Справа № 2а-5691/11/1470
Суддя: Желєзний І. В.
Дата ухвалення: 2011-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

2а-5691/11/1470

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

15.11.2011 р. Справа № 2а-5691/11/1470

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Желєзного І.В. за участю секретаря судового засідання Салової І.О. розглянувши адміністративну справу

ВСТАНОВИВ:

Вважаючи підстави (несплата контрагентами податку на додану вартість, отриманого в ціні товару, до бюджету) прийнятого рішення надуманими та бездоказовими, позивач просив про задоволення позову.

Відповідач позов не визнав, зазначивши про порушення позивачем п.200.1, п.200.4, п.200.6, п.200.17 ПК України, яке полягає в формуванні податкового кредиту по господарським операціям з контрагентами, які не сплатили податок, отриманий в ціні товару, до бюджету, та повторного заявлення підприємством до бюджетного відшкодування суми від’ємного значення ПДВ за лютий 2011 року.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог. Доводи відповідача про правомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення були предметом судового дослідження та визнані судом безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до п.200.1 статті 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов’язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно п.200.2 статті 200 ПК України, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Положеннями п.200.4 статті 200 ПК України визначено: якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від’ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від’ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України сумі податкового зобов’язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг.

Відповідно до п.200.6. статті 200 ПК України, платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов’язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. У разі прийняття такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних звітних (податкових) періодів.

Приписами п. 200.17. ст.200 ПК України визначено, що джерелом сплати бюджетного відшкодування (у тому числі заборгованості бюджету) є доходи Державного бюджету України. Забороняється обумовлювати або обмежувати виплату бюджетного відшкодування наявністю або відсутністю доходів, отриманих від цього податку в окремих регіонах України.

Відповідно до п.209.5 ст.209 ПК України платник податку, який придбаває сільськогосподарські товари/послуги в сільськогосподарського підприємства, який обрав спеціальний режим оподаткування, має право збільшити податковий кредит на суму сплаченого (нарахованого) податку в загальному порядку.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов’язань, власному капіталі підприємства. Таким чином визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Первинним документом є документ, якій містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов’язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Дані правові норми визначають, що до складу витрат, на підставі яких може бути сформованих податкових кредит, можуть бути віднесені витрати, що безпосередньо пов’язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва та реалізацією продукції, робіт, послуг, які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності та підтверджені належними та достатніми первинними документами.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Первинним документом є документ, якій містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Платник податку, який придбаває сільськогосподарські товари/послуги в сільськогосподарського підприємства, який обрав спеціальний режим оподаткування, має право збільшити податковий кредит на суму сплаченого (нарахованого) податку в загальному порядку.

При розгляді справи встановлено, що в період з 24.03.2011 по 29.04.2011 ДПІ проведено документальну виїзну перевірку ФГ «Органік сістемс» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок в установі банку за лютий 2011 року, яка виникла за рахунок від’ємного значення з ПДВ, що декларувалось в вересні 2009 року та в період з 01.08.2010 по 30.09.2010. За результатами перевірки контролюючим органом встановлено порушення суб’єктом господарювання п.200.1, п.200.4,п.200.6, п.200.17, статті 200 ПК України, зокрема зазначено про завищення ФГ „Органік Сістемс” заявленої суми бюджетного відшкодування у розмірі 694417 грн. (за лютий 2011 року).

В ході перевірки встановлено, що контрагенти позивача (Новопетрівська філія СТОВ ім.Шевченка «Агросвіт», ВАТ «Інгулецький», ПСП «Агрофірма Роднічок», ПП «Роксолана», ТОВ «ЮлИгС-МС», СК «Радянська земля») по господарським операціям з якими позивачем сформовано суму бюджетного відшкодування, не сплатили податок на додану вартість, отриманий в ціні товару (послуг) до бюджету.

При цьому, всі підприємства з якими ФГ «Органік Сістемс»мало господарські відносини і заявило суми на відшкодування ПДВ, а саме Новопетрівська філія СТОВ ім. Шевченка «Агросвіт», ВАТ «Інгулецький», ПСП «Агрофірма Роднічок», ПП «Роксолана», ТОВ «ЮлИгС-МС», СК «Радянська земля», є сільгоспвиробниками, які мають статус платників податку на додану вартість спеціального режиму, згідно якого накопичений цими підприємствами ПДВ взагалі не сплачують до бюджету, а залишають його собі на спеціальних рахунках, що підтверджено також відповідачем та перевірялось ФГ «Органік Сістемс»при укладені правочинів. Водночас ЗУ «Про податок на додану вартість», що був чинним до 01.01.2011 року та ПК України не містять жодного обмеження щодо включення до податкового кредиту ПДВ, сплаченого у складі ціни постачальникам, що фактично не сплачують ПДВ до бюджету, зокрема постачальникам-сільгосппідприємствам, які перебувають на спеціальному режимі оподаткування. Навпаки, згідно п.209.5 ст.209 ПК України платник податку, який придбаває сільськогосподарські товари/послуги в сільськогосподарського підприємства, який обрав спеціальний режим оподаткування, має право збільшити податковий кредит на суму сплаченого (нарахованого) податку в загальному порядку. До того ж, п.200.4 ст.200 ПК України встановлено, що визначальним критерієм для отримання права на бюджетне відшкодування є фактична сплата ПДВ саме постачальнику товарів (робіт, послуг). А згідно п. 200.17. ст..200 ПК України, джерелом сплати бюджетного відшкодування (у тому числі заборгованості бюджету) є доходи Державного бюджету України. Забороняється обумовлювати або обмежувати виплату бюджетного відшкодування наявністю або відсутністю доходів, отриманих від цього податку в окремих регіонах України.

Таким чином, господарські операції, що були обумовлені з боку позивача та його контрагентів, які в свою чергу є добросовісними платниками податку на додану вартість, діловою метою, мали реальний характер і фактично ними виконані.

Судження контролюючого органу, який не оспорює реальність вчинених господарських операцій, наявність необхідних первинних документів формування податкового кредиту та перебування контрагентів позивача на спеціальному режимі оподаткування (відповідно до якого сульгоспвиробники використовують кошти ПДВ в власній господарській діяльності), про завищення підприємством податкового кредиту, в зв’язку з тим, що в ланцюгах постачання безпосередніх контрагентів (другий, третій ланцюги постачання) є недобросовісні суб’єкти господарювання, які не сплачували податки до бюджету.

Для віднесення відповідних сум податків, сплачених в ціні товару, до податкового кредиту в розумінні ПК УКраїни не передбачається умова відслідкування та контролю платником ПДВ (добросовісним набувачем товару, послуг та ін.) реальної сплати цих сум до бюджету учасниками кгосподарських операцій, а тим більше контрагентами безпосереніх контрагентів позивача.

Чинним законодавством на сторону в господарському зобов’язанні не покладено обов’язок з’ясування обставин сплати податків та зборів контрагентом.

До того ж, суб’єкт господарювання (добросовісний учасника угод та господарських операцій) не наділений можливістю контролю (навіть за власною ініціативою) за сплатою податків іншими суб’єктами підприємницької діяльності. Для відшкодування з бюджету податку на додану вартість Закон не передбачає обов’язкової умови фактичного надходження цих сум до бюджету (тим більше підприємствами, що перебуваються на спеціальному режимі опдаткування). Якщо контрагент не виконав свого зобов’язання зі сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, оскільки юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ст.61 Конституції України). Зазначена обставина (недобросовісність учасника угоди щодо спали податків та зборів) не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру податкового кредиту та фактичного здійснення господарських операцій.

Доводи відповідача про те, що сума від’ємного значення за лютий 2011 року раніше заявлялась підприємством до бюджетного відшкодування в частині, що була предметом судового дослідження, також не знайшла підтвердження в судовому засіданні.

Таким чином, відповідач, який є суб’єктом владних повноважень, в правовідношенях, що були предметом судового дослідження, діяв не на підставі та не в спосіб, що передбачені законами України, без з дотримання принципу рівності перед законом та без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані дії, що є підставою для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені витрати з Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 70-71, 86, 122,138, 158-163 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Фермерського господарства «Органік сістемс» 3(три) гривні 40 копійок в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів в порядку ст. 186 КАС України.

Суддя І. В. Желєзний