Справа № 2а/0470/7932/11
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2012-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2012 р. Справа № 2а/0470/7932/11
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
за участю:
представників позивача ОСОБА_3 представників відповідача ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ТОВ "Підприємство гаражного і технічного обслуговування" до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 16.06.11р.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська, в якому з урахуванням уточнень та доповнень позивач просить:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 16.06.2011 року про стягнення з ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» суми податку на додану вартість 172 649,00 грн. та штрафних санкцій з податку на додану вартість у розмірі 61 823,75 грн.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 16.06.2011 року про стягнення з ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» суми податку на прибуток підприємств 2 000,00 грн. та штрафних санкцій у розмірі 10 306,81 грн.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 16.06.2011 року про стягнення з ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» штрафних санкцій у розмірі 3 400,00 грн. за порушення пп. 3, 9 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 16.06.2011 року про стягнення з ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» штрафних санкцій у розмірі 6 679,50 грн. за порушення п. 2.6 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_5 від 16.06.2011 року про стягнення з ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» суми податку з доходів найманих працівників 2 521,48 грн. та штрафних санкцій у розмірі 630,34 грн.;

визнати незаконними дії ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська в частині визначення незаконним застосування податкової соціальної пільги особам, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, а оплату послуг приватному нотаріусу порушенням.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що податковий орган під час перевірки не врахував всіх первинних документів, що надавалися перевіряючим, а сам акт перевірки містить висновки, що не ґрунтуються на нормах права та фактичних обставинах. За таких обставин оспорюванні рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Представники позивача в судових засідання позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Надали до суду для огляду оригінали первинних документів, що мають значення для справи, та їх копії для залучення.

Представники відповідача проти позову заперечували та зазначили, що висновки перевіряючих відповідають встановленим обставинам, є обґрунтованими та правильними, а отже податкові повідомлення-рішення є правомірними. Надали суду пояснення, аналогічні викладеним в акті перевірки від 04.05.2011 року № 1388/23-4/25013475.

Суд заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та письмові докази у ній, заслухавши показання свідка, встановив.

З 28.03.2011 року по 22.04.2011 року державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м. Дніпропетровська було проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2008 року по 31.12.2010 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2008 року по 31.12.2010 року, за результатами якої складено акт від 04.05.2011 року № 1388/23-4/25013475.

Перевіркою були встановлені порушення:

- п.4.1 ст. 4, п.11.3.1 п.11.3 ст. 11 ЗУ «Про оподаткування прибутку підприємств» в результаті чого занижено податок на прибуток у 2 кварталі 2009 року на суму 2 000 грн.;

- п.4.9 ст.4 ; п.п.7.2.1, п.п. 7.2.3 п.7.2 ; п.п. 7.3.1 п.7.3 ; п.п.7.4.1, п.п. 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 113 649 грн.;

- п.п. 7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» по операції отримання послуг від TOB «Бізнес Актуал», в результаті чого занижено податок на додану вартість за серпень 2010 року на суму 59 000 грн.;

- пп. 8.1.1, 8.1.2, п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», а саме податковим агентом TOB «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» не утримано податок з доходів фізичних осіб, що призвело до заниження по податку з доходів фізичних осіб у сумі 2 521,48 грн.;

- п. 9 ст. З Закону України від 06 липня 1995 року «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»;

- п. 2.6 «Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні», затвердженого Постановою Правління НБУ №637 від 15 грудня 2004 року.

Як наслідок державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м. Дніпропетровська були винесені наступні податкові повідомлення-рішення:

податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 16.06.2011 року про стягнення з ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» суми податку на прибуток підприємств 2 000,00 грн. та штрафних санкцій у розмірі 10 306,81 грн.

Під час перевірки правильності формування валового доходу податковим органом було встановлено його заниження у 1 кварталі 2009 року на суму 8 002,00 грн., у 2 кварталі 2010 року на суму 92 779,00 грн., та завищення у 3 та 4 кварталах 2010 року на суму 92 779,00 грн., а також його заниження у 3 кварталі 2010 року на суму 64 130,00 грн. та завищення у 4 кварталі 2010 року на 64 130,00 грн.

У звязку з цим та з урахуванням виправлень у 2 півріччі 2010 року позивачу було донараховано за 1 півріччя 2010 року 2 000,00 грн. податку на прибуток та застосовано за не включення у 1 півріччі 2010 року до валових доходів 92 779,00 грн. та 3 кварталі 2010 року 64 130,00 грн. штрафну санкцію у розмірі 10 306,81 грн.

Позивач вважає неправомірним донарахування податку на прибуток та застосування штрафних санкцій оскільки податковим органом під час перевірки не було враховано суми, які помилково не були включені до складу валових витрат та які навпаки зменшують суму податку нарахованого та сплаченого підприємством.

Так, представником позивача було надано до суду документи, які не були враховані під час перевірки, та з яких вбачається, що ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» 26.09.2008 року уклало з ТОВ «Ефес-СБ» договір № 156 на надання послуг охорони. На виконання зазначеного договору, що підтверджується актами виконаних робіт, позивач отримав від ТОВ «Ефес-СБ» послуги охорони в січні 2009 року на суму 187 488,00 грн. (а.с. 97 том 2), в лютому 2009 року 169 344,00 грн. (а.с. 98 том 2), в березні 2009 року на суму 306 800,00 грн. (а.с. 99-100 том 2), в квітні 2009 року на суму 297 584,00 грн. (а.с. 101-102 том 2), в травні 2009 року на суму 306 800,00 грн. (а.с. 103-104 том 2), в червні 2009 року на суму 297 584,00 грн. (а.с. 105-106 том 2), в липні 2009 року на суму 306 800,00 грн. (а.с. 93-94 том 2), в серпні 2009 року на суму 306 800,00 грн. (а.с. 95-96 том 2), в вересні-листопаді 2009 року на суму 1 573 136,00 грн. (а.с. 107-111 том 2), в грудні 2009 року на суму 474 969,60 грн. (а.с. 112-113 том 2), в січні 2010 року на суму 383 011,20 грн. (а.с. 52 том 3), в лютому 2010 року на суму 345 945,60 грн. (а.с. 53 том 3), в березні 2010 року на суму 321 939,04 грн. (а.с. 54 том 3), в квітні 2010 року нас суму 393 939,00 грн. (а.с. 55 том 3), в травні 2010 року на суму 510 681,60 грн. (а.с. 56 том 3). За отримані послуги позивачем було сплачено в 2009 році 665 813,70 грн. (а.с. 115-122 том 2).

Відповідно до п. 5.1. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1. пункту 5.2. вказаної статті встановлено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Згідно п.п. 11.2.1. п. 11.2. ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Отже, судом встановлено, що отримані ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» від ТОВ «Ефес-СБ» послуги охорони фактично є валовими витратами позивача та вказані витрати не мають обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Порядок проведення перевірок та оформлення її результатів, обовязки перевіряючих під час перевірки, встановлені Податковим кодексом України.

Відповідно до пункту 86.10 статті 86 вказаного Кодексу передбачено, що в акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобовязань платника податку.

Таким чином, враховуючи наведений вище обовязок податкового органу під час перевірки та наявність фактичних валових витрат позивача, що не були включені до їх складу в деклараціях у 2009 та 2010 роках, суд прийшов до висновку, що встановлені податковим органом під час перевірки обставини щодо заниження податку на прибуток у 2 кварталі 2009 року є необґрунтованими.

Щодо нарахованих позивачу штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 10 306,81 грн. відповідно до ч.1 п. 123.1. ст. 123 Податкового кодексу України суд зазначає наступне.

Відповідачем не було надано до суду розрахунок застосованої штрафної санкції, проте було пояснено, що вказана штрафна санкція застосована в наступному порядку: визначено суму податкового зобовязання з податку на прибуток 23 194,75 грн. = 92 779,00 грн. х 25 % та 16 032,50 грн. = 64 130,00 грн. х 25 %, та до вказаних зобовязань застосовано штрафну санкцію у розмірі 25 відсотків, що встановлено ч.1 п. 123.1. ст. 123 Податкового кодексу України. Отже штрафна санкція по сумі 92 779,00 грн. становить 5 798,68 грн. = 23 194,75 х 25 % та по сумі 64 130,00 грн. - 4 008,25 грн. = 16 032,50 грн. х 25 %.

Відповідно до ч. 1 п. 123.1. ст. 123 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, це тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

В той же час судом встановлено, що фактично податковим органом не було визначено податкове зобовязання, а встановлено самостійне виправлення позивачем помилки. Отже застосування відповідачем штрафних санкцій за ч. 1 п. 123.1. ст. 123 Податкового кодексу України є протиправним.

Відповідно до п. 17.2. ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», що діяв до 01.01.2011 року, було встановлено, що платник податків, який до початку його перевірки контролюючим органом самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму такої недоплати та штраф у розмірі п'яти відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку, б) або відобразити суму такої недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за наступний податковий період, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми податкового зобов'язання з цього податку.

Аналогічна норма міститься в статті 50 Податкового кодексу України, згідно якої передбачено, що платник податків, який самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

Таким чином, законодавство, що діяло під час виправлення помилки, та законодавство, чинне на момент застосування штрафних санкцій визначало обовязок платника податків самостійно нарахувати штраф у випадку заниження податкового зобовязання.

Як вбачається з акту перевірки (том 2 а.с. 141-142) податковим органом було встановлено, що єдиним відхиленням в обєкті оподаткування та прибутку, що підлягає оподаткуванню, є сума 8 002,00 та 2000,00 грн. відповідно, оцінка чому була надана судом вище, а податкових зобовязань, визначених контролюючим органом або платником податків, у розмірі 23 194,75 грн. та 16 032,50 грн. встановлено не було.

Отже, застосування відповідачем штрафних санкції було зроблено неправомірно та необґрунтовано.

Враховуючи наведені обставини, суд прийшов до висновку, що податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 16.06.2011 року про стягнення з ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» суми податку на прибуток підприємств 2 000,00 грн. та штрафних санкцій у розмірі 10 306,81 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 16.06.2011 року про стягнення з ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» штрафних санкцій у розмірі 3 400,00 грн. за порушення пп. 3, 9 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Відповідно до акту перевірки (том 2 а.с. 174-175) податковим органом було встановлено, що позивачем не забезпечено зберігання чотирьох фіскальних звітних чеків, а саме:

- Z звіт № 01064 за 20.12.2008 року по РРО ф/н НОМЕР_6;

- Z звіт № 01792 за 14.08.2009 року по РРО ф/н НОМЕР_7;

- Z звіт № 01620 за 23.02.2009 року по РРО ф/н НОМЕР_7;

- Z звіт № 02195 за 01.08.2010 року по РРО ф/н НОМЕР_8,

та не забезпечено щоденне друкування фіскальних чеків, а саме:

- Z звіт за 02.01.2009 року по РРО ф/н НОМЕР_6;

- Z звіт за 28.01.2010 року по РРО ф/н НОМЕР_9;

- Z звіт за 29.01.2010 року по РРО ф/н НОМЕР_9;

- Z звіт за 27.05.2010 року по РРО ф/н НОМЕР_10,

чим допущено порушення пункту 9 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР.

Крім того, перевіркою встановлено, що 25.12.2009 року позивачем по двох звітним чекам Z 2131, 2132 по РРО ф/н НОМЕР_9 та 23.02.2009 року по двох звітним чекам Z 01619, 01620 по РРО ф/н НОМЕР_7, в порушення п. 7.7 розділу 7 Порядку реєстрації, опломбування та застосування реєстраторів розрахункових операцій за товари (послуги), зроблено запис однією строчкою.

У звязку з цим до ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» було застосовано фінансові санкції, передбачені пунктами 3, 4 ст. 17 ЗУ № 265/95-ВР, у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 9 частини 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» встановлено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій.

Позивачем надано до суду оригінали для огляду та копії для залучення до матеріалів справи Z звіти: № 01064 за 20.12.2008 року по РРО ф/н НОМЕР_6 (том 2 а.с. 38) та Z звіт № 01620 за 23.02.2009 року по РРО ф/н НОМЕР_7 (том 2 а.с. 41), які спростовують твердження податкового органу про не зберігання цих чеків. Крім того, позивачем було надано до суду книгу обліку розрахункових операцій по РРО ф/н НОМЕР_8 за 01.08.2010 року (а.с. ), згідно якої встановлено, що Z звіт за 01.08.2010 року зберігається та має номер 02163. Копія вказаного Z звіту та сторінка книги обліку долучені до матеріалів справи (том 4 а.с. 225-227).

Отже, твердження податкового органу про не зберігання Z звітів за 20.12.2008 року по РРО ф/н НОМЕР_6, за 23.02.2009 року по РРО ф/н НОМЕР_7 та за 01.08.2010 року по РРО ф/н НОМЕР_8 є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Крім того, судом встановлено, що позивачем дійсно не здійснено друкування Z звітів за 02.01.2009 року по РРО ф/н НОМЕР_6, за 28.01.2010 року і 29.01.2010 року по РРО ф/н НОМЕР_9 та за 27.05.2010 року по РРО ф/н НОМЕР_10, проте суду надані для огляду книги обліку розрахункових операцій по реєстраторах №№ НОМЕР_9 та НОМЕР_10, з яких вбачається, що в зазначені дати вони перебували на перепрограмуванні та пломбуванні (том 4 а.с. 215-216, 199-202).

Стаття 5 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачає, що на період виходу з ладу реєстратора розрахункових операцій та здійснення його ремонту або у разі тимчасового, але не більше 72 годин (7 робочих днів), відключення електроенергії проведення розрахункових операцій здійснюється з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки або із застосуванням належним чином зареєстрованого резервного реєстратора розрахункових операцій.

Представником позивача повідомлено суду та в підтвердження своїх пояснень надані заяви працівників автомобільних стоянок (том 2 а.с. 44, 48, 51, 54, том 3 а.с. 257) про відсутність в дати перебування реєстраторів розрахункових операцій на обслуговуванні розрахункових операцій та прийняття готівкових коштів. Так як, на платника податків не покладається обовязок здійснювати внесення відповідних записів до книги обліку розрахункових операцій за відсутності самих розрахункових операцій, суд погоджується з твердженням позивача про безпідставність застосованих штрафних санкцій.

За таких обставин, суд також вважає необґрунтованим застосування податковим органом до позивача фінансових санкцій за фактом нездійснення друкування Z звітів за 28.01.2010 року і 29.01.2010 року по РРО ф/н НОМЕР_9 та за 27.05.2010 року по РРО ф/н НОМЕР_10.

Щодо запису однією строчкою в книзі обліку розрахункових операцій записів по двох чеках суд зазначає, що Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», в тому числі пункти 3 4 частини 1 статті 17 вказаного Закону, не передбачає відповідальності за вказану обставину, а саме за здійснення запису по двох Z звітів в одній строчці в книзі обліку розрахункових операцій.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що застосовані відповідачем фінансові санкції в сумі 2 720,00 грн. є необґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 16.06.2011 року підлягає частковому скасуванню на зазначену суму.

податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 16.06.2011 року про стягнення з ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» штрафних санкцій у розмірі 6 679,50 грн. за порушення п. 2.6 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637.

Перевіркою своєчасності та повноти оприбуткування готівки податковим органом було встановлено, що ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» допустило несвоєчасне оприбуткування готівкових коштів у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних чеків в день їх фактичного надходження на загальну суму 1 335,90 грн., а саме: по ф/н 462007031 Z звіт № 00735 від 01.02.2008 року на суму 108,90 грн. оприбутковано 02.02.2008 року, по ф/н 462006451 Z звіт № 02058 від 27.01.2010 року на суму 370,00 грн. оприбутковано 30.01.2010 року, а також неповне оприбуткування готівкових коштів: по ф/н 462006454 Z звіт № 01620 на суму 40,00 грн., по ф/н 462006457 Z звіти № 1811 від 29.08.2009 року на суму 21,00 грн., № 1812 від 30.08.2009 року на суму 8,00 грн., № 1813 від 31.08.2009 року на суму 173,00 грн., по ф/н 462006378 Z звіт № 01734 від 15.10.2010 року на суму 600,00 грн., по ф/н 462007031 Z звіт № 02210 від 30.09.2010 року на суму 15,00 грн.

На підставі указу Президента України від 12.06.1995 року № 436 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» позивачу були нараховані санкції у сумі 6 679,50 грн.

Відповідно до п. 2.6.Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України від 15.12.2004 року № 637, встановлено, що у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Оглядом книг обліку розрахункових операцій № № 462006454, 462006457, 462006378, 462007031 судом встановлено, що Z звіт № 01620 від 23.02.2009 року на суму 40,00 грн. оприбутковано 23.02.2009 року (том а.с. ), Z звіти № 1811 від 29.08.2009 року на суму 21,00 грн., № 1812 від 30.08.2009 року на суму 8,00 грн., № 1813 від 31.08.2009 року на суму 173,00 грн. відповідно оприбутковані 29.08.2009 року, 30.08.2009 року та 31.08.2009 року (том 4 а.с. 203-205), Z звіт № 01734 взагалі раздруковано не 15.10.2010 року, а 07.05.2009 року та оприбутковано того ж дня на суму 1 180,00 грн. (том 4 а.с. 209-211), а Z звіт від 15.10.2010 року має номер 2259, складено на суму 220 грн. та оприбутковано 15.10.2009 року (том 4 а.с. 206-208). Копії аркушів зазначених вище книг долучено до матеріалів справи.

Таким чином, твердження податкового органу про неповне оприбуткування готівкових коштів на суму 842,00 грн. = 40,00 грн. + 21,00 грн. + 8,00 грн. + 173,00 грн. + 600,00 грн. є необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи.

Отже, податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 16.06.2011 року є необґрунтованим в сумі 4 210,00 грн. та в цій частині підлягає скасуванню.

податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_5 від 16.06.2011 року про стягнення з ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» суми податку з доходів найманих працівників 2 521,48 грн. та штрафних санкцій у розмірі 630,34 грн.

Під час перевірки податковим органом було встановлено, що ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування», в порушення п.п. е) п. 6.3.3. ст.6 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», застосувало до працівників підприємства ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 податкову соціальну пільгу не маючи на то правових підстав, оскільки вказані працівники зареєстровані як фізичні особи підприємці. У звязку з цим, позивачем було занижено податку з доходів фізичних осіб на суму 2 476,48 грн.

Крім того, у ході перевірки було встановлено, що приватному нотаріусу ОСОБА_9 від здійснення незалежної професійної діяльності за вчинення нотаріальних дій було здійснено виплату доходу у розмірі 300,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб, що призвело до заниження податку на суму 45,00 грн.

На підставі виявлених порушень позивачу було нараховано податок з доходів фізичних осіб у сумі 2 521,48 грн. та штрафні санкції у розмірі 630,34 грн.

Відповідно до підпункту 6.1.1 п. 6.1. ст. 6 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» встановлено, що з урахуванням норм пункту 6.5 цієї статті платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного з джерел на території України від одного працедавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Згідно пункту 6.3. вказаної статті податкова соціальна пільга застосовується до нарахованого місячного доходу платнику податку у вигляді заробітної плати виключно за одним місцем його нарахування (виплати). Платник податку подає працедавцю заяву про самостійне обрання місця застосування податкової соціальної пільги (далі - заява про застосування пільги) за формою, визначеною центральним податковим органом. Податкова соціальна пільга починає застосовуватися до нарахованих доходів у вигляді заробітної плати з дня отримання працедавцем заяви платника податку про застосування пільги. Пільга не застосовується до доходу, нарахованого до моменту отримання такої заяви, крім випадків, зазначених у підпункті 6.3.3 цього пункту.

Платник податку, який змінює за самостійним рішенням місце отримання податкової соціальної пільги, зобов'язаний надати працедавцю за попереднім місцем її застосування заяву про відмову від такої пільги (далі - заява про відмову від пільги) за формою, визначеною центральним податковим органом. Така заява не подається, якщо платник податку припиняє трудові відносини з таким працедавцем з будь-яких підстав, а також у випадках, визначених у підпункті 6.3.3 цього пункту.

Підпунктом «е» пункту 6.3.3. статті 6 вказаного Закону встановлено, що податкова соціальна пільга не може бути застосована до інших доходів платника податку, якщо він отримує протягом звітного податкового місяця одночасно такі доходи, як, зокрема, доходи самозайнятої особи від підприємницької діяльності, а також іншої незалежної професійної діяльності.

Податкова соціальна пільга не застосовується до доходів, визначених підпунктом «е» цього підпункту.

Згідно підпункту 6.3.5. цієї статті встановлено, що працедавець, який на підставі належним чином отриманої заяви платника податку про застосування пільги застосовує таку пільгу, не несе будь-якої відповідальності за порушення таким платником податку вимог підпункту 6.3.1 цього пункту, за винятком, коли такий працедавець і такий платник податку є пов'язаними особами або коли суд встановлює факт змови між таким працедавцем і таким платником податку, спрямованої на ухилення від оподаткування цим податком.

Судом встановлено, що у позивача працюють наступні працівники: ОСОБА_7, якого прийнято на посаду приймача автостоянки № 1 з 01.09.2009 року (наказ від 27.08.2009 року № 89-К), ОСОБА_5, якого прийнято на посаду приймача автостоянки № 10 з 09.01.2007 року (наказ № 1 від 09.01.2007 року), ОСОБА_8, якого прийнято на посаду приймача автостоянки № 8 з 02.07.2005 року (наказ № 111-к від 01.07.2005 року) та ОСОБА_6, який прийнятий на посаду приймача на автостоянку № 16 з 02.10.2009 року (наказ № 107-К від 02.10.2009 року).

Також судом встановлено, що вказані працівники не повідомляли позивача про їх реєстрацію як фізичних осіб-підприємців, а підставою застосування до вказаних працівників соціальної пільги стали належним чином оформлені заяв зазначених осіб від 27.08.2009 року, 10.01.2007 року, 01.07.2005 року та 02.10.2009 року відповідно.

В той же час відповідачем надано до суду витяги з автоматизованої бази даних про те, що ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 є фізичними особами підприємцями та було повідомлено, що у базах даних відсутні відомості про отримання вказаними особами доходів від підприємницької діяльності.

В судовому засіданні судом було допитано в якості свідка ОСОБА_6, який пояснив, що ніколи не був зареєстрований як приватний підприємець та підприємницькою діяльністю не займався. В підтвердження своїх слів надав до суду для огляду оригінал довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 18.08.2011 року, з якої вбачається, що записів про проведення реєстраційних дій відносно нього в реєстрі не знайдено. Копія довідки долучена до матеріалів справи (том 2 а.с. 35).

А тому, з огляду на ті обставини, що позивачу не було відомо про реєстрацію працівників ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 субєктами підприємницької діяльності, недостовірністю факту реєстрації ОСОБА_6 фізичною особою-підприємцем, не отриманням вказаними особами доходів самозайнятої особи від підприємницької діяльності, та від іншої незалежної професійної діяльності, а також враховуючи положення підпункту 6.3.5. пункту 6.3. статті 6 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» суд вважає нараховані позивачу податкові зобовязання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 2 476,48 грн. та нараховані на цю суму штрафні санкції у розмірі 619,09 грн. неправомірними та такими, що підлягають скасуванню.

Щодо нарахованого ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» податку з доходів фізичних осіб у розмірі 45,00 грн. у звязку з оплатою послуг приватного нотаріуса ОСОБА_9 та нарахованих на цю суму штрафних санкцій суд зазначає наступне.

17.11.2008 року приватним нотаріусом ОСОБА_9 було видано ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» довідку в тому, що за вчинення нотаріальної дії, а саме: посвідчення банківських карток їй було сплачено плату у розмірі 300,00 грн. Вказані кошти були отримані в касі підприємства за видатковим касовим ордером від 17.11.2008 року та того ж дня було здано звіт про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт № ДН-0000417 від 17.11.2008 року. (том 2 а.с. 13-15)

Відповідно до п. 1.15 ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» податковий агент це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Податковим агентом, зокрема, є фізична особа, що є суб'єктом підприємницької діяльності чи здійснює незалежну професійну діяльність, яка використовує найману працю інших фізичних осіб, щодо виплати заробітної плати (інших виплат та винагород) таким іншим фізичним особам.

Згідно пункту 1.9. вказаної статті встановлено, що незалежна професійна діяльність це діяльність, що полягає в участі фізичних осіб у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, так само як діяльності лікарів (у тому числі стоматологів, зубних техніків), адвокатів, приватних нотаріусів, аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів та помічників зазначених осіб або осіб, зайнятих релігійною (місіонерською) діяльністю, іншій подібній діяльності, за умови якщо такі особи не є найманими працівниками чи суб'єктами підприємницької діяльності, які згідно з абзацом другим пункту 1.8 цієї статті прирівнюються до найманої особи.

Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету встановлений статтею 8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», в якій передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону (15 відсотків). Податок підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки не мають права приймати платіжні документи на виплату доходу, які не передбачають сплати (перерахування) цього податку до бюджету. Якщо оподатковуваний дохід нараховується, але не виплачується платнику податку особою, що його нараховує, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для місячного податкового періоду.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що фізична особа, що здійснює незалежну професійну діяльність, в даному випадку приватний нотаріус ОСОБА_9, є податковим агентом лише у випадку використання найманої праці інших фізичних осіб щодо виплати заробітної плати (інших виплат та винагород) таким іншим фізичним особам, та в інших випадках не є таким, а позивач при використанні послуг приватного нотаріусу має статус податкового агенту, на якого покладено обовязок сплати вказаного податку, суд вважає, що саме ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» повинно нарахувати та сплатити податок з доходів фізичних осіб під час сплати послуг приватного нотаріуса.

Отже висновки податкового органу про донарахування податкового зобовязання по податку з доходів у розмірі 45,00 грн. та штрафних санкцій у розмірі 11,25 грн. є правомірними.

За таких умов, податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_5 від 16.06.2011 року про стягнення з ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» суми податку з доходів найманих працівників 2 521,48 грн. та штрафних санкцій у розмірі 630,34 грн. підлягає частковому скасуванню у розмірі 2 476,48 грн. податку та 619,09 грн. штрафних санкцій.

податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 16.06.2011 року про стягнення з ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» суми податку на додану вартість 172 649,00 грн. та штрафних санкцій з податку на додану вартість у розмірі 61 823,75 грн.

Податковим органом під час перевірки встановлено, що ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування», в порушення п.п. 7.4.1., п.п. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», включило до складу податкового кредиту за серпень 2010 року суму податку у розмірі 59 000,00 грн. по правовідносинах з ТОВ «Бізнес Актуал», які склалися у звязку з отриманням послуг по договору № 29 від 02.02.2010 року. Так, як актом перевірки ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська № 55/23-5/36841486 від 20.01.2011 року було встановлено нікчемність операцій по формуванню податкових зобовязань, податкового кредиту, валових витрат та валових доходів за рахунок взаємовідносин ТОВ «Бізнес Актуал» з контрагентами постачальниками та покупцями, податковим органом не може бути враховані при подальшому формуванні податкової звітності з податку на прибуток ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» дані операції. Крім того, за результатами автоматизованого співставлення встановлено розбіжності між задекларованими податковими зобовязаннями по ПДВ у ТОВ «Бізнес Актуал» та податковим кредитом, задекларованим ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» у серпні 2010 року, на суму 59 000,00 грн.

Суд, здійснивши аналіз наведених відповідачем в акті перевірки та в своїх запереченнях обставин, встановив, що фактичною причиною нарахування податкового зобовязання з податку на додану вартість на суму 59 000.00 грн. став висновок податкового органу про відсутність обєктів оподаткування по операціях з придбання товарів та їх продажу по ланцюгу ТОВ «Елфра Дисплей» ТОВ»Бізнес Актуал» ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування».

До 01.01.2011 року платники податку на додану вартість, об'єкти, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету визначаються Законом України «Про податок на додану вартість».

Відповідно до п.п. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається, зокрема, виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.п. 7.5.1. п. 7.5. ст. 7 вказаного Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту) (підпункт 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»).

Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність у Україні» встановлює поняття первинного документа. Так, первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно статті 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом встановлено, що ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» (замовник) та ТОВ «Бізнес Актуал» (виконавець) уклало 02.02.2010 року між собою угоду № 29 про надання послуг. Згідно умов договору виконавець надає замовнику послуги по забезпеченню укладання та укладанню договорів довгострокової оренди автостоянок та/або інвестиційних договорів по розвитку даних обєктів, розташованих за адресами, вказаними в документації, переданої за актами прийому-передачі у строки та обсягах, погоджених нижче, а замовник зобовязується прийняти та оплатити надані виконавцем послуги у відповідності з умовами договору. Відповідно до пункту 1.3. договору для цілей цього договору до укладення інвестиційного договору обєкта прирівнюється укладення виконавцем від імені та по дорученню замовника будь-якої цивільно-правової угоди або угод, за якими третя особа потенційний інвестор зобовязується інвестувати спільно з замовником фінансові засоби або інші активи в розвиток інфраструктури обєкта на підставі послуг виконавця.

23.08.2010 року між ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» та корпорацією «ОСОБА_10 Інтернеленл. Інк» було укладено угоду № 02 АИ наступного змісту: орендодавець - ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування», представлений в рамках угоди про надання послуг № 29 від 02.02.2010 року ТОВ «Бізнес Актуал» в особі директора ОСОБА_11, діючого на підставі уставу, з однієї сторони та орендатор корпорація «ОСОБА_10 Інтернеленл. Інк» в особі директора ОСОБА_12 з іншої сторони уклали договір про наступне орендодавець зобовязується передати а орендатор прийняти в тимчасове платне користування обєкти оренди чотири автостоянки.

31.08.2010 року між ТОВ «Бізнес Актуал» та ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» було підписано акт приймання-передачі наданих послуг по договору про надання послуг № 29 від 02.02.2010 року та того ж дня ТОВ «Бізнес Актуал» було виписано позивачу податкову накладну № 885 від 31.08.2010 року на суму 354 000,00 грн., в тому числі 59 000,00 грн. податку на додану вартість.

При цьому, здійснивши аналіз наданих суду первинних документів суд встановив, що вказані документи містять всі необхідні для первинних документів реквізити, а сама господарська операція безпосередньо стосується господарської діяльності підприємства-позивача, а тому висновки податкового органу про порушення норм Закону України «Про податок на додану вартість» є хибними.

Суд не сприймає доводи податкового органу про відсутність обєктів оподаткування у взаємовідносинах між ТОВ «Бізнес-Актуал» та ТОВ «Елфра Дисплей» як доказ відсутності господарської операції між позивачем та ТОВ «Бізнес Актуал», оскільки предметом господарської операції між останніми є надання послуг, а не переміщення товарів, а тому податкові зобовязання ТОВ «Бізнес-Актуал» та податковий кредит ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» сформовано не за рахунок ТОВ «Елфра Дисплей».

Також, суд вважає безпідставним посилання податкового органу на відсутність з боку ТОВ «Бізнес Актуал» сформованого податкового зобовязання на суму 59 000,00 грн. та відповідно несплату зазначеної суми до бюджету, оскільки неналежне виконання платником податків своїх податкових зобовязань не може слугувати підставою для застосування до його добросовісних контрагентів несприятливих наслідків за вказані діяння.

А тому, з огляду на викладене, суд вважає визначене податковим органом позивачу податкові зобовязання у сумі 59 000,00 грн. та штрафні санкції у розмірі 14 750,00 грн. безпідставними та такими, що підлягають скасуванню.

Податковим органом під час перевірки було встановлено, що між позивачем та громадянином ОСОБА_13 20.02.2009 року було укладено угоду купівлі-продажу № 57/09, згідно якого позивач продав автостоянку № 5 по вул. Наб. Перемоги, 152 у м. Дніпропетровську за ціною 239 954,40 грн., крім того 47 990,88 грн. податку на додану вартість. Вказане майно було передано по акту прийому-передачі від 30.03.2009 року та 30.03.2009 року покупцем було внесено на розрахунковий рахунок ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» 19 176,72 грн. Оскільки ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» до складу податкових зобовязань за березень 2009 року було включено лише 3 196,12 грн., ним було порушено п. 4.9. ст.4, п.п.7.3.1. п. 7.3. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість». У звязку з цим позивачу було нараховано 44 794,76 грн. податкових зобовязань з податку на додану вартість та штрафних санкцій у розмірі 11 196,69 грн.

Представники позивача вважають вказане рішення протиправним та пояснили, що сплатили податок на додану вартість по вказаним операціям в повному обсязі виходячи від вартості майна.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що 22.02.2007 року між ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» (продавець) та громадянином ОСОБА_13 (покупець) було укладено попередню угоду купівлі-продажу майна № 4, а саме: майновий комплекс нежитлових будівель та приміщень за адресою вул. Наб. Перемоги, 152 у м. Дніпропетровську за орієнтовною вартістю 287 945,28 грн. на умовах попередньої оплати. Покупець через касу продавця здійснив попередню оплату вказаного майна у розмірі 287 945,28 грн., в тому числі ПДВ 47 990,88 грн., що підтверджується прибутковими ордерами: № 147 від 19.03.2007 року на суму 31 000,00 грн., № 237 від 16.04.2007 року на суму 31 000,00 грн., № 446 від 23.07.2007 року на суму 31 000,00 грн., № 516 від 20.08.2007 року на суму 31 000,00 грн., № 634 від 23.10.2007 року на суму 20 000,00 грн., № 589 від 18.09.2007 року на суму 31 000,00 грн., № 329 від 18.06.2007 року на суму 31 000,00 грн., № 275 від 21.05.2007 року на суму 31 000,00 грн., № 689 від 20.11.2007 року на суму 20 000,00 грн., № 702 від 11.12.2007 року на суму 30 945,28 грн.

У звязку з цим ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» виписало наступні податкові накладні: № 112 від 19.03.2007 року на суму 31 000,00 грн., № 146 від 16.04.2007 року на суму 31 000,00 грн., № 195 від 18.06.2007 року на суму 31 000,00 грн., № 246 від 23.07.2007 року на суму 31 000,00 грн., № 195/2 від 21.05.2007 року на суму 31 000,00 грн., № 356 від 20.08.2007 року на суму 31 000,00 грн., № 483 від 18.09.2007 року на суму 31 000,00 грн., № 537 від 23.10.2007 року на суму 20 000,00 грн., № 634 від 20.11.2007 року на суму 20 000,00 грн., № 696 від 17.12.2007 року на суму 30 945,28 грн.

Суми податку на додану вартість за вказаними податковими накладними було включено позивачем до складу своїх податкових зобовязань та сплачено податок з урахуванням зазначених показників. В підтвердження вказаних обставин представником позивача було надано до суду податкові декларації з податку на додану вартість, копії яких залучено до матеріалів справи. Також вказану обставину не заперечував представник відповідача.

20.02.2009 року між позивачем та громадянином ОСОБА_13 було укладено біржову угоду купівлі-продажу № 57/09, згідно якого позивач продав, а покупець купив майновий комплекс нежитлових будівель та приміщень за адресою вул. Наб. Перемоги, 152 у м. Дніпропетровську за ціною 239 954,40 грн., крім того 47 990,88 грн. податку на додану вартість.

30.03.2009 року вказане майно було передано по акту прийому-передачі від продавця покупцю та виписано податкову накладну № 168/2 на суму 287 045,28 грн., в тому числі 47 990,88 грн. податку на додану вартість.

30.03.2009 року позивачем було складено розрахунки №№ 1/03, 2/03, 3/03, 4/03, 5/03, 6/03, 7/03, 8/03, 9/03, 10/03 коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних відповідно: № 146 від 16.04.2007 року, № 195/2 від 21.05.2007 року, № 195 від 18.06.2007 року, № 246 від 23.07.2007 року, № 356 від 20.08.2007 року, № 483 від 18.09.2007 року, № 537 від 23.10.2007 року, № 634 від 20.11.2007 року, № 696 від 17.12.2007 року, № 112 від 19.03.2007 року, та було відображено зазначені документи в додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2009 року «Реєстр отриманих та виданих податкових накладних».

На момент виникнення вказаних спірних правовідносин принципи побудови системи оподаткування в Україні, податки і збори (обов'язкові платежі) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також права, обов'язки і відповідальність платників регулювалися Законом України «Про систему оподаткування».

Згідно п. 3 ч.1. ст. 9 вказаного Закону платники податків і зборів (обов'язкових платежів) зобов'язані сплачувати належні суми податків і зборів (обов'язкових платежів) у встановлені законами терміни.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що обов'язок юридичної особи щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) припиняється із сплатою податку, збору (обов'язкового платежу.

Платники податку на додану вартість, об'єкти, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету до 01.01.2011 року визначалися Законом України «Про податок на додану вартість».

В розумінні Закону України «Про податок на додану вартість» об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України (п.п. 3.1.1. п. 3.1. ст. 3 вказаного Закону), а поставка товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання (п. 1.4. ст. 1 Закну).

Відповідно до п.п. 7.3.1. п. 7.3. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлено, що датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а в разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку;

або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Таким чином, діючим на момент виникнення спірних правовідносин законодавством було встановлено, що операція з купівлі-продажу нерухомого майна є господарською операцією, яка підлягає оподаткуванню з податку на додану вартість, обовязок у продавця щодо визначення собі сум податку, що підлягають сплаті до бюджету, виникає з моменту отримання коштів від покупця, та обовязок щодо сплати податку припиняється у звязку з його сплатою.

Оскільки позивачем було фактично здійснено одну операцію з продажу товарів майнового комплексу нежитлових будівель та приміщень за адресою вул. Наб. Перемоги, 152 у м. Дніпропетровську та було фактично сплачено по зазначеній операції податок на додану вартість в повному обсязі, суд прийшов до висновку, що рішення податкового органу про донарахування позивачу податку на додану вартість у сумі 44 794,76 грн. та штрафних санкцій у розмірі 11 196,69 грн. є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню.

Аналогічна ситуація склалася й щодо операцій по купівлі-продажу майна позивача громадянам ОСОБА_14. та ОСОБА_15

Так, податковим органом під час перевірки було встановлено, що 07.04.2009 року позивачем були укладені три біржові угоди купівлі-продажу майна, а саме: з громадянкою ОСОБА_14 № 64/09 про продаж автостоянки № 12 по вул. Осіння, 2Б у м. Дніпропетровську за ціною 56 989,75 грн., крім того 11 397,95 грн. ПДВ, з громадянином ОСОБА_15 № 62/09 про продаж автостоянки № 1 по пров. Універсальний, 10г у м. Дніпропетровську за ціною 80 873,80 грн., крім того 16 174,76 грн. ПДВ, та № 63/09 про продаж автостоянки № 18 по вул. Войцеховича, 140а у м. Дніпропетровську за ціною 56 970, крім того 11 394,05 грн. ПДВ. Зазначене майно було передано покупцям за актами прийому-передачі від 07.04.2009 року. Оскільки ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» до складу податкових зобовязань за квітень 2009 року не було включено 38 966,76 грн. податку на додану вартість, ним було порушено п. 4.9. ст.4, п.п.7.3.1. п. 7.3. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість». У звязку з цим позивачу було нараховано вказану суму податкових зобовязань з податку на додану вартість та штрафну санкцію у розмірі 9 741,69 грн.

Представники позивача вважають вказане рішення протиправним та пояснили, що сплатили податок на додану вартість по вказаним операціям в повному обсязі виходячи від вартості майна.

Судом встановлено, що 04.11.2006 року між ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» (продавець) та громадянкою ОСОБА_14 (покупець) було укладено попередню угоду № 03 купівлі-продажу майна, а саме: майнового комплексу нежитлових будівель та приміщень, розташованих за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Осіння, 2б за орієнтовною вартістю 68 387,70 грн. на умовах попередньої оплати. Покупець через касу продавця здійснив попередню оплату вказаного майна у розмірі 68 387,70 грн., в тому числі ПДВ 11 397,95 грн., що підтверджується прибутковими ордерами: № 98 від 20.02.2007 року на суму 5 875,70 грн., № 92 від 19.02.2007 року на суму 21 312,00 грн., № 45 від 22.01.2007 року на суму 21 200,00 грн., № 568 від 25.12.2006 року на суму 20 000,00 грн.

У звязку з цим ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» виписало наступні податкові накладні: № 95 від 20.02.2007 року на суму 5 875,70 грн., № 88 від 19.02.2007 року на суму 21 312,00 грн., № 27 від 22.01.2007 року на суму 21 200,00 грн., № 689 від 25.12.2006 року на суму 20 000,00 грн.

Суми податку на додану вартість за вказаними податковими накладними було включено позивачем до складу своїх податкових зобовязань та сплачено податок з урахуванням зазначених показників. В підтвердження вказаних обставин представником позивача було надано до суду податкові декларації з податку на додану вартість, копії яких залучено до матеріалів справи. Також вказану обставину не заперечував представник відповідача.

07.04.2009 року між позивачем та громадянкою ОСОБА_14 було укладено біржову угоду купівлі-продажу № 64/09, згідно якого позивач продав, а покупець купив майновий комплекс нежитлових будівель та приміщень, розташованих за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Осіння, 2б, за ціною 56 989,74 грн. без ПДВ.

07.04.2009 року вказане майно було передано по акту прийому-передачі від продавця покупцю та виписано податкову накладну № 210/2 на суму 68 387,70 грн., в тому числі 11 397,95 грн. податку на додану вартість.

Того ж дня позивачем було складено розрахунки №№ 8/04, 9/04, 10/04 та 11/04 коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних відповідно: № 689 від 25.12.2006 року, № 27 від 22.01.2007 року, № 88 від 19.02.2007 року, № 95 від 20.02.2007 року, та було відображено зазначені документи в додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2009 року «Реєстр отриманих та виданих податкових накладних».

06.05.2006 року між ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» (продавець) та громадянином ОСОБА_15 (покупець) було укладено попередню угоду № 01 купівлі-продажу майна, а саме: майнового комплексу нежитлових будівель та приміщень, розташованих за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Войциховича, 140а за орієнтовною вартістю 68 364,28 грн. на умовах попередньої оплати. Покупець через касу продавця здійснив попередню оплату вказаного майна у розмірі 68 364,28 грн., в тому числі ПДВ 11 394,05 грн., що підтверджується прибутковими ордерами: № 237 від 10.05.2006 року на суму 20 000,00 грн., № 283 від 01.06.2006 року на суму 22 364,28 грн., № 362 від 19.07.2006 року на суму 26 000,00 грн.

У звязку з цим ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» виписало наступні податкові накладні: № 243 від 10.05.2006 року на суму 20 000,00 грн., № 317 від 01.06.2006 року на суму 22 364,28 грн., № 489 від 19.07.2006 року на суму 26 000,00 грн.

Суми податку на додану вартість за вказаними податковими накладними було включено позивачем до складу своїх податкових зобовязань та сплачено податок з урахуванням зазначених показників. В підтвердження вказаних обставин представником позивача було надано до суду податкові декларації з податку на додану вартість, копії яких залучено до матеріалів справи. Також вказану обставину не заперечував представник відповідача.

07.04.2009 року між позивачем та громадянином ОСОБА_15 було укладено біржову угоду купівлі-продажу № 63/09, згідно якого позивач продав, а покупець купив майновий комплекс нежитлових будівель та приміщень, розташованих за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Войциховича, 140а, за ціною 56 970,23 грн. без ПДВ.

07.04.2009 року вказане майно було передано по акту прийому-передачі від продавця покупцю та виписано податкову накладну № 209/2 на суму 68 364,28 грн., в тому числі 11 394,05 грн. податку на додану вартість.

Того ж дня позивачем було складено розрахунки №№ 5/04, 6/04, 7/04 коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних відповідно: № 2439 від 10.05.2006 року, № 489 від 19.07.2006 року, № 317 від 01.06.2006 року, та було відображено зазначені документи в додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2009 року «Реєстр отриманих та виданих податкових накладних».

09.08.2006 року між ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» (продавець) та громадянином ОСОБА_15 (покупець) було укладено попередню угоду № 02 купівлі-продажу майна, а саме: нежитлових будівель та споруд автостоянки № 1, розташованих за адресою м. Дніпропетровськ, пер. Універсальний, 10-г за орієнтовною вартістю 97 048,61 грн. на умовах попередньої оплати. Покупець через касу продавця здійснив попередню оплату вказаного майна у розмірі 97 048,61 грн., в тому числі ПДВ 16 174,76 грн., що підтверджується прибутковими ордерами: № 412 від 10.08.2006 року на суму 26 000,00 грн., № 478 від 22.09.2006 року на суму 28 300,00 грн., № 499 від 02.10.2006 року на суму 15 670,00 грн., № 509 від 01.11.2006 року на суму 27 078,61 грн.

У звязку з цим ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» виписало наступні податкові накладні: № 425 від 10.08.2006 року на суму 26 000,00 грн., № 515 від 22.09.2006 року на суму 28 300,00 грн., № 528 від 02.10.2006 року на суму 15 670,00 грн., № 594 від 01.11.2006 року на суму 27 078,61 грн.

Суми податку на додану вартість за вказаними податковими накладними було включено позивачем до складу своїх податкових зобовязань та сплачено податок з урахуванням зазначених показників. В підтвердження вказаних обставин представником позивача було надано до суду податкові декларації з податку на додану вартість, копії яких залучено до матеріалів справи. Також вказану обставину не заперечував представник відповідача.

07.04.2009 року між позивачем та громадянином ОСОБА_15 було укладено біржову угоду купівлі-продажу № 62/09, згідно якого позивач продав, а покупець купив нежитлові будівлі та споруди автостоянки № 1, розташованих за адресою м. Дніпропетровськ, пер. Універсальний, 10-г за ціною 80 873,80 грн. без ПДВ.

07.04.2009 року вказане майно було передано по акту прийому-передачі від продавця покупцю та виписано податкову накладну № 207/2 на суму 97 048,61 грн., в тому числі 16 174,76 грн. податку на додану вартість.

Того ж дня позивачем було складено розрахунки №№ 1/04, 2/04, 3/04 та 4/04 коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних відповідно: № 425 від 10.08.2006 року, № 513 від 22.09.2006 року, № 528 від 02.10.2006 року, № 594 від 01.11.2006 року, та було відображено зазначені документи в додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2009 року «Реєстр отриманих та виданих податкових накладних».

Оскільки позивачем було фактично здійснено по одній операції з продажу товарів майнового комплексу нежитлових будівель та приміщень, розташованих за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Осіння, 2б, майнового комплексу нежитлових будівель та приміщень, розташованих за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Войциховича, 140а та нежитлових будівель та споруд автостоянки № 1, розташованих за адресою м. Дніпропетровськ, пер. Універсальний, 10-г та було фактично сплачено по зазначених операціях податок на додану вартість в повному обсязі, суд прийшов до висновку, що рішення податкового органу про донарахування позивачу податку на додану вартість у сумі 38 966,76 грн. та штрафних санкцій у розмірі 9 741,69 грн. є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню.

Податковим органом під час перевірки було встановлено, що ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування», в порушення п.п. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», безпідставно включило до складу податкового кредиту червня 2009 року суму податку у розмірі 15 000,00 грн., нараховано у складі вартості маркетингових послуг по вивченню ринка комерційної нерухомості, отриманих від ТОВ «Сінтез» згідно акту виконаних робіт від 30.06.2009 року. Як підстава такого висновку в акті перевірки зазначено, що вказані роботи не повязані з господарською діяльністю підприємства, а первинні документи не містять конкретизації наданих послуг, обсягу, території надання послуг та розрахунку їх вартості.

Суд, розглянувши матеріали справи встановив, що 09.02.2009 року між ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» та ТОВ «Сінтез» було укладено договір про надання маркетингових послуг № 09/02, згідно якого позивач поручає, а ТОВ «Сінтез» приймає на себе виконання послуг підготовку досліджень з питань комерційної діяльності на ринку нерухомості та управлінню підприємствами комерційної нерухомості (спеціалізація послуги автостоянок, послуг зберігання автомобілів, оренда машиномісць) з метою використання інформації в господарській діяльності позивача з метою оптимізації його управлінських рішень та визначення цінової політики в умовах фінансової кризи та кризи нерухомості в 2009-2010 роках (том 3 а.с. 70-71).

30.06.2009 року між ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» та ТОВ «Сінтез» було підписано акт прийняття наданих маркетингових послуг по договору № 09/02, у якому зазначені охоплені обсяги досліджень, результати аналізу цінової політики, рекомендації за наслідками досліджень, обсяги наданих консультацій та вартість робіт (том 3 а.с. 72). Вартість робіт склала 90 000,00 грн., в тому числі 15 000,00 грн. податку на додану вартість.

30.06.2009 року ТОВ «Сінтез» виписало позивачу податкову накладну № 1/150 на загальну суму 90 000,00 грн., в тому числі 15 000,00 грн. податку на додану вартість (том 3 а.с. 73), а на підставі проведених маркетингових досліджень 15.07.2009 року по підприємству ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» було видано наказ № 05/ц «Про цінову політику підприємства» (том 3 а.с. 74).

Відповідно до п.п. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається, зокрема, виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.п. 7.5.1. ст. 7 вказаного Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту) (підпункт 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»).

Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність у Україні» встановлює поняття первинного документа. Так, первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно статті 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Здійснивши аналіз наданих суду первинних документів суд встановив, що вказані документи містять всі необхідні реквізити, а сама операція безпосередньо стосується господарської діяльності підприємства-позивача, так як встановлений дослідженням рівень цін використаний в подальшій господарській діяльності ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування».

Суд вважає безпідставним посилання податкового органу в акті перевірки на факт не включення витрат по вказаній операції до складу валових витрат підприємства, як підставу виключення сум по цій операції зі складу податкового кредиту, оскільки цей факт свідчить не про відсутність звязку між зазначеною операцією і господарською діяльністю позивача, а лише про недодержання відповідачем вимог пункту 86.10. ст.. 86 Податкового кодексу України.

Таким чином, нарахування позивачу податкового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 15 000.00 грн. та штрафних санкцій на суму 3 750,00 грн. є неправомірним та податкове повідомлення-рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Податковим органом під час перевірки було встановлено, що ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування», в порушення п.п. 7.2.1., 7.2.3. п. 7.2., п.п. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», неправомірно включило до складу податкового кредиту за жовтень 2008 року суму податку у розмірі 1 920,00 грн., у звязку з відсутністю оригіналу податкової накладної, отриманої від ТОВ «Ефес-СБ» на суму 11 640,00 грн., в тому числі 1 940,00 грн. У звязку з цим відповідачем нараховано позивачу податкові зобовязання у сумі 1 940,00 грн. та штрафні санкції у розмірі 485,00 грн.

Судом встановлено, що 23.09.2008 року ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» уклало з ТОВ «Ефес-СБ» договір про надання юридичних послуг № 169 (том 3 а.с. 178). 20.10.2008 року між позивачем та ТОВ «Ефес-СБ» по вказаному договору було підписано акт приймання наданих юридичних послуг, згідно якого вбачається, що протягом терміну з 15.09.2008 року по 17.10.2008 року в офісі позивача були проведені експертизи 5 договорів, в тому числі кошторисів, договірних цін, актів виконаних робіт, та вартість наданих послуг склала 11 640,00 грн., в тому числі 1 940,00 грн. податку на додану вартість (том 3 а.с. 179).

31.10.2008 року ТОВ «Ефес-СБ» виписало ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» податкову накладну № 370 на загальну суму 11 640,00 грн., в тому числі 1 940,00 грн. податку на додану вартість.

В судовому засіданні представником позивача було надано для огляду оригінал податкової накладної № 370, який спростував висновки податкового органу, та пояснено, що вказана податкова накладна була в наявності під час перевірки та предявлялася перевіряючим для огляду. Копія податкової накладної № 370 від 31.10.2008 року було залучено до матеріалів справи (том 3 а.с. 180).

Таким чином, нарахування відповідачем ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» суми податкового зобовязання в сумі 1 940,00 грн. та штрафних санкції у розмірі 485,00 грн. є неправомірним та в цій частині податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Податковим органом під час перевірки було встановлено, що ТОВ Підприємство гаражного і технічного обслуговування», в порушення п.п. 7.2.1., 7.2.3. п. 7.2., п.п. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», неправомірно включило до складу податкового кредиту за лютий 2010 року суму 1 176,00 грн., у звязку з подвійним врахуванням податкової накладної № 13 від 26.02.2010 року, отриману від ТОВ «Нефтек Оіл».

Позивач вказану обставину заперечує та пояснює, що в зазначений податковий період ним було включено до складу податкового кредиту не лише суми податку по податковій накладній № 13 від 26.02.2010 року, а й суми податку, нараховані у звязку з придбанням у того ж постачальника товарів за чеками.

Судом встановлено, що 12.03.2010 року позивачем було подано до податкового органу податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2010 року з відповідними додатками (том 1 а.с. 145 - 155). Згідно реєстру отриманих та виданих податкових накладних за період з 01.02.2010 року по 28.02.2010 року позивачем було двічі зазначено операції по контрагенту ТОВ «Нефтек Оіл», а саме: на підставі податкової накладної від 26.02.2010 року № 0.0001329, отриманої 26.02.2010 року, на суму 7 053,00 грн., в тому числі 1 175,00 грн. податку на додану вартість, та на підставі товарних (касових) чеків від 26.02.2010 року, отриманих 26.02.2010 року, на суму 7 053,00 грн., в тому числі 1 175,00 грн. податку на додану вартість.

Відповідно до п.п. 7.2.6. п. 7.2. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлено, що податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту. Підставою для нарахування податкового кредиту без отримання податкової накладної також є, зокрема, касові чеки, які містять суму поставлених товарів (послуг), загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального номера, але без визначення податкового номера постачальника). При цьому з метою такого нарахування загальна сума поставлених товарів (послуг) не може перевищувати 200 гривень за день (без урахування податку на додану вартість).

Представником позивача, з метою доведення наявності підстав для нарахування вказаного податкового кредиту за товарними (касовими) чеками, були надані суду копії видаткових накладних №№ РН-0000534 від 09.02.2009 року на суму 1 513,33 грн. без ПДВ, РН-008731 від 08.12.2008 року на суму 1 208,34 грн. без ПДВ, РН-0004799 від 28.07.2009 року на суму 3 300,00 грн. без ПДВ, РН-0004618 від 20.07.2009 року на суму 2 475,00 грн. без ПДВ, РН-0005326 від 14.08.2009 року на суму 18 875,00 грн. без ПДВ, РН-0000105 від 16.01.2009 року на суму 1 506,67 грн. без ПДВ, копії рахунків-фактури №№ 0005113 від 13.08.2009 року на суму 4 674,00 грн. без ПДВ, № СФ-0004746 від 28.07.2009 року на суму 3 300,00 грн. без ПДВ, СФ-0004552 на суму 2 475,00 грн. без ПДВ, та копії фіскальних чеків від 14.08.2009 року на суму 5 608,80 грн., від 28.07.2009 року на суму 3 960,00 грн. та від 20.07.2009 року на суму 2 970,00 грн. (том 4 а.с. 170-174), проте вказані документи суд не може вважати належними доказами правомірності формування позивачем податкового кредиту за лютий 2010 року по контрагенту ТОВ «Нефтек Оіл» на суму 1 175,00 грн., оскільки вони стосуються інших операцій за інші періоди.

Таким чином, визначення податковим органом ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» податкового зобовязання в сумі 1 175,00 грн. та штрафних санкцій у розмірі 293,87 грн. є обґрунтованим та правомірним.

Податковим органом під час перевірки було встановлено, що позивачем, в порушення п. 4.9. ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість», не було включено до складу податкових зобовязань у вересні 2009 року суму податку на додану вартість у розмірі 1 146,87 грн., у звязку з ліквідацією основного засобу 2 групи ГАЗ 3302, державний номер НОМЕР_11.

Представник позивача вважає вказані висновки податкового органу неправомірними, так як фактично вказаний автомобіль ліквідовано не було, а позивачем було винесено наказ про ліквідацію автомобіля з метою його зняття з обліку в органах ДАІ для подальшого продажу. На момент перевірки автомобіль реалізовано не було, а отже відсутні підстави для нарахування податку на додану вартість.

Судом встановлено, що за позивачем був зареєстрований транспортний засіб ГАЗ 3302, державний номер НОМЕР_11, балансовою вартістю 5 734,36 грн.

02.09.2009 року по підприємству ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» було видано наказ № 36 «Про зняття з обліку автомобіля ГАЗ 3302», згідно якого наказано зняти з обліку в ДАІ належний позивачу автомобіль ГАЗ 3302 (том 3 а.с. 68), та 02.09.2009 року видано наказ № 37 «Про створення комісії для ліквідації обєкту основних засобів»

03.09.2009 року ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» склало акт ліквідації обєкту як основного засобу підприємства, який складено у звязку з виробничою необхідністю автомобіль ГАЗ 3302, державний номер НОМЕР_11, знято з обліку позивача як основний засіб 2 групи.

Згідно картки обліку транспортного засобу, що належіть установі, вбачається, що вказаний автомобіль 04.09.2009 року було знято з обліку в органах ДАІ.

Відповідно до п. 4.9. ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлено, що якщо основні виробничі фонди або невиробничі фонди ліквідуються за самостійним рішенням платника податку чи безоплатно передаються особі, не зареєстрованій платником податку, а також у разі переведення основних фондів до складу невиробничих фондів така ліквідація, безоплатна передача чи переведення розглядаються для цілей оподаткування як поставка таких основних виробничих фондів або невиробничих фондів за звичайними цінами, що діють на момент такої поставки, а для основних фондів групи 1 - за звичайними цінами, але не менше їх балансової вартості.

А тому, враховуючи ту обставину, що рішення про ліквідацію прийнято основного засобу було прийнято позивачем самостійно, суд вважає висновки податкового органу про донарахування податкових зобовязань у сумі 1 146,87 грн. та штрафних санкцій у розмірі 286,71 грн. правомірними, а вимоги позивача безпідставними.

Суд не сприймає твердження представника позивача, що вказаний засіб не було фактично ліквідовано або реалізовано, оскільки вони не спростовують висновки суду про ліквідацію вказаного транспортного засобу саме як основного засобу.

Податковим органом під час перевірки було встановлено, що позивачем, в порушення п.п. 7.3.1. п. 7.3. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», не включено до складу податкових зобовязань за грудень 2010 року суму податку 2 107,80 грн., у звязку з зазначенням за податковою накладною № 851 від 17.12.2010 року на суму 12 646,80 грн., в тому числі 2 107,80 грн. ПДВ, в податковій декларації суму 0,00 грн.

Представник позивача проти неврахування суми податку на додану вартість за накладною № 851 в податковій декларації за грудень 2010 року не заперечував, проте зазначив, що сума за вказаною накладною становить не 12 646,80 грн., в тому числі 2 107,80 грн. ПДВ, як вказано в акті перевірки, а 11 917,00 грн., в тому числі 1 986,17 грн. ПДВ. А тому податкове зобовязання підлягає частковому скасуванню.

Судом встановлено, що позивачем при складанні податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2010 року в реєстрі отриманих та виданих податкових накладних № 12 в пункті 44 розділу 2 «ОСОБА_11 податкові накладні» було зазначено податкову накладну від 17.12.2010 року № 851 без зазначення суми цієї податкової накладної.

Проте, оглядом податкової накладної № 851 від 17.12.2010 року судом встановлено, що вона виписана на суму 11 917,00 грн., в тому числі 1 986,17 грн. податку на додану вартість, а не на суму 12 646,80 грн., в тому числі 2 107,80 грн. ПДВ, як зазначено в актів перевірки. Копія цієї податкової накладної долучено до матеріалів справи (том 1 а.с. 211).

Таким чином, нараховане в цьому випадку податковим органом податкове зобовязання на суму 2 107,80 грн. є обґрунтованим на суму 1 986,17 грн. та в іншій частині воно підлягає скасуванню. Відповідному коригуванню підлягає штрафна санкція.

Податковим органом під час перевірки було встановлено, що ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування», в порушення п.п. 7.2.1., 7.2.3. п. 7.2., п.п. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», неправомірно включило до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по контрагенту ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» у розмірі 8 536,00 грн., у звязку з відсутністю оригіналів наступних податкових накладних: за вересень 2008 року на 1 539,00 грн., за січень 2009 року на 1 914,00 грн., за лютий 2009 року на 1 400,00 грн., за березень 2009 року на 185 грн., за квітень 2009 року на 91,00 грн., за травень 2009 року на 833,00 грн., за червень 2009 року на 734,00 грн., за липень 2009 року на 941,00 грн., за серпень 2009 року на 899,00 грн.

У звязку з цим позивачу було визначено зобовязання з податку на додану вартість в сумі 8 536,00 грн. та штрафну санкцію у розмірі 2 134,00 грн.

Представник позивача у судовому засіданні повідомив, що вказані податкові накладні є в наявності, а тому застосовані відповідачем заходи протиправними.

Згідно п.п. 7.5.1. п. 7.5. ст. 7 вказаного Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту) (підпункт 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»).

В судовому засіданні представником позивача було надано для огляду оригінали наступних податкових накладних: № 13465/5404/1 від 30.09.2008 року на суму 195,06 грн., в т.ч. 32,51 грн. ПДВ, № 59349/5404/1 від 30.09.2008 року на суму 9 037,56 грн., в т.ч. 1 506,26 грн. ПДВ, № 4559/5404/1 від 31.01.2009 року на суму 58 980,83 грн., в т.ч. 9 830,14 грн. ПДВ, № 1048/5404/1 від 31.01.2009 року на суму 495,92 грн., в т.ч. 82,65 грн. ПДВ, № 3074/5404/1 від 28.02.2009 року на суму 512,64 грн., в т.ч. 85,44 грн. ПДВ, № 13060/5404/1 від 28.02.2009 року на суму 47 510,10 грн., в т.ч. 7 918,35 грн. ПДВ, № 784/5404/1 від 28.02.2009 року на суму 1 883,58 грн., в т.ч. 313,93 грн. ПДВ, № 4371/5404/1 від 31.03.2009 року на суму 549,06 грн., в т.ч. 91,51 грн. ПДВ, № 19195/5404/1 від 31.03.2009 року на суму 39 142,14 грн., в т.ч. 6 523,69 грн. ПДВ, № 26861/5404/1 від 30.04.2009 року на суму 35076,00 грн., в т.ч. 5 846,00 грн. ПДВ, № 5959/5404/1 від 30.04.2009 року на суму 594,16 грн., в т.ч. 99,03 грн. ПДВ, № 7249/5404/1 від 31.05.2009 року на суму 342,71 грн., в т.ч. 68,54 грн. ПДВ, № 32580/5404/1 від 31.05.2009 року на суму 22 352,53 грн., в т.ч. 3 725,42 грн. ПДВ, № 9000/5404/1 від 30.06.2009 року на суму 242,19 грн., в т.ч. 48,44 грн. ПДВ, № 41674/5404/1 від 30.06.2009 року на суму 16 362,27 грн., в т.ч. 2 727,04 грн. ПДВ, № 10764/5404/1 від 31.07.2009 року на суму 261,72 грн., в т.ч. 43,62 грн. ПДВ, № 49790/5404/1 від 31.07.2009 року на суму 17 921,34 грн., в т.ч. 2 986,89 грн. ПДВ, № 52221/5404/1 від 31.08.2009 року на суму 20 921,98 грн., в т.ч. 3 486,99 грн. ПДВ, № 11235/5404/1 від 31.08.2009 року на суму 250,55 грн., в т.ч. 41,76 грн. ПДВ, які спростовують факти, викладені в акті перевірки, та заперечення на позовну заяву. Копії зазначених вище податкових накладних залучено до матеріалів справи (том 3 а.с. 75-118).

Таким чином, нарахування відповідачем позивачу ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» суми податкового зобовязання в сумі 8 536,00 грн. та штрафну санкцію у розмірі 2 134,00 грн. є неправомірним та в цій частині податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Податковим органом під час перевірки було встановлено, що ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» не включило до складу податкових зобовязань за липень 2008 року суму податку у розмірі 2 000,00 грн., проте в серпні 2008 року самостійно виправило вказану помилку та включило до складу податкових зобовязань за серпень 2008 року вказану суму. При цьому позивачем не було самостійно нараховано штраф у відповідності до п. 17.2. ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Крім того, ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» не включило до складу податкового зобовязання суму податку на додану вартість за червень 2010 року у розмірі 71 966,00 грн. В подальшому позивач самостійно включив до складу податкового зобовязання за липень 2010 року вказану суму, проте не нарахував суму штрафу у відповідності до п. 17.2. ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Враховуючи зазначені обставини відповідачем, в порядку п. 1 ст. 123 Податкового кодексу України, було застосовано до позивача штрафну санкцію у розмірі 25 відсотків від суми самостійно виправленої помилки, а саме: 500,00 грн. та 17 991,50 грн. відповідно.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що податковий орган неправомірно нарахував вказану штрафну санкцію, оскільки неможливо застосувати до правовідносин, що існували до набрання чинності Податкового кодексу України, відповідальність, встановлену саме вказаним Кодексом.

Відповідно до ч. 1 п. 123.1. ст. 123 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, це тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

В той же час судом встановлено, що фактично податковим органом не було визначено податкове зобовязання, а встановлено самостійне виправлення позивачем помилки. Отже застосування відповідачем штрафних санкцій за ч. 1 п. 123.1. ст. 123 Податкового кодексу України є протиправним та таким, що вчинено не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені вказаним Кодексом.

Відповідно до п. 17.2. ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», що діяв до 01.01.2011 року, було встановлено, що платник податків, який до початку його перевірки контролюючим органом самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму такої недоплати та штраф у розмірі п'яти відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку, б) або відобразити суму такої недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за наступний податковий період, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми податкового зобов'язання з цього податку.

Аналогічна норма міститься в статті 50 Податкового кодексу України, згідно якої передбачено, що платник податків, який самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

Тобто, фактично законодавство, що діяло під час виправлення помилки, та законодавство, чинне на момент застосування штрафних санкцій визначало обовязок платника податків самостійно нарахувати штраф у випадку заниження податкового зобовязання та його подальшого виправлення.

Як вбачається з акту перевірки податковим не було встановлено в даному випадку конкретну суму заниженого податкового зобовязання, з якого б було можливо вирахувати штраф у розмірі пяти відсотків, а тому суду також не можливо визначити конкретну суму штрафу.

Враховуючи зазначені обставини, суд вважає в цих випадках застосування податковим органом штрафних санкцій неправомірним, а самі штрафні санкції такими, що підлягають скасуванню.

Таким чином, вимоги позивача є необґрунтованими в частині 1 175 грн. податку на додану вартість та 293,87 грн. штрафних санкцій по контрагенту ТОВ «Нефтек Оіл», в частині 1 146,87 грн. податку на додану вартість та 286,71 грн. штрафних санкцій по операції щодо ліквідації основного засобу автомобіля та в частині 1 986,17 грн. податку на додану вартість та 496,54 грн. штрафних санкцій по податковій накладній № 851 від 17.12.2010 року, а всього на суму 4 308,04 грн. податку на додану вартість та 1 077,12 грн. штрафних санкцій.

Отже, підсумовуючи висновки суду щодо правомірності визначення позивачу податкового зобовязання з податку на додану вартість податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 16.06.2011 року про стягнення з ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» суми податку на додану вартість 172 649,00 грн. та штрафних санкцій з податку на додану вартість у розмірі 61 823,75 грн. підлягає скасуванню в частині 168 340,46 грн. податку на додану вартість та 60 746,63 грн. штрафних санкцій.

Щодо вимоги позивача визнати незаконними дії ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська в частині визначення незаконним застосування податкової соціальної пільги особам, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, а оплату послуг приватному нотаріусу порушенням суд зазначає наступне.

Заявляючи вказану вимогу позивач фактично в її зміст поклав обставини, що розглядалися під час правомірності винесення відповідачем податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_5 від 16.06.2011 року про стягнення з ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» суми податку з доходів найманих працівників 2 521,48 грн. та штрафних санкцій у розмірі 630,34 грн. При цьому ним не було наведено жодних обставин, за наявності яких суд може вважати зміст дії податкового органу незаконними.

Відповідно до загальних засад Кодексу адміністративного судочинства України позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень. Проте ці рішення, дії або бездіяльність повинні бути такими, що породжують, змінюють або припиняють права та обовязки у сфері публічно-правових відносин. Оскільки наслідком розвязання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного субєктивного права позивача, то у разі незгоди з рішенням контролюючого органу вимога про визнання дій відповідача зі складання такого рішення не буде мати своїм правовим наслідком захист прав позивача, адже таке право підлягає захисту виключно шляхом предявлення позову про скасування рішення контролюючого органу, яким визначено суму податкових зобовязань та штрафних (фінансових) санкцій.

Зважаючи на те, що спірне податкове повідомлення-рішення було оскаржено в межах даного судового провадження, суд прийшов до висновку що обраний позивачем спосіб захисту права шляхом оскарження дій податкового органу з прийняття такого податкового повідомлення-рішення не відповідає його змісту, а, отже, в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити.

За змістом частин 4, 5 ст.11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; зясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що поданих позивачем доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 16.06.2011 року про стягнення з ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» суми податку на додану вартість 172 649,00 грн. та штрафних санкцій з податку на додану вартість у розмірі 61 823,75 грн. в частині 168 340,46 грн. податку на додану вартість та 60 746,63 грн. штрафних санкцій;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 16.06.2011 року про стягнення з ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» суми податку на прибуток підприємств 2 000,00 грн. та штрафних санкцій у розмірі 10 306,81 грн.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 16.06.2011 року про стягнення з ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» штрафних санкцій у розмірі 3 400,00 грн. за порушення пп. 3, 9 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», в частині застосування штрафних санкцій на суму 2 720,00 грн.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 16.06.2011 року про стягнення з ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» штрафних санкцій у розмірі 6 679,50 грн. за порушення п. 2.6 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637 в частині застосування штрафних санкцій на суму 4 210,00 грн.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_5 від 16.06.2011 року про стягнення з ТОВ «Підприємство гаражного і технічного обслуговування» суми податку з доходів найманих працівників 2 521,48 грн. та штрафних санкцій у розмірі 630,34 грн. в частині суми податку у розмірі 2 476,48 грн. та штрафних санкцій у розмірі 619,09 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Текст постанови у повному обсязі виготовлений 22 лютого 2012 року.

Суддя ОСОБА_1