Справа № 805/14698/13-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна

Донецький окружний адміністративний суд

У Х В А Л А

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНИОН-углегазодобича» м. Сніжне

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника у судовому засідання не з’явився, через канцелярію суду надав заяву відповідно до якої зазначив про неможливість надання суду витребуваних документів, оскільки фінансові та бухгалтерські документи по фінансово – господарській діяльності підприємства були знищені у зв’язку з бойовими діями в м. Сніжне та просив суд розглянути справу без участі представника підприємства.

Представник позивача про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 263 КАС України суд розглядає питання про відстрочення або розстрочення виконання, в десяти денний строк у судовому засіданні з повідомленням державного виконавця або сторони виконавчого провадження, що звернулися із поданням (заявою), та осіб, які беруть участь у справі, та у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Суд зазначає, що відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку пов’язується з об’єктивними, непереборними, іншими словами виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення в повному обсязі. Вказані обставини, можуть мати, як суб’єктивний так і об’єктивний характер, але повинні бути єдині в своїй суті – ускладнювати виконання рішення або робити його неможливим.

Слід зазначити, що рішення суду за своєю суттю є актом органу судової влади, який наділено силою закону, що робить його обов’язковим до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами на всій території України. Іншими словами, набираючи законної сили судовий акт наділяється примусово-владним характером, що вимагає від сторін виконавчого провадження та органів державної виконавчої служби вжиття всіх необхідних заходів до його негайного, повного та належного виконання. За таких обставин надання боржнику відстрочення та розстрочення виконання судового рішення є виключною мірою оскільки може суттєво послабити його силу.

Водночас, оскільки заява про відстрочення та розстрочення виконання судового рішення розглядається за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, заявник повинен надати суду докази в підтвердження обставин, що ускладнюють чи унеможливлюють виконання рішення суду.

Тобто, на відповідача покладається обов’язок доказування перед судом наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення суду та доведення, що в ситуації, яка склалася присутній саме винятковий випадок, коли необхідно задовольнити заяву про відстрочення виконання постанови адміністративного суду.

Як вбачається з матеріалів справи, заявником в обґрунтування заяви про відстрочення виконання судового рішення не надано доказів, які б вказував на неможливість його виконання, або підтверджував наявність обставин, які ускладнюють таке виконання.

Крім того суд зазначає, що відповідачем не надано суду жодного доказу про добровільне виконання рішення суду, яке було прийнято ще 28.11.2013 року.

Відповідно до статті 3 Положення про Пенсійний фонд України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1261 від 24.10.2007 року Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, основними завданнями якого є: участь у формуванні і реалізації державної політики у сфері пенсійного забезпечення та соціального страхування; керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; забезпечення збирання та акумулювання внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, ведення їх обліку; призначення (перерахунок) пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та підготовка документів для їх виплати; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством; ефективне та цільове використання коштів, удосконалення методів фінансового планування, звітності та системи контролю за витрачанням коштів.

Бюджет Пенсійного фонду України утворюється саме за рахунок страхових внесків підприємств, установ, організацій, обов’язкових страхових внесків громадян, також підприємства й організації, працівники яких мають право на пільгову пенсію, відшкодовують фактичні витрати на виплату та доставку пільгових пенсій.

Борги підприємств з невідшкодованих Пенсійному фонду коштів зменшують поповнення бюджету Пенсійного фонду України та ставлять під загрозу своєчасне та повне отримання пенсії соціальній категорії громадян.

Суд зазначає, що а ні позивачем, а ні відповідачем не надано суду доказів звернення відповідачем до управління Пенсійного фонду України про надання розстрочення або відстрочення сплати заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, а також рішення, яке може бути прийнято за результатом розгляду такої заяви з урахуванням повноважень наданих управлінням Пенсійного фонду України.

Також суд зазначає, що відповідно до ст. 263 КАС України до суду із заявою про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення повинна звернутись особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження. В цієї частині відсутній вибір заявника клопотання. Заявником повинна бути особа, яка бере участь у справі та є стороною виконавчого провадження.

Підтвердженням такої точки зору є перше речення ч. 2 ст. 263 КАС України, яким встановлено, що суд розглядає питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням державного виконавця або сторони виконавчого провадження, що звернулися із поданням (заявою), та осіб, які беруть участь у справі, та у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Як вбачається з наведеного, законодавець відокремив осіб, що звернулись із поданням (заявою), визначив їх як державного виконавця та сторону виконавчого провадження.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що для вирішення питання про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення потрібна наявність виконавчого провадження, яка підтверджується постановою державного виконання про відкриття виконавчого провадження.

Суду не надано доказів відкриття виконавчого провадження по стягненню заборгованості на виконання Постанови Донецького окружного адміністративного суду від 28.11.2013 року по даній справі.

Відсутність таких доказів є підставою для відмови у задоволенні заяви про надання відстрочення або розстрочення виконання судового рішення.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд –

УХВАЛИВ:

Ухвалу може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Олішевська B.В.