Справа № 2а-9049/11/1111
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 року м. Київ К/800/47876/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Мороза В.Ф.,

суддів: Логвиненко А.О.

Донця О.Є.

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги ОСОБА_2 на постанову Ленінського районного суду м. Кіровоград від 25 квітня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, за участю третіх осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про скасування рішення,

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся з позовом про скасування рішення відповідача від 08.10.1997 року №819 «Про приватизацію земельних ділянок індивідуальної забудови» в частині передачі у приватну власність ОСОБА_7 земельної ділянки площею 918 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1, на підставі якого в подальшому було видано державний акт на право приватної власності.

В обґрунтування позову вказав на те, що є співвласником домоволодіння за вказаною адресою внаслідок успадкування. Зазначене рішення вважає незаконним, оскільки земельна ділянка була приватизована без погодження її меж з іншим співвласником, від якого домоволодіння в подальшому було успадковане позивачем. При цьому площа приватизованої згідно оскаржуваного рішення земельної ділянки не відповідає частці у спільній частковій власності на домоволодіння.

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровоград від 25 квітня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2013 року, в позові відмовлено. Відмовляючи в позові, суди у тому числі послались на відсутність порушень прав та охоронюваних законом інтересів позивача оскаржуваним рішенням.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Судова колегія не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та виходить з такого.

Конституційний Суд України у пункті 5 мотивувальної частини рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Прийняте відповідачем рішення про передачу у власність земельної ділянки є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, яке вичерпало свою дію внаслідок його виконання. Скасування такого рішення не породжує наслідків для власника земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку або укладання договору оренди юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

У зв'язку з цим, Верховний Суд України у постанові від 11 листопада 2014 року у справі №21-405а14 зазначив, що позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки такі рішення органу місцевого самоврядування вичерпали свою дію шляхом виконання. Їх скасування не породжує наслідків для власників земельних ділянок, оскільки у таких осіб виникло право власності і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах, а обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Крім того, як зазначив Верховний Суду України у постанові від 24.02.2015 року право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується. Правові акти індивідуальної дії породжують права та обов'язки тільки у тих суб'єктів, яким його адресовано. Інші особи його оскаржити не можуть.

У зв'язку з цим суд першої інстанції, вказуючи на відсутність порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача оскаржуваним рішенням, правомірно послався на те, що позивачем внаслідок спадкування були набуті права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, тоді як мати позивача (спадкодавець) користувалась земельною ділянкою в розмірах та межах, що були узгоджені нею з суміжним землекористувачем з урахуванням фактично переданої йому земельної ділянки згідно оскаржуваного рішення.

За викладеного судова колегія не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230 КАС України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Кіровоград від 25 квітня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2013 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через 5 днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянуте Верховним Судом України.

Судді: В.Ф. Мороз

А.О. Логвиненко

О.Є Донець