Справа № 802/2989/15-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 жовтня 2015 р. Справа № 802/2989/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом управління Пенсійного фонду України у Бершадському районі Вінницької області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулося управління Пенсійного фонду України у Бершадському районі Вінницької області з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 повинна була сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у 2010 році. Відповідно до розрахунку УПФУ у Бершадському районі розмір нарахованих страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за 2010 рік становить 9278,74 грн. У зв'язку з тим, що відповідач заборгованість зі сплати страхових внесків не сплатила, Управління Пенсійного фонду України у Бершадському районі звернулось до суду та просить стягнути заборгованість з відповідача.

07.09.2014 та 06.10.2015 відповідач надала суду письмові заперечення, в яких, зокрема, зазначила, що відсутні підстави для стягнення заявленої суми заборгованості, оскільки з 01.01.2011 втратили чинність п. 9 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Крім того, відповідач зазначила, що 28.07.2014 припинила підприємницьку діяльність, а тому не може бути відповідачем у справі.

Ухвалою від 06.10.2015 суд замінив неналежного відповідача у справі фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 на належного - ОСОБА_1.

Представник позивача в судове засідання не прибув, водночас просив справу розглядати без його участі.

Відповідач в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи за її відсутності

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши наведені позивачем обставини, суд доходить висновку, що заявлений позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", що діяв на час виникнення заборгованості, (далі - Закон), страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

Стаття 1 Закону також визначає поняття страхувальники, якими є роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до Розділу 2 Інструкції "Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України", затвердженою Постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1 (далі - Інструкція) платниками страхових внесків є страхувальники - роботодавці, зокрема, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування - фіксований податок, єдиний податок та фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, а також застраховані особи, зокрема громадяни України, які працюють у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування - фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

Згідно з ч. 3 ст. 15 Закону страхувальники набувають статусу платників страхових внесків до Пенсійного фонду з дня взяття їх на облік територіальним органом Пенсійного фонду.

Частина 5 ст. 15 Закону встановлює, що повідомлення про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків надсилається страхувальнику наступного робочого дня з дня взяття на облік.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 20.02.2004, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Водночас згідно з цим витягом ФОП ОСОБА_1 припинила підприємницьку діяльність з 28.07.2014 за власним рішенням.

ФОП ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Бершадському районі як платник збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до ст. 1 Закону України "Про збір на загальнообов'язкове пенсійне страхування" №400/97-ВР від 26.06.1997.

ФОП ОСОБА_1 протягом 2010 року працювала за спрощеною системою оподаткування, а саме сплачувала фіксований податок.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 14 Декрету КМУ України "Про прибутковий податок з громадян" від 26.12.1992 №13-92 громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів, одержаних від цієї діяльності, за фіксованим розміром податку шляхом придбання патенту за умови, визначених Декретом (у редакції чинної з 30.07.2010 до 01.01.2011). Оскільки частина фіксованого податку є меншою від суми мінімального страхового внеску, Законом № 1058-ІV встановлено обов'язок фізичних осіб-підприємців, які є платниками фіксованого податку, здійснювати доплату, розмір якої є різницею між розміром мінімального страхового внеску та сумою страхового внеску, сплаченого під час перерахування на рахунок державного казначейства суми фіксованого податку.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" страхові внески до Пенсійного фонду України є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому ще Законом. Невиконання цього обов'язку платниками страхових внесків приводить до неповної формування коштів Пенсійного фонду України, і як наслідок, до несвоєчасних виплат пенсій пенсіонерам є порушенням ст. 46 Конституції України.

Відповідно до п. 2 розділу 1 Закону України "Про внесення змін до законів України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" та "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 8 липня 2010 року № 2461-VI змінено підпункт 4 п. 8 XV "Прикінцевих положень" Закону № 1058-1V, який визначає, що фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом.

Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески.

Суми вказаних доплат розраховуються відповідно до Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України.

З 01.07.2010 розмір мінімального страхового внеску складав 294,82 грн., з 01.10.2010 -301,12 грн., з 01.12.2010 - 306,10 грн.

Згідно з п.п. 5.3.4. Інструкції страхові внески платниками податків, які обрали особливий спосіб оподаткування, сплачується ними за себе та членів своїх сімей, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, до 20 числа поточного місяця за попередній у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб'єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення.

Частиною 6 ст. 20 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Відповідно до ч. 3 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин) суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин) територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до п. 7 "Прикінцевих положень" ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VІ стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

Як установлено, судом відповідач не сплатив суму страхових внесків за 2010 рік.

Згідно з ч. 15 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються органами Пенсійного фонду та в судовому порядку.

11.02.2011 УПФУ у Бершадському районі надіслало ФОП ОСОБА_1 вимогу № Ф-699 на суму 1756,80 грн., яка отримана боржником. У запереченнях проти позову ОСОБА_1 стверджує, що підпис у рекомендованому повідомленні їй не належить, водночас жодних доказів у спростування вказаних доводів не надає.

Крім того, як зазначає позивач в позові 26.12.2012 вона подала до державного реєстратора заяву про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності. На переконання відповідача, з цього часу вона припинила підприємницьку діяльність, а тому позивач протиправно продовжував нарахування внески. Однак, з указаними твердженнями суд не погоджується, з огляду на таке.

07.07.2014 набув чинності ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців за заявницьким принципом" від 13.05.2014 №1258.

Відповідно до положень вказаного Закону довідки про відсутність заборгованості з УПФУ не потрібно.

Згідно з ч. 1 ст. 52 Цивільного кодексу України фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Відповідно до Постанови Верховного суду України від 04.12.2013 по справі №6-125цс13 зазначено, що відповідно до положень статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 47-49 Закону України від 14.05.1992 №2343-ХІІ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи - підприємця є те, що у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Таким чином, відповідач зобов'язана сплатити заборгованість, яка виникла у неї за час зайняття підприємницькою діяльністю

Оскільки заборгованість зі сплати страхових внесків на суму 9278,74 грн. відповідач у встановлені законодавством строки не сплатила, доказів погашення відповідачем зазначеної заборгованості станом на день розгляду цього спору не надано, тому суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Беручи до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем фізична чи юридична особа, судові витрати здійснені позивачем з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_1) на користь управління Пенсійного фонду України у Бершадському районі Вінницької області (код НОМЕР_1) заборгованість зі сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 9278,74 грн. (дев'ять тисяч двісті сімдесят вісім гривень сімдесят чотири копійки).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя /підпис/ ОСОБА_2

Згідно з оригіналом:

Суддя:

Секретар: