Справа № 808/4572/15
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2015-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2015 року ( 15 год. 10 хв.)Справа № 808/4572/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Максименко Л.Я.,

за участю секретаря судового засідання Мєдніковій Р.О.

та представників

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 05/01 від 16.09.2014; ОСОБА_2, довіреність від 04.08.2015

від відповідача : ОСОБА_3, довіреність № 08-00-17-17/31 від 05.01.2015; ОСОБА_4, довіреність № 08-00-17-17/5792 від 10.09.2015

від третіх осіб : не зявились

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовною заявою: Служби автомобільних доріг у Запорізькій області, м. Запоріжжя

до: Державної фінансової інспекції у Запорізькій області, м. Запоріжжя

треті особи: ПАТ «Уманьавтодор», ДП «Запорізький Облавтодор» ВАТ Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України», ДП «Укрдіпродор», ПАТ «Мостобуд», ТОВ «Бахчисарайське дорожньо-будівельне управління», ВБК «Ритм», ТОВ «Авто-М», АТ «Альпсервіс», ТОВ «Експертна група «Континент», ТОВ «Телекомінвестбуд», ТОВ «Маст-буд»

про: визнання неправомірною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Служба автомобільних доріг у Запорізькій області (далі позивач) звернулась із адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції у Запорізькій області (далі - відповідач), треті особи - ПАТ «Уманьавтодор», ДП «Запорізький Облавтодор» ВАТ Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу від 31.07.2015 № 08-06-14-14/4930 «Щодо усунення порушень законодавства».

В обґрунтування позову посилається на те, що висновки ДФІ в Запорізькій області, викладені в акті ревізії №06-21/8 від 19.06.2015 щодо нібито допущених позивачем порушень вимог чинного законодавства не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та спростовуються наявними доказами. Тому, вважає оскаржувану вимогу від 31.07.2015 № 08-06-14-14/4930 «Щодо усунення порушень законодавства» щодо необхідності зокрема відшкодувати завдані збитки, протиправною.

У судовому засіданні 11.09.2015 представники позивача підтримали позовні вимоги з підстав, викладених вище, наполягали на задоволенні позову та скасуванні оскаржуваної вимоги.

Відповідач адміністративний позов не визнав, у письмових запереченнях від 10.09.2015 № 08-00-17-17/5822 посилається на те, що вимога від 31.07.2015 № 08-06-14-14/4930 «Щодо усунення порушень законодавства» винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений нормативно-правовими актами, які регулюють діяльність органів Держфінінспекції в Україні, а викладені в ній порушення відповідають фактичним обставинам, а отже вимога є законною та обґрунтованою. Також, звертає увагу суду на правову позицію, викладену Верховним Судом України у постановах від 15.04.2014 по справі № 21-40а14, від 13.05.2014 по справі № 21-89а14, від 18.09.2014 по справі № 21-332а14 тощо. Зазначає, що враховуючи позицію Верховного Суду України слід вважати, що оскаржуваною вимогою не порушено права позивача, оскільки у органу фінансового контролю наявні права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обовязкова до виконання в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки. Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обовязковою до виконання. З огляду на викладене, просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Представники відповідача у судовому засіданні 11.09.2015 підтримали заперечення з підстав, викладених вище.

За клопотанням представника позивача протокольною ухвалою суду від 31.08.2015 до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача було залучено ДП «Укрдіпродор», ПАТ «Мостобуд», ТОВ «Бахчисарайське дорожньо-будівельне управління», ВБК «Ритм», ТОВ «Авто-М», АТ «Альпсервіс», ТОВ «Експертна група «Континент», ТОВ «Телекомінвестбуд», ТОВ «Маст-буд».

ПАТ «Уманьавтодор», ДП «Запорізький Облавтодор» ВАТ Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України», ТОВ «Телекомінвестбуд», ТОВ «Маст-Буд» та ВБК «Ритм» надали письмові пояснення по справі.

Треті особи у судове засідання 11.09.2015 уповноважених представників не направили, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином. Від ПАТ «Уманьавтодор», ТОВ «Бахчисарайське дорожньо-будівельне управління» надійшли клопотання про розгляд справи за відсутності уповноважених представників.

Суд визнав за можливе розглянути справу за такою явкою сторін.

У судовому засіданні 11.09.2015 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що на виконання плану контрольно-ревізійної роботи Держфінінспекції України на І квартал 2015 року Держфінінспекцією в Запорізькій області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Служби автомобільних доріг у Запорізькій області за період з 01.07.2012 по 28.02.2015. Результати ревізії оформлено актом від 19.06.2015 № 06-21/8, який підписано посадовими особами позивача із запереченнями, на які відповідачем 29.07.2015 надано висновки.

31.07.2015 на адресу Служби автомобільних доріг у Запорізькій області виставлено вимогу № 08-06-14-14/4930 «Щодо усунення порушень законодавства».

У вимозі від 31.07.2015 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 8, п. 7 ст. 10, ч. 2 ст. 15 Закону № 2939, п.п. 15 п. 6 та п. 7 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого постановою КМУ від 06.08.2014 № 310, п.п. 6.13 п. 6 Положення про Державну фінансову інспекцію в Запорізькій області, затвердженого Головою Держфінінспекції України 02.12.2011, п. 46, 49-50, 52 Порядку № 550 Держфінінспекція в Запорізькій області вимагала: опрацювати матеріали ревізії та усунути виявлені порушення законодавства, у тому числі відшкодувати збитки, завдані зазначеними порушеннями, у встановленому законодавством порядку; розглянути питання про притягнення працівників Служби, винних у зазначених порушеннях, до встановленої законом відповідальності.

Для усунення зазначених порушень законодавства Держфінінспекцією в Запорізькій області у вимозі від 31.07.2015 запропоновано перелік заходів, спрямованих на усунення виявлених ревізією порушень.

Вичерпну інформацію про вжиті заходи з усунення порушень та недоліків разом із завіреними копіями підтверджуючих первинних, розпорядчих та інших документів надати до Держфінінспекції в Запорізькій області до 01.10.2015.

Не погоджуючись із вимогою від 31.07.2015 № 08-06-14-14/4930 «Щодо усунення порушень законодавства», позивач звернувся до суду.

Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, третіх осіб дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

Згідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 №2939 (далі - Закон України №2939), головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України №2939 державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Частиною 1 ст. 4 Закону України №2939 передбачено, що інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушені: законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Згідно з ч. 7 ст. 10 Закону України №2939, органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства.

Відповідно до ст. 15 Закону України №2939, законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Так, судом встановлено, що у вимозі від 31.07.2015 №08-06-14-14/4930 «Щодо усунення порушень законодавства» вимагалось від підконтрольної установи: опрацювати матеріали ревізії та усунути виявлені порушення законодавства, у тому числі відшкодувати збитки, завдані зазначеними порушеннями, у встановленому законодавством порядку; розглянути питання про притягнення працівників Служби, винних у зазначених порушеннях, до встановленої законом відповідальності.

Не дивлячись на те, що позивач оскаржує вимогу від 31.07.2015 №08-06-14-14/4930 в повному обсязі, будь-які обґрунтування у позовній заяві щодо вказаних пунктів, які є обовязковими для підконтрольної установи, не наведено.

Натомість, позивач по суті не погоджується із виявленими порушеннями та оскаржує пункти 1-3 вимоги преамбулою яких є «Для усунення зазначених порушень законодавства Держфінінспекція в Запорізькій області пропонує…». Вказана частина вимоги сформульована у вигляді пропозиції Держфінінспекції в Запорізькій області як то, «стягнути з», «зменшити кредиторську заборгованість по розрахункам з» та «відшкодувати збитки».

Пунктом 46 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 № 550 «Про затвердження Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами» (далі - Порядок № 550) встановлено, якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Про усунення виявлених ревізією фактів порушення законодавства цей об'єкт контролю у строк, визначений вимогою про їх усунення, повинен інформувати відповідний контролюючий орган з поданням завірених копій первинних, розпорядчих та інших документів, що підтверджують усунення порушень.

Пунктом 47 Порядку № 550 встановлено, що про результати ревізії, якою виявлено порушення законів та інших нормативно-правових актів, у визначені в пункті 46 цього Порядку строки інформуються органи управління об'єкта контролю та за необхідності відповідні органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Про розгляд результатів ревізії та вжиті у звязку з цим заходи органи управління обєкта контролю та органи виконавчої влади не пізніше ніж у місячний строк інформують відповідний контролюючий орган.

Пунктом 52 Порядку № 550 затверджено, що контролюючі органи здійснюють контроль за усуненням об'єктами контролю порушень законодавства за результатами аналізу їх зворотного інформування про вжиті заходи, а також під час наступних ревізій цих об'єктів контролю, систематично вивчають матеріали ревізій і на підставі їх узагальнення вносять відповідним органам державної влади та органам місцевого самоврядування пропозиції щодо перегляду нормативно-правових актів, усунення причин і умов, що сприяли порушенням законодавства.

З огляду на викладені вище норми законодавства суд встановив, що обовязковими для виконання позивачем є пункти вимоги, а саме: опрацювати матеріали ревізії та усунути виявлені порушення законодавства, у тому числі відшкодувати збитки, завдані зазначеними порушеннями, у встановленому законодавством порядку; розглянути питання про притягнення працівників Служби, винних у зазначених порушеннях, до встановленої законом відповідальності.

Всі інші, викладені в оскаржуваній вимозі питання сформульовані у вигляді пропозицій, які відповідно, не є обовязковими для виконання.

Згідно з приписами п.1 ч.2 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, пропозиції, викладені Держфінінспекцією у пунктах 1-3, не є рішенням суб'єкта владних повноважень, обовязковим до виконання, а тому, відповідно не порушують права, свободи чи інтереси позивача.

Також, суд зазначає, що у вказаній справі Служба автомобільних доріг у Запорізькій області звернулась із адміністративним позовом до суду про скасування вимоги Державної фінансової інспекції в Запорізькій області, яка вказує на виявлені збитки, їх розмір та містить пропозицію повернути кошти до бюджету.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який буде розглядати такий позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15.04.2014, 13.05.2014, 18.09.2014 та 07.10.2014 (справи № 21-40а14, 21-89а14, 21-332а14 та 21-368а14 відповідно).

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Таким чином, викладена правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права Верховного Суду України є обов'язковою для Запорізького окружного адміністративного суду, та підлягає застосуванню при розгляді вказаної справи.

Крім того, суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Тобто, за змістом наведеної норми Конституції України, судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини.

В свою чергу, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року № 6-зп «Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України» частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія чи бездіяльність порушують їхні права і свободи або перешкоджають здійсненню цих прав і свобод, а тому потребують правового захисту в суді.

Порушенням суб'єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб'єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов'язаної особи.

Крім того, судовому захисту підлягає також охоронюваний законом інтерес.

У Рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 Конституційний суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб'єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об'єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

При цьому позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об'єктивної наявності порушення, тобто встановлення , що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Водночас, за відсутності об'єктивного порушення прав чи законних інтересів особи її вимоги не підлягають задоволенню.

Викладені конституційні норми кореспондуються із нормами п.1, 8 ч. 1 ст. 3, ч. 2 ст. 4, ч.1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах України підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах, що має місце лише у тому випадку, коли сталися зміни стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто відбулось припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку в публічно-правових відносинах.

Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

В даному випадку, вимога Державної фінансової інспекції у Запорізькій області від 31.07.2015 № 08-06-14-14/4930 «Щодо усунення порушень законодавства» висунута в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством та свідчить про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обовязкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи по суті зясовано, що вимоги Державної фінансової інспекції у Запорізькій області від 31.07.2015 № 08-06-14-14/4930 «Щодо усунення порушень законодавства» містять в собі пропозиції щодо усунення виявлених ревізією порушень чинного законодавства, зокрема шляхом і відшкодування збитків. Тому, наразі така вимога не може порушувати права позивача.

Суд звертає увагу на те, що питання про наявність порушення, наявність та розмір збитків тощо, мають бути досліджені судом при розгляді справи за позовом ДФІ в Запорізькій області до підконтрольної установи про стягнення коштів. В даному випадку, з урахуванням правової позиції Верховного Суду України вказані питання не можуть бути предметом дослідження по вказаній справі.

З наведених вище підстав, суд доходить висновку про необґрунтованість заявлених позивачем вимог, а відтак у задоволенні адміністративного позову слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на момент сплати судового збору позивачем у справі) під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

При зверненні до суду з адміністративним позовом, позивач сплатив суму судового збору за вимоги майнового характеру в розмірі 487 грн. 20 коп., що становить 10 відсотків ставки судового збору, а відтак решта суми судового збору підлягає стягненню з позивача пропорційно до відхиленої частини вимоги.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 4, 7 12, 14, 86, 158 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Служби автомобільних доріг у Запорізькій області до Державної фінансової інспекції у Запорізькій області треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору ПАТ «Уманьавтодор», ДП «Запорізький Облавтодор» Відкритого акціонерного товариства Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України», ДП «Укрдіпродор», ПАТ «Мостобуд», ТОВ «Бахчисарайське дорожньо-будівельне управління», ВБК «Ритм», ТОВ «Авто-М», АТ «Альпсервіс», ТОВ «Експертна група «Континент», ТОВ «Телекомінвестбуд», ТОВ «Маст-буд» про визнання неправомірною та скасування вимоги, - відмовити повністю.

Стягнути із Служби автомобільних доріг у Запорізькій області на користь Державного бюджету України 4 384,80 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.Я. Максименко