянки не було.
Дані обставини підтверджуються також відсутністю договорів припинення оренди земельної ділянки між Дніпропетровською міською радою та ОСОБА_3, та рішенням Дніпропетровської міської ради про припинення договорів оренди. Доказів зворотного суду не надано, а матеріали справи не містять.
В силу ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд вважає, що податкові повідомлення-рішення 31.01.2015 р. №18-15, 19-15, 20-15 є такими що відповідають діючому законодавству і підстав для їх визнання протиправними та скасування немає.
За таких обставин, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача на користь Державного бюджету України решту ставки судового збору в розмірі 3 045 грн. Оскільки позивачем за подання до суду адміністративного позову було сплачено 1 827 грн., що становить 10 відсотків ставки судового збору, а загальна ставка судового збору по даній справі становить 4 872 грн., які встановлюються згідно Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ (з подальшими змінами та доповненнями).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 69, 71, 94, 122, 158 - 163, 167 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Державного бюджету України решту ставки судового збору в розмірі 3 045 грн.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.254 КАС України та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України.

Повний текст постанови складений 12 жовтня 2015 року.

Суддя ОСОБА_4