Справа № 2а-28/12/1370
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2012-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2012 р. Справа № 24853/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Заверухи О.Б., Ніколіна В.В.

за участі секретаря судових засідань: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 05 січня 2012 року про відмову в задоволенні клопотання про забезпечення адміністративного позову у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Головного управління юстиції у Львівській області, відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними дій та скасування постанов про накладення штрафу,

встановив:

03 січня 2011 року позивач ГУ ПФУ у Львівській області звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідачів ГУЮ у Львівській області, відділу ДВС ГУЮ у Львівській області, ППВР відділу ДВС ГУЮ у Львівській області в якому просив визнати протиправними дій відповідачів та скасувати постанови державного виконавця від 09.12.2011 року та від 16.12.2011 року ВП № 29790508 про накладення штрафу у розмірі 1020 грн. та 2040 грн..

Разом із даним позовом позивач заявив клопотання про забезпечення адміністративного позову шляхом заборони відповідачам вчиняти будь-які дії по виконанню постанов від 09.12.2011 року та від 16.12.2010 року ВП № 29790508 про накладення штрафу в розмірі 1020 грн. та 2040 грн., в тому числі: заборонити накладати штрафи, арешт на кошти або виставляти платіжні вимоги про списання коштів з рахунків Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, до набрання чинності судовим рішення по даному спору.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 05.01.2012 року в задоволенні цього клопотання відмовлено.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що при постановленні оскарженої ухвали судом не повно зясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, не надана належна оцінка аргументам наведеним у клопотанні та порушено норми матеріального і процесуального права, а тому просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою клопотання про забезпечення позову задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції постановляючи оскаржену ухвалу не надав належної оцінки обґрунтуванням того, що державний виконавець не взяв до уваги поважні причини, які ускладнюють та унеможливлюють виконання судового рішення, зокрема те, що листом від 22.11.2011 року № 6209/07-28 державного виконавця було повідомлено, що виконання судового рішення можливе тільки за наявності довідки про грошове забезпечення ОСОБА_2, видача якої поза компетенцією органів Пенсійного фонду. Тому, ГУ УПФУ у Львівській області просило зобовязати Львівський ОВК видати довідку про грошове забезпечення ОСОБА_2. Однак, як вважає позивач державний виконавець не взяв до уваги дані причини невиконання судового рішення та виніс оскаржені постанови про накладення штрафу.

У звязку з тим, що усі особи, які беруть участь в справі у судове засідання не зявилися, відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу прийшов до висновку, що позивачем не наведено конкретних доказів та належним чином не обґрунтовано підстави для забезпечення адміністративного позову та не надано жодного доказу, які б вказували на наявність очевидної небезпеки заподіяння значної шкоди правам та інтересам позивача.

Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КАС України суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Згідно із частинами 3 та 4 цієї ж статті, способами забезпечення адміністративного позову є зупинення дії рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються та заборона вчиняти певні дії.

Із змісту вимог наведеної статті вбачається, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співрозмірними заявленим позовним вимогам, безпосередньо повязаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Вирішуючи клопотання про забезпечення позову, суд повинен враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

При розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності звязку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності звязку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Із поданого клопотання про забезпечення адміністративного позову, суд апеляційної інстанції вбачає, що позивач як на підставу для забезпечення адміністративного позову посилається на те, що державним виконавцем не взято до уваги поважні причини невиконання судового рішення, а саме те, що виконання судового рішення можливе тільки за наявності довідки про грошове забезпечення ОСОБА_2, видача якої входить до виключної компетенції Львівського обласного військового комісаріату.

Однак, такі обставини не можуть бути підставою для забезпечення адміністративного позову, оскільки вони не вказують на існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам або інтересам позивача ні на те, що захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Крім цього, позивачем не наданого жодного доказу про те, що позивачем вчинені хоча б якісь дії спрямовані на звернення до Львівського обласного військового комісаріату з метою отримання вказаної вище довідки та виконання судового рішення.

Суд апеляційної інстанції під час вирішення даної апеляційної скарги враховує також практику Європейського суду з прав людини (рішення від 08.11.2005 року справа «Кечко проти України», від 29.06.2004 року справа «Жовнер проти України», від 29.06.2004 року справа «Півень проти України») в яких Європейський суд з прав людини вказує на те, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», також захищає і виконання остаточних та обовязкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін. Європейський суд з прав людини в даних рішеннях також вказує на те, що державний орган не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. Аргумент, що визначає відсутність коштів як «виняткові обставини», не може бути прийнято судом.

Таким чином, оцінюючи в сукупності наведене, приймаючи до уваги характер розглядуваного спору, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що заявлене позивачем клопотання про забезпечення адміністративного позову є не обґрунтованим та безпідставним.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання про забезпечення адміністративного позову, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. ст. ст. 117, 118, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 05 січня 2012 року про відмову в задоволенні клопотання про забезпечення адміністративного позову у справі № 2а-28/12/1370 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: О.Б. Заверуха

ОСОБА_3