Справа № А9/381-07
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2012-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № А9/381-07 Головуючий у 1-й інстанції: Євграфова Є.П.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

"02" серпня 2012 р. м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Іванківської міжрайонної державної податкової інспекції Київської області на постанову Господарського суду Київської області від 03 грудня 2007 року в адміністративній справі за позовом Іванківської міжрайонної державної податкової інспекції Київської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лікеро-горілчаний завод «Тетерів», Товариства з обмеженою відповідальністю «Тетерів»про визнання договору таким, що укладений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

Іванківська міжрайонна державна податкова інспекція Київської області звернулась до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лікеро-горілчаний завод «Тетерів», Товариства з обмеженою відповідальністю «Тетерів»про визнання договору таким, що укладений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, стягнення коштів.

Постановою Господарського суду Київської області від 03 грудня 2007 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленою постановою, Іванківська міжрайонна державна податкова інспекція Київської області подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити адміністративний позов.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції -скасуванню в частині з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між ТОВ «Лікеро-горілчаний завод «Тетерів»та ТОВ «Тетерів»05.10.2006 року був укладений договір поставки товарів (обладнання та будівельні матеріали) за № 5/10/1, відповідно до умов якого ТОВ «Тетерів»зобовязався передати у власність ТОВ «Лікеро-горілчаний завод «Тетерів»товарно-матеріальні цінності (обладнання та будівельні матеріали), а ТОВ ««Лікеро-горілчаний завод «Тетерів»прийняти товарно-матеріальні цінності у свою власність та оплатити їх.

Сторони по договору виконали в повному обсязі взяті на себе зобовязання, а саме, ТОВ «Тетерів»передав у власність ТОВ «ЛГЗ «Тетерів»товарно-матеріальні цінності (обладнання та будівельні матеріали), а ТОВ «ЛГЗ «Тетерів»прийняв товарно-матеріальні цінності у власність та оплатив їх шляхом перерахування через АТ «Банк Велес»грошових коштів на розрахунковий рахунок в розмірі 18 876 911 грн. 64 коп., в тому числі ПДВ 3 146 151 грн. 94 коп.

Іванківська міжрайонна державна податкова інспекція Київської області посилається на те, що договір укладений відповідачами є таким, що укладений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства та просить стягнути 18 876 911 грн. 64 коп. на користь держави. Між тим, зазначає на те, що проведення робіт по розширенню цеху по виробництву алкогольної, безалкогольної продукції та спиртосховища заборонено ст. 16 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та їх відповідність чинному законодавству, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 16 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи»визначено перелік видів діяльності, заборонені у зоні гарантованого добровільного відселення, а саме у зоні гарантованого добровільного відселення забороняється: будівництво нових, розширення діючих підприємств, безпосередньо не пов'язаних із забезпеченням радіоекологічного, соціального захисту населення, а також умов його життя та праці; будь-яка діяльність, що погіршує радіоекологічну ситуацію; природокористування, яке не відповідає вимогам норм радіаційної безпеки; внесення пестицидів, гербіцидів, отрутохімікатів без спеціального дозволу відповідних органів Кабінету Міністрів України; залучення школярів, учнів і студентів до робіт, які можуть негативно вплинути на стан їх здоров'я.

Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України, розширення підприємства та будівництво нових потужностей складають організаційно господарські відносини, які належать до сфери управління господарською діяльністю і здійснюються органом управління підприємством та субєктом організаційно господарських повноважень.

Факт розширення підприємства є дію, яка виражається з однієї сторони у рішенні власника підприємства та зустрічному рішенні субєкта організаційно господарських повноважень, тому це не може вважатись самостійною діяльністю підприємства як юридичної особи субєкта господарювання.

Частиною першою статті 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Пунктами 2.11, 2.12 Положення про затвердження фінансування та державне кредитування капітального будівництва, що здійснюється на території України, яке затверджене спільним наказом Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України та Комітетом у справах містобудування і архітектури України №127/201,173 від 23.09.96 р. та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 10.10.1996 р. за № 588/1613 визначено, що до розширення діючих підприємств відноситься будівництво додаткових виробництв на діючому підприємстві (споруді), а також будівництво нових і розширення існуючих окремих цехів та обєктів основного, підсобного і обслуговуючого призначення на території діючих підприємств або на площах, що до них прилягають з метою створення додаткових або нових виробничих потужностей; до розширення діючих підприємств відноситься також будівництво філій та виробництв, що входять до їх складу, які після введення в експлуатацію не будуть знаходитись на самосійному балансі; до реконструкції діючих підприємств відноситься переобладнання діючих цехів та обєктів основного, підсобного та обслуговуючого призначення, як правило без розширення існуючих будівель і споруд основного призначення, повязане з удосконаленням виробництва та підвищенням його техніко-економічного рівня на основі досягнень науково-технічного прогресу та здійснюване в цілому з метою збільшення виробничих потужностей, поліпшення якостей та для зміни номенклатури продукції головним чином без збільшення чисельності працівників при одночасному поліпшенні умов їх праці та охорони навколишнього природного середовища.

З матеріалів справи вбачається, що згідно акту № 801 приймання виконаних робіт за січень 2007 року за формою КБ-2в, що був підписаний між ТОВ «Лікеро-горілчаний завод «Тетерів»та ТОВ «Авангард», обєктом робіт є реконструкція виробничого приміщення ТОВ ЛГЗ «Тетерів». Придбані товарно-матеріальні цінності були використані ТОВ ЛГЗ «Тетерів»для проведення реконструкції, що підтверджується актом № 801 приймання виконаних робіт за січень 2007 року, актом прийому-передачі будівельних матеріалів до договору № 21 від 10.10.2006 року та звітом про використані матеріали на реконструкцію виробничих приміщень ТОВ «ЛГЗ «Тетерів».

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посилання позивача щодо розширення виробництва з використанням товару придбаного за оспорюваним договором є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Приписами статті 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правовим наслідком оспорюваного договору є передача від ТОВ «Тетерів»товарно-матеріальних цінностей у власність ТОВ «Лікеро-горілчаний завод «Тетерів»та отримання від останнього оплати за них. Зазначені дії відповідачів є безпосередніми вчинками і були спрямовані для виконання господарських зобовязань по договору.

Відповідачі виконали свої господарські зобовязання по договору поставки за № 5/10/1 від 05.10.2006 року належним чином.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посилання позивача на укладення договору з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, а саме, для проведення робіт по розширенню цеху, що заборонено законодавством, є безпідставним, оскільки ДПІ помилково ототожнено мету укладання договору (придбання у власність товарів з одного боку, та отримання коштів з іншого), з метою подальшого використання придбаного товару покупцем, що не є одним і тим самим.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав вважати укладений відповідачами договір нікчемним є правильним.

Водночас, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував того, що вимоги про визнання недійсною угоди, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, не можуть бути предметом позову.

Питання недійсності господарських зобов'язань та застосування відповідних санкцій врегульовані Господарським кодексом України.

Відповідно до статті 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Наведену норму слід застосовувати з урахуванням того, що відповідно до ст. 228 Цивільного кодексу України правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, - нікчемним. Як зазначено у ч. 2 ст. 215 ЦК України визнання судом такого правочину недійсним не вимагається. Тому позови податкових органів про визнання такого правочину недійсним судовому розгляду не підлягають.

У таких випадках органи державної податкової служби на підставі п. 11 ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» вправі звертатись до судів із позовами про стягнення в доход держави коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність.

Отже, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд закриває провадження в ній.

З огляду на вищевикладене, судова колегія скасовує рішення суду першої інстанції та закриває провадження у справі в частині позовних вимог Іванківської міжрайонної державної податкової інспекції Київської області щодо визнання укладеного відповідачами договору таким, що укладений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

В решті постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 195, 196, 198, 200, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И ЛА :

Апеляційну скаргу Іванківської міжрайонної державної податкової інспекції Київської області задовольнити частково.

Постанову Господарського суду Київської області від 03 грудня 2007 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання договору таким, що укладений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства - скасувати.

Провадження у справі в зазначеній частині - закрити.

В іншій частині постанову Господарського суду Київської області від 03 грудня 2007 року залишити без змін.

Повний текст ухвали виготовлений 07 серпня 2012 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Хрімлі О.Г.

Судді: Ганечко О.М.

ОСОБА_3