Справа № 821/1993/15-а
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2015 р.м.ОдесаСправа № 821/1993/15-а

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції: Дубровна В.А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 23 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Цюрупинської районної державної адміністрації про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

01 липня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Цюрупинської районної державної адміністрації (далі - відповідач), у якому просила визнати дії незаконними та зобов'язати відповідача вчинити дії по встановленню відносно ОСОБА_1 статусу жертви нацистських переслідувань та визначити її статус як жертви нацистських переслідувань шляхом видачі відповідного посвідчення.

В обґрунтування позову зазначено, що 28.05.1943 року її матір ОСОБА_2 насильницькі вивезли на примусові роботи до Німеччини, де в період її утримання в фільтраційному таборі № 2604 в м. Галле (Німеччина) народила 14.05.1945 року ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_2), що встановлено постановою Херсонського окружного адміністративного суду 25.02.2015 р., яка набрала законної сили. Позивач зазначила, що оскаржувана відмова Управління соціального захисту населення Цюрупинської РДА з посиланням на те, що матір - ОСОБА_2 народила дитину після підписання акту про капітуляцію та її звільнення американськими військами 13.04.1945 р. не відповідає вимогам ч. 4 ст. 4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», а тому не може бути підставою для відмови у встановленні їй статусу жертви нацистського переслідування, як дитині, що народилась в місцях примусового тримання їх батьків. З посиланням на вказані обставини, позивач вважає що оскаржувані дії відповідача носять незаконний характер, чим порушуються її законні права та інтереси.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 23 липня 2015 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Відповідач надіслав до апеляційного суду заперечення, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 12.05.2015 р. до Управління соціального захисту населення звернулася ОСОБА_1 щодо встановлення статусу жертви нацистських переслідувань, як дитині, яка народилась в місцях примусового тримання їх батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт відповідно до абз. 4 ст. 4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань».

10.06.2015 р. Управління праці та соціального захисту населення Цюрупинської районної державної адміністрації листом за №2-2/2226 відмовило ОСОБА_1 у наданні такого статусу із посиланням на те, що відповідно до абзацу 4 статті 4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» особами, які належать до числа жертв нацистських переслідувань, є діти, які народилися в місцях примусового тримання їх батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт, проте згідно з архівною довідкою Державного архіву Хмельницької області від 28.02.2014 р. №К-186/01.01-14/2014 мати - ОСОБА_2 була звільнена американськими військами 13.04.1945 р., а гр. ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку, що дії Управління праці та соціального захисту населення Цюрупинської районної державної адміністрації є правомірними, оскільки, відсутнє документальне підтвердження факту народження ОСОБА_1 в місцях примусового тримання її матері в Німеччині, згідно з архівною довідкою Державного архіву Хмельницької області від 28.02.2014 р. №К-186/01.01-14/2014 мати - ОСОБА_2 була звільнена американськими військами 13.04.1945 р., а гр. ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року, проходила фільтрацію у Німеччині, що не відноситься до примусових робіт, визнаних ст. 1 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань».

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 року в м. Галле Німеччина, куди її матір ОСОБА_2 насильницькі вивезли на примусові роботи 28 травня 1943 року.

Згідно листа національного комітету Червоного хреста, довідок Міжнародної служби розшуку (MCP м. Бар Арользн Німеччина) з ITS-Архіву від 28.11.2013 року її матері ОСОБА_2 на біржі праці у м. Галле Німеччина був присвоєний статус «Острабайтер» і вона працювала у шахті з видобутку вугілля, на брикетній фабриці, офіціанткою в столовій для громадян СРСР у період з 09 червня 1943 року по 31 травня 1945 року.

13 квітня 1945 року була звільнена американськими військами. 06 липня 1945 року проходила фільтраційну перевірку у фільтраційному таборі №2604.

Зазначені обставини підтверджуються архівною довідкою Державного архіву Хмельницької області від 28.02.2014 №К-186/01.01-14/214.

Відповідно до ст. 1 Закону «Про жертви нацистських переслідувань» жертви нацистських переслідувань - особи, які в роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни постраждали від нацистських переслідувань з мотивів політичного, національного і релігійного характеру, ворожого ставлення до націонал-соціалізму.

Згідно із ст. 4 Закону «Про жертви нацистських переслідувань» особами, які належать до числа жертв нацистських переслідувань, є: колишні в'язні концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання та місць примусових робіт у роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни; особи, які були насильно вивезені з території колишнього Союзу РСР на примусові роботи на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом РСР, або на території окупованих ними інших держав; діти, які народилися в місцях примусового тримання їх батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт; діти партизанів, підпільників, інших учасників боротьби з націонал-соціалістським режимом у тилу ворога, яких у зв'язку з патріотичною діяльністю їх батьків було піддано репресіям, фізичним розправам, гонінням. До жертв нацистських переслідувань належать також особи, які у роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни були насильно вивезені з території інших держав, що після 1944 року увійшли до складу колишнього Союзу РСР, а також особи, які після звільнення з концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання та місць примусових робіт були переселені на територію України.

Як встановлено ч. 1 ст. 6 Закону «Про жертви нацистських переслідувань» держава забезпечує соціальний захист жертв нацистських переслідувань та їх громадських організацій шляхом надання пільг: колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, створених фашистською Німеччиною та її союзниками в період Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни, а також дітям, які народилися в зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - відповідно до статті 61 цього Закону; колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, які визнані інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, - відповідно до статті 62 цього Закону; колишнім в'язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання в період Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни; особам, які були насильно вивезені на примусові роботи на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом РСР, або на території окупованих Німеччиною інших держав; дітям партизанів, підпільників, інших учасників боротьби з націонал-соціалістським режимом у тилу ворога, яких у зв'язку з патріотичною діяльністю їх батьків було піддано репресіям, фізичним розправам, гонінням, - відповідно до статті 63 цього Закону; дружинам (чоловікам) померлих жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, - відповідно до статті 64 цього Закону; громадським організаціям жертв нацистських переслідувань - відповідно до статті 65 цього Закону.

Згідно ст. 5 Закону «Про жертви нацистських переслідувань» жертвам нацистських переслідувань видаються відповідні посвідчення замість раніше виданого посвідчення ветерана війни. Зразок посвідчення, порядок виготовлення і видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 Порядку виготовлення та видачі посвідчень, листів талонів на право одержання пільгових проїзних документів (квитків) жертвам нацистських переслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.09.2000 №1467, посвідчення видаються особам, які відповідно до Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» визнані такими, що належать до числа жертв нацистських переслідувань на підставі одного з таких документів: довідки, виданої органами служби безпеки, державними архівами, архівами МВС, Міноборони, архівними установами інших держав; довідки Військово-медичного музею колишнього СРСР (м. Санкт-Петербург); довідки Міжнародної служби розшуку Червоного Хреста; довідки з архівів-музеїв, утворених в місцях розташування колишніх фашистських концтаборів (Освенцім, Бухенвальд, Дахау, Маутхаузен, Равенсбрюк та інші), гетто та інших місцях примусового тримання і примусових робіт у роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни, а також архівів іноземних антифашистських організацій; довідки Комісії у справах колишніх партизанів Великої Вітчизняної війни 1941-1945 років при Верховній Раді України.

Як вбачається з матеріалів справи, факт народження ОСОБА_1 в Німеччині в місцях примусового тримання її матері вже було встановлено постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 25.02.2015 р. у справі №821/119/15, яке набрало законної сили.

На виконання цієї постанови до актового запису №07 від 14.05.1945 року про народження ОСОБА_1, складеного виконавчим комітетом Харківецької сільської Старосинявського району Хмельницької області, було внесено зміни місця народження - «м. Галле, Німеччина».

На підтвердження чого РДРАЦС Старосинявського районного управління юстиції у Хмельницькій області 17.04.2015 р ОСОБА_1 було видано свідоцтво народження серія НОМЕР_1 та паспорт громадянина України ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_1.).

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені, судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено обставини.

За таких обставин колегія суддів вважає, що факт народження позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 року в місцях примусового тримання її матері в м. Галле Німеччині встановлений Херсонським окружним адміністративним судом від 25.02.2015 р. і тому він не потребує повторного доказування.

З огляду на вищезазначене, а також на той факт, що мати у роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни була насильно вивезена з території колишнього Союзу PCP на примусові роботи на територію Німеччини, де під час перебування на примусових роботах народилася позивачка, підтверджується листом національного комітету Червоного хреста, довідками Міжнародної служби розшуку (MCP м. Бар Арользн Німеччина) повідомленням ITS-Архіву від 28.11.2013 з перекладом на державну мову про реєстрацію моєї матері - ОСОБА_2 на біржі праці у м. Галле Німеччина, про присвоєння їй статусу «Острабайтер», підтвердження від власника підприємства про працевлаштування іноземця, виданого Центральною Німеччиною XIV/ №465 на ім'я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 про працю у шахті з видобутку вугілля, на брикетній фабриці, офіціанткою в столовій для громадян СРСР у період з 09 червня 1943 року по 31 травня 1945 року, а також пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, колегія суддів вважає, що позивачка є особою, яка належить до числа жертв нацистських переслідувань, а тому відповідно до статті 6-1 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», вона має право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача про порушення судом першої інстанції під час розгляду справи положень ст. 5, ст. 6, ст. 6-1 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» та норм ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо повноти та об'єктивності розгляду справи спростовують висновки суду, оскільки при розгляді справи суд першої інстанції не повно з'ясував дійсні обставини справи, не дав належну оцінку наявним у справі доказам.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію не довів та не обґрунтував. В свою чергу позивач довів протиправність прийнятого відповідачем рішення.

Відповідно до ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи зазначене колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи спростовують правильність рішення суду.

Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 184, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 23 липня 2015 року - скасувати та прийняти нову постанову суду, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Цюрупинської районної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу жертви нацистських переслідувань, як дитині, яка народилась в місцях примусового тримання їх батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт відповідно до абз. 4 ст. 4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань протиправними.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Цюрупинської районної державної адміністрації встановити ОСОБА_1 статус жертви нацистських переслідувань та видати ОСОБА_1 посвідчення жертви нацистських переслідувань, яка має право на пільги, встановлені статтею 6-1 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.С.Золотніков

Суддя Ю.В.Осіпов