Справа № 800/280/15
Суддя: Маслій В.І.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

15 жовтня 2015 року м. Київ справа № 800/280/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого-судді: Маслія В.І.

суддів: Калашнікової О.В., Єрьоміна А.В., Кравцова О.В., Шведа Є.Ю.,

секретаря судового засідання Зубенко Д.В.

За участю позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Кот О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України, як суду першої інстанції, з позовом до Верховної Ради України, в якому просив:

- визнати протиправними дії Верховної Ради України щодо не направлення тексту прийнятого Верховною Радою України у третьому читанні за основу та в цілому Закону України "Про реструктуризацію зобов"язань за кредитами в іноземній валюті" № 1558-1 відповідно до вимог ст. 130 Закону України "Про регламент Верховної Ради України" на підпис Президенту України;

- зобов"язати Верховну Раду України направити текст прийнятого Верховною Радою України у третьому читанні за основу та в цілому Закону України "Про реструктуризацію зобов"язань за кредитами в іноземній валюті" № 1558-1 відповідно до вимог ст. 130 Закону України "Про регламент Верховної Ради України" на підпис Президенту України.

Заявлені вимоги мотивує тим, що не направлення Верховною Радою України зазначеного Закону на підпис Президенту України зачіпає його права та законні інтереси, зокрема позбавляє його можливості виконати кредитні зобов'язання на більш сприятливих умовах, оскільки з вступом в законну силу цього Закону існує можливість законно врегулювати суспільні відносини в сфері взаємовідносин між банками та позичальниками.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги.

Представником Верховної Ради України, заявлено клопотання про закриття провадження у справі з тих підстав, що позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єктами владних повноважень шляхом виборів і референдуму.

Відповідно до частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України;

6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Виходячи з положень зазначеної статті, у порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені лише рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій.

Перелік справ, підсудних Вищому адміністративному суду України, як суду першої інстанції, наведено у частині четвертій статті 18 КАС України.

Зокрема, Вищому адміністративному суду України підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Вказані вимоги кореспондуються з вимогами статті 171-1 КАС України, якою визначено особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Зокрема, у пункті 1 частини першої 171-1 КАС України зазначено, що правила вказаної статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України.

З урахуванням вказаних положень частини першої 171-1 КАС України та частини другої статті 4 цього ж Кодексу юрисдикція адміністративних судів, у тому числі й Вищого адміністративного суду України, поширюється лише на публічно-правові відносини суб'єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення, а щодо оскарження актів Верховної Ради України юрисдикція поширюється лише на справи щодо законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, а не законів прийнятих на пленарних засіданнях.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач оскаржує дії Верховної Ради України щодо не направлення на підпис Президенту України тексту прийнятого Верховною Радою України у третьому читанні за основу та в цілому Закону України "Про реструктуризацію зобов"язань за кредитами в іноземній валюті" № 1558-1 та просить зобов'язати Верховну Раду України направити текст зазначеного Закону на підпис Президенту України.

Відповідно до принципу поділу державної влади в Україні (стаття 6 Конституції України) органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України.

Згідно статті 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є Парламент - Верховна Рада України, до повноважень якої належить прийняття законів відповідно до пункту п'ятого статті 85 Конституції України.

У мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 27 березня 2002 року № 7-рп/2002 імперативно визначено, що за змістом положень статей 85, 91 Конституції України Верховна Рада України приймає закони, постанови та інші правові акти. Вони є юридичною формою реалізації повноважень єдиного органу законодавчої влади в Україні та, відповідно до частини другої статті 147, частини першої статті 150 Конституції України, є об'єктом судового конституційного контролю.

У Рішенні Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року № 17-рп/2002 у справі у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення положень статей 75, 82, 84, 91, 104 Конституції України (щодо повноважності Верховної Ради України) зазначено, що Верховна Рада України визначена в статті 75 Конституції України парламентом - єдиним органом законодавчої влади в Україні. Як орган державної влади Верховна Рада України є колегіальним органом, який складають чотириста п'ятдесят народних депутатів України. Повноваження Верховної Ради України реалізуються спільною діяльністю народних депутатів України на засіданнях Верховної Ради України під час її сесій. Визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони. Верховна Рада України здійснює законодавчу владу самостійно, без участі інших органів.

У Рішенні Конституційного Суду України від 27 березня 2002 року № 7-рп/2002 року у справі за конституційним поданням Вищої ради юстиції щодо офіційного тлумачення положень абзаців другого, третього пункту 1 частини першої статті 150 Конституції України (справа щодо актів про обрання/призначення суддів на посади та про звільнення їх з посад) зазначено, що як свідчить зміст положень статей 85, 91 Конституції України, Верховна Рада України приймає закони, постанови та інші правові акти. Вони є юридичною формою реалізації повноважень єдиного органу законодавчої влади в Україні та відповідно до частини другої статті 147, частини першої статті 150 Конституції України є об'єктом судового конституційного контролю.

Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що при розгляді та ухвалені законів Верховна Рада України не виконує владних управлінських функцій, а реалізує свої повноваження щодо законотворчої діяльності (здійснює власне парламентську функцію законотворення).

Аналогічна правова позиція була висловлена також Верховним Судом України у постанові від 08 вересня 2015 року (справа № 21-2182а15).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання представника Верховної Ради України про закриття провадження у справі підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 17, 18, 157, 160, 165, 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Клопотання представника Верховної Ради України про закриття провадження у справі - задовольнити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії - закрити.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Судді: