Справа № 804/14091/14
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 вересня 2015 рокусправа № 804/14091/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І. Щербака А.А.

за участю секретаря судового засідання: Спірічева Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» та Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів, на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року у справі №804/14091/14 за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів (далі відповідач, СДПІ) про скасування податкового повідомлення-рішення від 18 серпня 2014 року №.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року адміністративний позов задоволено частково. Судом визнано протиправним та скасоване оскаржене податкове повідомлення-рішення в частині 378 505,19 грн., в тому числі 252 336,79грн суми завищення бюджетного відшкодування та 126 168,40 грн. штрафних санкцій. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати постанову суду від 16 жовтня 2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В свою чергу, відповідач також подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог. В скарзі йдеться про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне зясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, невірне застосування судом норм права, що регулюють спірні правовідносини. Відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представники позивача у судовому засіданні підтримали доводи та обґрунтування апеляційної скарги позивача, наполягали на її задоволенні. Щодо вимог апеляційної скарги відповідача прохали залишити скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог без змін.

Представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги відповідача. При цьому, проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечував.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а скаргу позивача необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що фахівцями СДПІ було проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питання правомірності нарахування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за березень 2014 року, за результатами якої складено акт №30/28-01-51-03/00191000.

Згідно висновків акту під час перевірки встановлено: на порушення пункту 11, 23 підрозділу 2 розділу ХХ, пп.14.1.18 п.14.1 ст.14, ст.22, 44.1, п.44.6 ст.44, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.201.10 ст.201, п.198.1, п.198.3, 198.4, 198.5, п.198.6 ст. 198, п.200.1, п.200.3, п.200.4 ст. 200, п.201.1, п.201.2, п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України ПАТ ПІВДГЗК завищено суму заявленого бюджетного відшкодування за березень на суму 1 887 956, 68 грн..

18.08.2014року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування за березень 2014 року на суму 1887956,68грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 943978,34грн..

Вважаючи прийняте рішення протиправним, позивач звернувся до суду з вимогами про його скасування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині прийнятого судом рішення про задоволення позовних вимог та скасування оскарженого податкового повідомлення-рішення на суму 252 336,79грн завищення бюджетного відшкодування та 126 168,40грн. штрафних санкцій, враховуючи наступне.

Щодо висновків податкового органу про завищення позивачем податкового кредиту в розмірі 228 377,18 грн. по операціям з ТОВ Прогрессор та ТОВ Крост.

Судом було встановлено, що між позивачем (замовник) та ТОВ Прогрессор (виконавець) 27.08.2013 року було укладено договір підряду № 2013/у/ОГЭ/1071, предметом якого є надання послуг з технічного обслуговування систем охоронно-пожежної сигналізації і автоматизованої пожежної сигналізації.

В березні 2014 року між сторонами здійснювались господарські операції, на підтвердження чого надано рахунки від 17.03.2014 року №№ 203, 195, податкові накладні від 17.03.2014 року №№ 24, 33, акти здачі-прийняття робіт № 1071/69, № 1071/85,86, відповідно до яких позивачеві було надано послуг на загальну суму 1054,12 грн. в т.ч. ПДВ 175,69 грн..

Сума податку на додану вартість в розмірі 175,69 грн. була включена позивачем до суми податкового кредиту за березень 2014 року.

Також, у березні 2014 року позивачем включено до податкового кредиту суму сплаченого ПДВ у розмірі 228 201,49 грн. (податкова накладна № 2 від 18.02.2014 року), по взаємовідносинах між позивачем та ТОВ Крост, відповідно до умов договору підряду від 17.12.2013 року № 2013/д/УКС/1487, предметом якого є надання послуг з капітального ремонту басейну фізкультурно-оздоровчого комплексу ПАТ ПІВДГЗК.

Висновок податкового органу про завищення позивачем податкового кредиту в березні 2014 року на суму 228 377,18 грн. ґрунтується на тому, що віднесені позивачем витрати на ремонт та технічне обслуговування обєктів соціальної інфраструктури, невиробничих основних засобів не використовуються в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

Склад витрат та порядок їх визначення передбачені статтею 138 Податкового кодексу України.

Позивачем надано до суду як первинні бухгалтерські документи, так і всі інші документи, якими оформлені вказані операції, на підтвердження їх реальності. У податкового органу заперечень з приводу належного оформлення вказаних документів не виникало. Також, позивачем надані документи, що підтверджують отримання позивачем доходу від діяльності фізкультурно-оздоровчого комплексу ПАТ ПІВДГЗК.

Отже, є вірними висновки суду щодо неправомірності визначення податковим органом суми завищення податкового кредиту в розмірі 228 377,18 грн.

Окрім того, висновки податкового органу про завищення позивачем податкового кредиту в розмірі 23959,61 грн. за рахунок не проведення коригування податкового кредиту при списанні кредиторської заборгованості судом вважаються необґрунтованими, а включення вказаної суми до податкового повідомлення-рішення 18.08.2014 року № НОМЕР_1 є протиправним, так як податковим законодавством не передбачено коригування податкового кредиту у разі списання безнадійної кредиторської заборгованості.

Щодо формування податкового кредиту по операціям позивача з ТОВ Литпром та операціям, повязаним з реалізацією металобрухту.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції стосовно того, що обовязок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), позаяк саме він є субєктом, який зменшує суму податкового зобовязання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету, на суму податкового кредиту, визначеного постачальником.

Будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення платником податків господарської операції і, якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Судом досліджувалися надані позивачем первинні документи по взаємовідносинам з ТОВ Литпром.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 12.12.2012 року між позивачем (покупець) та ТОВ Літпром Кривбас (постачальник) укладено договір поставки № 1770, предметом якого є постачання товару.

На підтвердження факту виконання умов вказаного договору позивачем зокрема надано податкову накладну № 1 від 13.03.2014 року, відповідно до якої позивачем придбано товар (вал тихоходний Z=66 m=20 крес.3519.10.03.101) на загальну суму 33 360,00 грн. в т.ч. ПДВ в розмірі 5 560 грн..

01.11.2013 року між позивачем (замовник) та ТОВ Літпром Кривбас (виконавець) укладено договір про надання послуг № 2013/У/ОГЭ/1327, предметом якого є надання послуг з проведення випробувань та вимірювання електрообладнання на обєктах ТОВ ПІВДГЗК.

На підтвердження факту виконання умов вказаного договору позивачем надано податкову накладну № 2 від 24.03.2014 року, в якій відображено вартість наданої послуги (випробування, вимірювання обєктів електрообладнання на обєктах Товариства) в розмірі 62 440,80 грн. в т.ч. ПДВ 10 406,80 грн..

09.12.2013 року між позивачем (замовник) та ТОВ Літпром Кривбас (підрядник) укладено договір підряду № 2013/д/ОГМ/1436, предметом якого є виконання капітального ремонту технологічної секції № 11 РОФ № 2.

На підтвердження факту виконання умов вказаного договору позивачем, зокрема, надано податкову накладну № 4 від 28.03.2014 року, в якій відображено вартість послуги - капітальний ремонт секції № 11 РОФ-2 у розмірі 487 773,60 грн. в т.ч. ПДВ 81 295,60 грн..

11.12.2013 року між позивачем (замовник) та ТОВ Літпром Кривбас (підрядник) укладено договір підряду № 2013/д/ОГМ/1460, предметом якого є виконання капітального ремонту технологічної секції № 11 РОФ № 2.

На підтвердження факту виконання умов вказаного договору позивачем надано податкову накладну № 3 від 28.03.2014 року, в якій відображено вартість послуги - капітальний ремонт секції № 11 РОФ-2 у розмірі 21720,00 грн. в т.ч. ПДВ 3 620,00 грн..

Також позивачем надавалися копії специфікацій, актів приймання виконаних робіт, платіжних доручень, тобто копії всіх первинних документів, які були дослідженні і податковим органом в ходів перевірки.

Загальна сума податку на додану вартість склала 100 882,40 грн. та була включена до податкового кредиту за березень 2014 року.

Відповідно до укладених позивачем з ТОВ Літпром Кривбас договорів вбачається, що надання послуг повинно було здійснюватись на обєктах ПАТ, безпосередньо розміщених на його території. Враховуючи специфіку діяльності позивача, контрольно-пропускний режим на територію підприємства, наявність постійної охорони (ТОВ Сокол - КР), позивачем жодним чином не доведено факт присутності на території підприємства працівників ТОВ Літпром Кривбас, які повинні були виконувати ремонті роботи на обєктах позивача, не зазначено, яким чином особи потрапляли на територію підприємства, яким засобами здійснено ремонті роботи, як потрапляли матеріали для виконання зазначених робіт, чи було залучено автотранспорт чи інші супутні засоби для їх здійснення, оскільки відповідно до умов вищевказаних договорів ремонті роботи здійснюються підрядником власними засобами (пропан-бутан, круги відрізні, шліфувальні,зварювальні апарати, домкрати, лебідки тощо).

До матеріалів справи не долучено доказів наявності перепусток для працівників ТОВ Літпром Кривбас, заявок на оформлення таких перепусток, допусків на виконання робіт та перепусток на перевезення вантажу, оскільки відсутність таких перепусток є підставою для притягнення підрядника до матеріальної відповідальності, визначеної самими ж сторонами у додатках до договорів.

У звязку з відсутністю перепусток, заявок на оформлення перепусток, допусків на виконання робіт неможливо встановити, працівниками якого підприємства надавались послуги на території ПАТ.

Таким чином, позивачем не спростовано доводів податкового органу про відсутність реального змісту господарських операцій позивача з ТОВ Літпром Кривбас. Висновки про завищення податкового кредиту в березні 2014 року на суму 100 882,40 грн. по операціям з ТОВ Літпром Кривбас є обґрунтованими, а тому податкове повідомлення-рішення в цій частині скасуванню не підлягало.

Колегія суддів вважає вірними і висновки суду про завищення позивачем податкового кредиту в березні 2014 року на суму 7 909,24 грн. у звязку зі здійсненням операцій, визначених пп.2 розділу ХХ Податкового кодексу України (операцій з постачання брухту чорних металів, звільнених від оподаткування).

Так, встановлено та сторонами не заперечувалося, що позивачем у березні 2014 року здійснювалась реалізація металобрухту, отриманого в результаті власного виробництва. До виконання робіт з різки, навантаження металобрухту було залучено ТОВ Дорводгазбуд, ПП Монтаж.Буд.Інвест, ТОВ Техбудальянс, яким було сплачено грошові кошти за надані послуги з урахуванням суми податку на додану вартість у розмірі 7 909,24 грн..

Відповідно до підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України операції з постачання брухту чорних металів звільненні від оподаткування.

Відповідно до п.198.4 ст. 198 ПК передбачено, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

В дослідженій та зазначеній частині рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині встановленого завищення позивачем суми заявленого бюджетного відшкодування за березень 2014року в розмірі 1 526828,25грн. та правомірності прийняття в цій частині оскарженого податкового повідомлення-рішення.

Так, відмовляючи в цій частині у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції будував свої висновки на тому, що, якщо податковий орган зменшує суму від'ємного значення суми ПДВ, платник податків має право оскарження податкового повідомлення-рішення. Право у платника податків щодо використання цієї суми у наступних податкових періодах, так і у податкового органу щодо зменшення даної суми в особовій картці платника податків виникають лише після набрання законної сили судовим рішенням.

Суд вказав, що позивачем безпідставно включено до суми податкового кредиту за березень 2014 року суму в розмірі 1526828,25 грн., оскільки правомірність використання даної суми не підтверджена рішенням суду, що набрало законної сили.

З матеріалів справи вбачається, що 18.04.2014 року позивачем було подано до податкового органу податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2014 року (№ НОМЕР_2), в якій сума позитивного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту відображена у рядку 18 та складає 4293160 грн..

Також з матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем проводилась документальна позапланова виїзна перевірки ПАТ ПІВДГЗК з питання правомірності нарахування відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за лютий 2014 року, за результатами якої складено акт від 25.04.2014 року № 14/28-01-51-03/00191000.

На підставі акту перевірки податковим органом 15.05.2014 року було винесено податкові повідомлення-рішення №000255103 про зменшення суми бюджетного відшкодування у розмірі 985 619,56грн., штрафна санкція 492809,78 грн. та № НОМЕР_3 щодо зменшення відємного значення податку на додану вартість у розмірі 1 526 828,25 грн..

Зазначені податкові повідомлення-рішення оскаржено позивачем в судовому порядку. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.06.2014 року податкові повідомлення-рішення скасовані, проте рішення суду не набрало законної сили.

Пунктом 200.6 ст.200 Податкового кодексу України передбачено, що платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частину зменшення податкових зобовязань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті.

Відповідно до норм ст.. 56 ПК України станом на дату проведення перевірки, за результатами якої складено акт та прийняте оскаржуване у цій справі податкове повідомлення-рішення, контролюючий орган був обізнаний про те, що сума, що визначена позивачу згідно висновків попереднього акту від 25.04.2014 року № 14/28-01-51-03/00191000 є неузгодженою.

Оскільки норми податкового законодавства не містять заборони декларування відємного значення з ПДВ без урахування висновків податкового органу, які не набули статусу обовязкових до їх узгодження в установленому законом порядку, обовязок платника податків врахувати суми зменшення ПДВ у наступних податкових періодах виникає лише після узгодження таких, зокрема шляхом набрання законної сили судовим рішенням, яким би було встановлено правомірність рішення контролюючого органу про зменшення розміру відємного значення суми ПДВ.

Відтак, позивач мав право відображати у податковій звітності суму залишку відємного значення у наступних податкових періодах у період оскарження ним рішення контролюючого органу про зменшення суми залишку відємного значення суми податку на додану вартість.

Оскільки податковим органом не доведено правомірності висновків, що стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягали задоволенню.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржене позивачем податкове повідомлення-рішення № від 18.08.2014року підлягає скасуванню в частині визначеної податковим органом суми завищення бюджетного відшкодування в розмірі 1526828,25грн. (та відповідно зменшення на цю суму бюджетного відшкодування) та нарахування санкцій у сумі 763414,12грн, а не лише в частині, що задовольнив суд першої інстанції.

Таким чином, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід скасувати лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо скасування оскарженого податкового повідомлення-рішення в частині зменшення податковим органом суми бюджетного відшкодування в розмірі 1526828,25грн. та нарахування санкцій у сумі 763414,12грн, задовольнивши позов в цій частині.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 198, ст.ст. 202, 205, 207 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» - задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року у справі № 804/14091/14 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення № від 18 серпня 2014 року в частині визначеної суми завищення бюджетного відшкодування за березень 2014р. в розмірі 1526828,25грн. та нарахування санкцій у сумі 763414,12 грн. та прийняти нове рішення, задовольнивши в цій частині позовні вимоги.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів № від 18 серпня 2014 року в частині визначеної суми завищення бюджетного відшкодування за березень 2014р. в розмірі 1526828,25грн. та нарахування санкцій у сумі 763414,12 грн..

В решті постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року у справі № 804/14091/14 залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 09.10.2015р..

Головуючий: Н.П. Баранник

Суддя: Н.І. Малиш

Суддя: А.А. Щербак