Справа № 2а-0770/2689/12
Суддя: Шешеня О.М.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 жовтня 2015 рокум. Ужгород№ 2a-0770/2689/12

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шешеня О.М.

при секретарі Куля Т.Т.

за участю:

позивача: Комунальне підприємство "Виробниче управління водопровідного - каналізаційного господарства м.Ужгорода", представник - ОСОБА_1;

відповідача: Державна податкова інспекція у м. Ужгороді Головного управління ДФС у Закарпатської області, представник - ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Комунального підприємства "Виробниче управління водопровідного - каналізаційного господарства м.Ужгорода" до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління ДФС у Закарпатської області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство "Виробниче управління водопровідного - каналізаційного господарства м.Ужгорода" (далі - позивач) звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатської області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20.08.2012 року за №/1389/15-02/03344326/4035 та №/1390/15-02/03344326/4035.

В судовому засіданні відповідача - Державну податкову інспекцію у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатської області було замінено на правонаступника - Державну податкову інспекцію у м. Ужгороді Головного управління ДФС у Закарпатської області (далі - відповідач).

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві та в поданій заяві про часткову зміну (доповнення) підстав позову (а.с. 140-143, 185-187) зокрема, в судовому засіданні представник позивача вказував на те, що 06.08.2012 року позивач отримав примірник Акту перевірки №1616/15-2 від 31.07.2012 року "Про результати проведення документальної невиїзної перевірки". На підставі даного Акту перевірки №1616/15-02 від 31.07.2012 року відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення від 20.08.2012 року за №/1389/15-02/03344326/4035 та №/1390/15-02/03344326/4035. Як зазначав представник позивача, підставою для нарахування штрафних санкцій було порушення позивачем вимог п.203.2 ст.203 Податкового кодексу України (далі - ПК України), однак, розмір штрафних санкцій був застосований відповідачем у відповідності до ст.126 ПК України, отже з порушенням вимог пункту 7 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України. Зокрема, статтею 203 ПК України визначено, що порушенням є саме невиконання обов'язку щодо самостійної сплати суми податкового зобов'язання у строки, встановлені ПК України, однак відповідачем було застосовано до позивача штрафні санкції за кожний окремий випадок часткової сплати кожного з трьох прострочених податкових зобов'язань. Представник позивача вказував в судовому засіданні, що згідно до Акту перевірки №1616/15-02 від 31.07.2012 року, позивачем самостійно не було сплачено узгодженої суми грошового зобов'язання протягом строків, визначених ПК України, а саме: згідно трьох податкових декларацій (за березень 2011 року, за квітень 2011 року і травень 2011 року), відтак, мали місце факти трьох порушень, за які слід було застосувати відповідальність у розмірах, встановлених пунктом 7 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, тобто, загальна сума застосованих штрафних санкцій повинна була складати не більше 3-х грн. Також, за несвоєчасну сплату позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість (далі - ПДВ), згідно до декларації за березень 2011 року, відповідачем вже була застосована штрафна санкція, у відповідності до Акту перевірки №566/15-2 від 07.03.2012 р. "Про результати проведення документальної невиїзної перевірки" та податкового повідомлення-рішення № від 23.03.2012 р. Разом з тим, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2015 р. у справі №807/242/14 та ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2015 р. у справі 2а-0770/543/11 було встановлено, що 22.05.2013 р. постановою Львівського Апеляційного адміністративного суду у справі №13990/12/9104 було визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення відповідача №/0/1655/03344326/10057 від 20.04.2006 р., №/1/2879/03344326/16803 від 23.06.2006 р., №/2/3294/15-0/03344326/21995 від 10.08.2006 р., згідно яких було застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції в розмірі 50% на загальну суму 430630,12 грн. за порушення граничного строку сплати узгодженого зобов'язання з ПДВ. Дані штрафні санкції стали узгодженими згідно до постанови Львівського апеляційного господарського суду від 27.02.2007 р. (справа №7/369-2006), яка в подальшому була скасована ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.10.2009 р. (справа №К-7796/07), а справа була передана на новий розгляд. Дана сума штрафних санкцій була сплачена позивачем 10.07.2008 року, однак відповідач не зменшив нарахування податкових зобов'язань, у зв'язку з визнанням даних податкових повідомлень-рішень неузгодженими, у відповідності до ухвали Вищого адміністративного суду України від 27.10.2009 р. та не перерахував сплачені позивачем кошти в сумі 430630,12 грн. в рахунок наступних зобов'язань за календарними строками виникнення податкових зобов'язань з ПДВ. Вище наведений факт змінив строки затримки сплати усіх послідуючих узгоджених податкових зобов'язань. Також, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2015 р. (справа №807/242/14) були встановлені обставини щодо порушень при веденні облікової картки платника ПДВ, які призвели до штучної затримки своєчасності сплати узгоджених податкових зобов'язань та завищеного нарахування штрафних санкцій. Разом з тим, ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2014 р. (справа №2а-0770/742/12) було встановлено протиправність дій відповідача, а саме: порушення вимог пункту 7 підрозділу 10 розділу XX ПК України по нарахуванню штрафної санкції у розмірі більше 1 грн. за порушення граничних строків сплати узгодженого податкового зобов'язання з ПДВ за березень 2011 року. Представник позивача наголошував в судовому засіданні, в Наказі від 30.07.2012 р. № 612 "Про проведення перевірки суб'єкта господарювання" та в Акті перевірки №1616/15-02 від 31.07.2012 р. відповідач посилається на рішення суду про розстрочення №2а-1662/10 від 20.01.2012 р., а також, та на рішення відповідача про розстрочення податкового боргу №18 від 29.03.2013 року, однак даних рішень не існує. Позивач не був належним чином повідомлений відповідачем і про проведення перевірки до початку її здійснення, відтак не міг реалізувати надані йому законодавством України права під час перевірки. Виходячи з вище викладеного, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.08.2012 року за №/1389/15-02/03344326/4035 та №/1390/15-02/03344326/4035.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо задоволення позову в повному обсязі, з підстав викладених в наданих письмових запереченнях та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи наступним. Зокрема, 31.07.2012 року відповідачем було складено Акт №1616/15-02 про результати проведення документальної невиїзної перевірки своєчасності сплати позивачем податкового зобов'язання по ПДВ, на підставі якого прийнято податкові повідомлення-рішення від 20.08.2012 року за №/1389/15-02/03344326/4035 та №/1390/15-02/03344326/4035. Представник відповідача наголошував в судовому засіданні, що податковим повідомленням-рішенням за № від 23.03.2012 р., на яке посилається позивач, відповідачем було застосовано штрафну санкцію за несвоєчасну сплату самостійно узгодженого зобов'язання по ПДВ згідно податкової декларації №19044 від 21.03.2011 року та частково по податковій декларації № від 19.04.2011 року. Також, представник відповідача зазначав, що позивачем вже оскаржувалися в судовому порядку правомірність дій відповідача щодо проведення перевірки, результати якої відображено в Акті №1616/15-02 від 31.07.2012 року. Зокрема, постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.12.2012 року (справа №2а-0770/2515/12) дії відповідача щодо проведення даної перевірки було визнано протиправними. Однак, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2014 року постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.12.2012 року (справа №2а-0770/2515/12) було скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог позивача було відмовлено, а дії відповідача по проведенню перевірки було визнано законними та правомірними. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.06.2015 року постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2014 року було залишено без змін. Верховний Суд України ухвалою від 10.09.2015 року відмовив позивачеві у відкритті провадження, у зв'язку з тим, що Вищий адміністративний суд України вірно зазначив, що документальну невиїзну перевірку позивача проведено відповідачем на підставі наказу, копію якого із письмовим повідомленням про дату, час та місце проведення такої перевірки було направлено на адресу позивача. Також, до позивача було правомірно застосовано відповідачем штрафну санкцію за порушення ст. 126 ПК України, оскільки повне закінчення об'єктивної сторони правопорушення, за яке було застосовано штрафні санкції, відбувалося з березня по липень 2012 року, а саме в момент сплати декларації за 2011 рік, а не в момент закінчення граничного строку сплати зобов'язання, відтак дане правопорушення є триваючим, а отже, момент вчинення даного правопорушення і є моментом сплати грошового зобов'язання. Таким чином, граничний термін сплати податкового зобов'язання є моментом виникнення податкового обов'язку, а не моментом вчинення правопорушення. Отже, відповідачем правомірно застосовано штрафну санкцію до позивача у розмірі 20 % від сплаченої суми. Також, зміни в облікову картку позивача були внесені 19.02.2010 року на підставі акту інвентаризації від 19.02.2010 року №22. Відтак, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно зясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачем на підставі наказу від 30.07.2012 року №612 "Про проведення перевірки суб'єкта господарювання" (а.с. 7), у відповідності до повідомлення від 30.07.2012 року №3458/10/15-02 (а.с. 8) було проведено документальну невиїзну перевірку позивача, результати, якої відображено в Акті №1616/15-2 від 31.07.2012 року (а.с. 10).

Зокрема, даною перевіркою було встановлено порушення позивачем п. 203.2 ст. 203 ПК України, а саме: порушено строки сплати (перерахування) ПДВ за період березень 2011 року, березень 2012 року та квітень 2012 року, рішення ОДПС про розстрочення податкового боргу №18 від 29.03.2012 року, рішення суду про розстрочення №2а-1662/10 від 20.01.2012 року, уточнюючого розрахунку № від 30.03.2012 року (а.с. 10).

У відповідності до п. 126.1 ст. 126 ПК України відповідачем було здійснено розрахунок штрафних санкцій за порушення строку сплати (перерахування) податків (а.с. 10-13).

На підставі Акту перевірки №1616/15-02 від 31.07.2012 року відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення від 20.08.2012 року за №/1389/15-02/03344326/4035 на суму штрафних санкцій в розмірі 87766,54 грн. (15) та за №/1390/15-02/03344326/4035 на суму штрафних санкцій в розмірі 0,50 грн. (18).

У відповідності до наказу від 30.07.2012 року №612 "Про проведення перевірки суб'єкта господарювання" вбачається, що документальна невиїзна перевірка позивача буде проведена щодо дотримання строків сплати (перерахування) ПДВ по декларації з ПДВ за березень 2011 року - квітень 2012 року, рішення ОДПС про розстрочення податкового боргу №18 від 29.03.2012 року, рішення суду про розстрочення №2а-1662/10 від 20.01.2012 року, уточнюючого розрахунку № від 30.03.2012 року (а.с. 7). Також, в Акті перевірки №1616/15-02 від 31.07.2012 року відповідачем зазначено, що документальна невиїзна перевірка позивача щодо дотримання строків сплати (перерахування) ПДВ була проведена на підставі наступних документів: картки особового рахунку платника, березень 2011 року, березень 2012 року, квітень 2012 року, рішення ОДПС про розстрочення податкового боргу №18 від 29.03.2012 року, рішення суду про розстрочення №2а-1662/10 від 20.01.2012 року, уточнюючого розрахунку № від 30.03.2012 року (а.с. 10).

Разом з тим, суд констатує наступне: у відповідності до матеріалів справи та в ході судового засідання було встановлено, що рішення ОДПС про розстрочення податкового боргу за №18 від 29.03.2012 року та рішення суду про розстрочення №2а-1662/10 від 20.01.2012 року, на які посилається відповідач в наказі від 30.07.2012 року №612 та в Акті перевірки №1616/15-02 від 31.07.2012 року і на підставі яких була проведена перевірка, не існують. Також, представником відповідача не було надано суду жодних доказів на підтвердження існування вище зазначених рішень, а саме: рішення ОДПС про розстрочення податкового боргу за №18 від 29.03.2012 року та рішення суду про розстрочення №2а-1662/10 від 20.01.2012 року, на підставі яких відповідачем проводилася документальна невиїзна перевірка позивача. Натомість, в матеріалах справи міститься рішення відповідача від 29.03.2012 року №5 про розстрочення податкового боргу (а.с. 23) та рішення відповідача від 30.03.2012 року №11 про розстрочення податкового боргу (а.с. 27).

Відтак, з вище викладеного вбачається, що дана документальна невиїзна перевірка позивача щодо дотримання строків сплати ПДВ проводилася відповідачем на підставі двох неіснуючих документів.

Згідно до 203.1 ст. 203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

У відповідності до п. 203.2 ст. 203 ПК України платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зокрема, у відповідності до постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2015 р. справа №876/6114/14 (в Закарпатському окружному адміністративному суді справа №807/242/14) (а.с. 144-147) та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2015 р. у справі №876/661/15 (в Закарпатському окружному адміністративному суді справа №2а-0770/543/11) (а.с. 148-151) вбачається, що 22.05.2013 року постановою Львівського Апеляційного адміністративного суду у справі №13990/12/9104 було визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем щодо позивача, а саме: за №/0/1655/03344326/10057 від 20.04.2006 року, за №/1/2879/03344326/16803 від 23.06.2006 року, №/2/3294/15-0/03344326/21995 від 10.08.2006 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 50% на загальну суму 430630,12 грн. за порушення граничного строку сплати узгодженого зобов'язання з ПДВ. Дані штрафні санкції стали узгодженим податковим зобов'язанням після ухвалення постанови Львівського апеляційного господарського суду від 27.02 2007 року у справі №7/369-2006, яка в подальшому була скасована ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.10.2009 року (справа №К-7796/07), а дана справа була передана на новий розгляд до Закарпатського окружного адміністративного суду. Відтак, дана сума була сплачена позивачем 10.07.2008 року в ході виконання постанови Кабінету Міністрів України №440, у відповідності до платіжного доручення №52 від 10.07.2008 року Однак, відповідачем не було зменшено нарахування податкових зобов'язань, у зв'язку із скасуванням, а відповідно і визнанням неузгодженими податкових повідомлень-рішень за №/0/1655/03344326/10057 від 20.04.2006 року, за №/1/2879/03344326/16803 від 23.06.2006 року, №/2/3294/15-0/03344326/21995 від 10.08.2006 року, згідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 27.10.2009 року (справа №К-7796/07).

Відтак, оскільки дані зобов'язання по податковим повідомленням-рішенням №/0/1655/03344326/10057 від 20.04.2006 року, за №/1/2879/03344326/16803 від 23.06.2006 року, №/2/3294/15-0/03344326/21995 від 10.08.2006 року, були сплачені позивачем, таким чином відповідач з моменту винесення ухвали Вищого адміністративного суду України від 27.10.2009 року (справа №К-7796/07), зобов'язаний був перерахувати сплачені позивачем кошти у сумі 430630,12 грн. в рахунок наступних за календарними строками виникнення податкових зобов'язань з ПДВ. Даний факт має вплив на строки затримки сплати усіх наступник узгоджених податкових зобов'язань, в тому числі і тих, своєчасність сплати яких перевірялася відповідачем під час перевірки 31.07.2012 року та за наслідками якої були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 20.08.2012 року за №/1389/15-02/03344326/4035 та №/1390/15-02/03344326/4035. Однак, як було встановлено в судовому засіданні відповідачем не було цього зроблено.

В судовому засіданні судом було встановлено, що 25.09.2015 року сторонами проводилася звірка облікової картки позивача, як платника ПДВ за 2010 рік.

Зокрема, представник відповідача в судовому засіданні вказував на те, що факт неузгодженості податкових зобов'язань згідно податкових повідомлень-рішень №/0/1655/03344326/10057 від 20.04.2006 р., №/1/2879/03344326/16803 від 23.06.2006 р., №/2/3294/15-0/03344326/21995 від 10.08.2006 р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 50% на загальну суму 430630,12 грн. у зв'язку з прийняттям ухвали Вищого адміністративного суду України від 27.10.2009 р. було відображено відповідачем в обліковій картці позивача 19.02.2010 р. на підставі Акту інвентаризації №22 від 19.02.2010 р. (а.с. 202). Разом з тим, як вбачається з Акту інвентаризації №22 від 19.02.2010 р. - в ньому нічного не зазначено про ухвалу Вищого адміністративного суду України від 27.10.2009 року по справі №К-7796/07.

У відповідності до абз. 3 п. 87.1 ст. 87 ПК України сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Згідно до п. 87.9 ст. 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2015 року у справі №876/6114/14 (в Закарпатському окружному адміністративному суді справа №807/242/14) (а.с. 144-147) були встановлені обставини щодо допущення порушень відповідачем при веденні облікової картки позивача, які призвели до штучної затримки своєчасності сплати узгоджених податкових зобов'язань та завищеного нарахування штрафних санкцій. Зокрема, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2015 року у справі №876/6114/14 (в Закарпатському окружному адміністративному суді справа №807/242/14) (а.с. 144-147) були встановлені обставини щодо неправомірного зарахування відповідачем в рахунок плати податкового зобов'язання за квітень 2011 року суми в розмірі 442728,00 грн. всупереч вимогам ст.87 ПК України, оскільки реальна узгоджена сума податкового зобов'язання з ПДВ за квітень 2011 року (з урахуванням уточнюючих розрахунків від 31.05.2011 р. та 03.06.2011 р.) складає 288238,00 грн. Отже, розмір несвоєчасно сплаченого податкового зобов'язання за квітень 2011 року та всі наступні податкові періоди є завищеним на 154490,00 грн.

Також, в мотивувальній частині постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2015 р. у справі №876/6114/14 зазначено, що відповідач не зменшив нарахування податкових зобов'язань у зв'язку з визнанням неузгодженими зобов'язань згідно податкових повідомлень-рішень №/0/1655/03344326/10057 від 20 квітня 2006 року, №/1/2879/03344326/16803 від 23 червня 2006 року, №/2/3294/15-0/03344326/21995 від 10 серпня 2006 року датою прийняття ухвали Вищого адміністративного суду України від 27 жовтня 2009 року по справі №К-7796/07, а здійснив інші незрозумілі дії іншою датою, які за своїм змістом відмінні від дій по відображенню неузгодженими податкових зобов'язань згідно податкових повідомлень-рішень, здійснивши при цьому незаконне нарахування пені на значні суми. Натомість, суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого висновку, відповідачем було відображено в картці особового рахунку платника факт визнання даних зобов'язань неузгодженими з моменту винесення ухвали Вищого адміністративного суду України від 27 жовтня 2009 року по справі №К-7796/07. Жодного доказу на підтвердження такого висновку в матеріалах справи не міститься (а.с. 147).

Разом з тим, ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2014 року у справі №4746/14/876 (в Закарпатському окружному адміністративному суді справа №2а-0770/742/12) (а.с. 152-156) було встановлено протиправність дій відповідача, а саме: порушення вимог пункту 7 підрозділу 10 розділу XX ПК України по нарахуванню штрафної санкції у розмірі більше 1 грн. за порушення граничних строків сплати узгодженого податкового зобов'язання з ПДВ за березень 2011 року, що було предметом перевірки також і у відповідності до Акту перевірки від 31.07.2012 року №1616/15-02 (а.с. 10), за результатами якої прийняті оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення.

Зокрема, як було встановлено ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2014 року у справі №4746/14/876 (в Закарпатському окружному адміністративному суді справа №2а-0770/742/12) декларація за березень 2011 року була подана позивачем 19.04.2011 року, а граничний строк сплати податкових зобов'язань по даній декларації склав 30.04.2011 року (а.с. 156). Відтак, порушення позивачем п.203.2 ст.203 ПК України були вчинені відповідно по закінченню вказаної дати, а саме: 30.04.2011 року (а.с. 156).

Відтак, судовими рішеннями, а саме: постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2015 р. у справі №876/6114/14 та ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2015 р. у справі №876/661/15 було встановлено, що відповідач не зменшив нарахування податкових зобов'язань датою прийняття ухвали Вищим адміністративним судом України від 27.10.2009 року по справі №К-7796/07, у зв'язку з визнанням податкових повідомлень-рішень за №/0/1655/03344326/10057 від 20.04.2006 року, за №/1/2879/03344326/16803 від 23.06.2006 року, за №/2/3294/15-0/03344326/21995 від 10.08.2006 року - неузгодженими. Зокрема, Львівським апеляційним адміністративним судом було досліджено копії відповідних судових рішень по даній справі та копії облікової картки позивача, також, за 4-й квартал 2009 року, в якій не здійснено відповідачем жодної операції датою прийняття ухвали Вищого адміністративного суду України від 27.10.2009 року.

Як вбачається з облікової картки позивача (а.с. 204-210), відповідач, стверджуючи, що зменшив податковий борг на суму податкових повідомлень-рішень №/0/1655/03344326/10057 від 20.04.2006 р., №/1/2879/03344326/16803 від 23.06.2006 р., №/2/3294/15-0/03344326/21995 від 10.08.2006 р., додатково нарахував цією ж датою пеню, при тому, що пеня за несвоєчасну сплату цих в послідуючому неузгоджених податкових зобов'язань вже була ним нарахована, коли позивачем було сплачено податковий борг з ПДВ.

Також, представник відповідача в своїх поясненнях, як на підтвердження правомірності прийняття відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, посилається на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2014 року, якою було скасовано постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.12.2012 року (адміністративна справа №2а-0770/2515/12) та прийнято нову постанову, якою було відмовлено в задоволенні адміністративного позову позивача до відповідача про визнання протиправними дій та скасування наказу. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.06.2015 року постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2014 року залишено без змін, а ухвалою Верховного Суду України від 10.09.2015 року відмовлено позивачеві у відкритті провадження. Разом з тим суд констатує, що предметом розгляду та прийняття рішення по адміністративній справі №2а-0770/2515/12 були саме дії відповідача по проведенню 31.07.2012 року документальної невиїзної перевірки позивача, в частині порушення вимог ст.ст. 78, 79 ПК України, ч. 2 ст. 19 Конституції України, а також дії відповідача по складанню додатку 1 до Акту №1616/15-2 від 31.07.2012 року (а.с. 49-52, 71-73), відтак, позивачем не оскаржувалися податкові повідомлення-рішення від 20.08.2012 року за №/1389/15-02/03344326/4035 та №/1390/15-02/03344326/4035. Таким чином, предметом розгляду адміністративної справи №2а-0770/2515/12 не була законність та правомірність прийнятих відповідачем саме по суті податкових повідомлень-рішень від 20.08.2012 року за №/1389/15-02/03344326/4035 та №/1390/15-02/03344326/4035.

У відповідності до пункту 7 підрозділу 10 розділу XX ПК України штрафні санкції за порушення податкового законодавства за період з 1 січня по 30 червня 2011 року застосовуються у розмірі не більше 1 гривні за кожне порушення.

Відповідно до Додатку №1 до Акту №1616/15-02 від 31.07.2012 року Розрахунок ШС містить штрафні санкції у розмірі 20% сум сплаченого податкового зобов'язання за березень 2011 року, за квітень 2011 року, за травень 2011 року (дві останні включені в рішення ОДПС про розстрочення податкового боргу №18 від 29.03.2012 року та рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу №2а-1662/10 від 20.01.2012 року) (а.с. 11-12).

Разом з тим, декларація за березень 2011 року була подана позивачем 19.04.2011 року,

декларація за квітень 2011 року була подана позивачем 19.05.2011 року, декларація за травень 2011 року була подана позивачем 17.06.2011 року, а граничні строки сплати податкових зобов'язань за даними деклараціями складали відповідно 30.04.3011 року, 30.05.2011 року та 30.06.2011 року. Таким чином, порушення податкового законодавства, передбачене п.203.2 ст.203 ПК України, були вчинені відповідно по закінченню вказаних дат, а саме: 30.04.2011 року, 30.05.2011 року та 30.06.2011 року.

Відтак, оскільки підставою для нарахування позивачеві штрафних санкцій стало порушення саме вимог п.203.2 ст.203 ПК України, однак, в супереч вимогам пункту 7 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, розмір штрафних санкцій був застосований відповідачем у відповідності до ст.126 ПК України.

Таким чином, у відповідності до п.203.2 ст.203 ПК України встановлено, що порушенням є саме невиконання обов'язку щодо самостійної сплати суми податкового зобов'язання у строки, встановлені ПК України. Однак, відповідач застосував штрафні санкції за кожний окремий випадок часткової сплати кожного з трьох прострочених податкових зобов'язань.

Відповідно до ст.126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відтак, позивачем самостійно не було сплачено узгодженої суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених п.203.2 ст.203 ПК України, згідно трьох податкових декларацій, а саме: за березень, квітень і травень 2011 року, отже мали місце факти трьох порушень, за які слід було застосувати відповідальність у розмірах, встановлених пунктом 7 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, оскільки порушення податкового законодавства виникли за деклараціями, поданими у період з 01.01.2011 р. по 30.06.2011 р.

Згідно до п. 56.21 ст. 56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відтак, відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень від 20.08.2012 року за №/1389/15-02/03344326/4035 та №/1390/15-02/03344326/4035.

На підставі вище вказаного суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, позовні вимоги підтверджено належними та допустимими доказами.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 19, 94, 104-106, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Комунального підприємства "Виробниче управління водопровідного - каналізаційного господарства м.Ужгорода" до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління ДФС у Закарпатської області - задовольнити.

2. Визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.08.2012 року за №/1389/15-02/03344326/4035.

3. Визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.08.2012 року №/1390/15-02/03344326/4035.

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь Комунального підприємства "Виробниче управління водопровідного - каналізаційного господарства м. Ужгорода" (вул. Митна, буд. 1, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) витрати зі сплати судового збору в сумі 877,67 (вісімсот сімдесят сім гривень шістдесят сім копійок) грн.

5. Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

СуддяОСОБА_3

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 13 жовтня 2015 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 19 жовтня 2015 року.