Справа № 826/14550/13-а
Суддя: Нагорянський С.І.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 жовтня 2015 року № 826/14550/13-а

Суддя Окружного адміністративного суду м. Києва Нагорянський С.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві
провизнання протиправним рішення (бездіяльність), стягнення коштів

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (далі - відповідач 1), Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві (далі - відповідач 2), в якому просила:

- визнати протиправним рішення (бездіяльність) Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, що виразилось у ненаданні подання (висновку) до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про повернення позивачу помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при купівлі легкового автомобіля у розмірі 10850,55 грн.;

- стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь позивача помилково сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування при купівлі легкового автомобіля у розмірі 10850,55 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 вересня 2013 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2014 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 червня 2015 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2014 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2015 року справу прийнято до свого провадження суддею Нагорянським С.І. та призначено до розгляду у судовому засіданні на 20 липня 2015 року.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов.

Представники відповідачів у судове засідання не прибули, про дату, час і місце судового засідання були належним чином повідомлені.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, оцінивши докази, які мають значення для розгляду та вирішення справи, судом встановлено наступне.

На підставі договору купівлі-продажу від 06 вересня 2011 року № 6959/08/11 ОСОБА_1 було придбано легковий автомобіль TOYOTA HІGH LANDER 3.5 A/T WAGON BASE НОМЕР_2.

При здійсненні державної реєстрації транспортного засобу, 30 вересня 2011 року позивачем сплачено збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 3 % від вартості легкового автомобіля, що становить 10850,55 грн.

30 липня 2013 року ОСОБА_1 подано до Головного управління Пенсійного фонду України у м . Києві заяву (вх. К-1829) із проханням подати до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві подання про повернення їй помилково сплачених 30 вересня 2011 року коштів в сумі 10850,55грн. на обов'язкове державне пенсійне страхування при купівлі легкового автомобіля.

Листом від 09 серпня 2013 року № 19568/03/К-1829 Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві відмовило позивачу у поверненні сплачених коштів, оскільки право власності на автомобіль було набуто шляхом укладення договору купівлі-продажу, а тому збір на обов'язкове державне пенсійне страхування при купівлі легкового автомобіля сплачується на загальних підставах.

Вважаючи протиправною відмову відповідача 1 щодо ненадання подання на повернення помилково сплачених коштів, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Так, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій, Вищий адміністративний суду України вказав, що до спірних правовідносин слід застосовувати редакцію Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», яка діяла на час сплати позивачем спірної суми збору, відповідно до якої, платниками даного збору є юридичні та фізичні особи при відчуженні легкових автомобілів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у 2011 році.

Порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування регламентовано Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР (далі - Закон N 400/97-ВР).

Відповідно до п. 1 ст. 7 Закону № 400/97-ВР (в редакції, чинній на день сплати позивачем збору), платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є, зокрема, юридичні та фізичні особи при відчуженні легкових автомобілів, крім легкових автомобілів, якими забезпечуються інваліди, та тих автомобілів, які переходять у власність спадкоємцям за законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 1998 року № 1740 затверджено Порядок сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій (далі - Порядок № 1740).

Згідно п. 12 Порядку № 1740, платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів є підприємства, установи та організації всіх форм власності, а також фізичні особи, які набувають право власності на такі автомобілі, зокрема, шляхом їх купівлі, у тому числі у виробників або торгівельних організацій (крім випадків забезпечення автомобілями інвалідів згідно із законодавством).

Тобто, на час виникнення спору положення Порядку № 1740 суперечили вимогам Закону № 400/97-ВР в частині регулювання правовідносин зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів.

Згідно ч. 4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 01 листопада 1996 року № 9, нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

З огляду на вищенаведене та виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, під час вирішення даного спору застосуванню підлягають норми Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з огляду на системний аналіз п. 1 ст. 7 Закону № 400/97-ВР, фізичні особи є платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування лише при відчуженні легкових автомобілів.

Враховуючи, що у 2011 році позивачем було вчинено дії щодо придбання у власність легкового автомобіля, а не щодо його відчуження, суд вважає, що позивач у даному випадку не є платником збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів затверджено Наказом Державного казначейства України від 10 грудня 2002 року № 226 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 грудня 2002 р. за N 1000/7288 (чинний на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно п. 3 Порядку № 226, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державного казначейства України з відповідних рахунків, відкритих в органах Державного казначейства України згідно з Планом рахунків бухгалтерського обліку виконання державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Державного казначейства України від 28.11.2000 N 119, зі змінами (далі - План рахунків), шляхом оформлення розрахункових документів. Повернення платежів здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або органах Державного казначейства України, вказані у поданні або заяві платника.

Відповідно до п. 5 Порядку № 226, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Подання надається до органу Державного казначейства України за формою, передбаченою відповідними спільними нормативно-правовими актами Державного казначейства України та органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи, за підписом керівника установи або його заступників відповідно до їх компетенції з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування (П. І. Б.) платника, ідентифікаційного коду за ЄДРПОУ або реєстраційного номера облікової картки платника податків з ДРФО, або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті), суми платежу, що підлягає поверненню, дати та номера розрахункового документа, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Подання в довільній формі надається платником до органу Державного казначейства України разом із його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією розрахункового документа (квитанції, платіжного доручення тощо), який підтверджує перерахування коштів до бюджету.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві із заявою, в якій просила надати подання (висновок) до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про повернення помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при купівлі легкового автомобіля, однак їй було відмовлено.

В силу ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ч. 2 ст. 72 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем 1, у свою чергу, не спростовано належними та обґрунтованими доказами факт допущення протиправної бездіяльності в частині не подання висновку до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про повернення помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при купівлі легкового автомобіля.

Проаналізувавши обставини справи та норми законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо ненадання подання (висновку) до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про повернення позивачу помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при купівлі легкового автомобіля у розмірі 10850,55 грн. та стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь позивача помилково сплачений збір.

Суд касаційної інстанції звернув також увагу на те, що судами не встановлено час, коли позивач дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, та чи дотримано нею строк звернення до суду.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем 1 було відмовлено позивачу у поверненні помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування в листі від 09 серпня 2013 року, при цьому, до суду за захистом своїх прав позивач звернулась у вересні 2013 року, а тому суд вважає, що позивачем не було пропущено строк звернення до суду.

Таким чином, враховуючи встановлені по справі обставини, а також з метою повного захисту прав позивача, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо не надання подання (висновку) до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про повернення ОСОБА_1 суму помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при купівлі легкового автомобіля у розмірі 10850 (десять тисяч вісімсот п'ятдесят) грн. 55 коп.;

3. Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь ОСОБА_1 помилково сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування при купівлі легкового автомобіля у розмірі 10850 (десять тисяч вісімсот п'ятдесят) грн. 55 коп.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (01010, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 114 (сто чотирнадцять) грн. 71 коп. за рахунок Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя С.І. Нагорянський