Справа № 804/8609/15
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2015 р. Справа № 804/8609/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

при секретарі судового засідання Панченко Я.І.

за участю представників сторін:

від позивача : ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу №404 від 13.05.2015р., -

ВСТАНОВИВ:

13.07.2015р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулася з адміністративним позовом до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 15.09.2015р., просить визнати протиправним та скасувати наказ відповідача № 404 від 13.05.2015р. про проведення документальної позапланової перевірки позивача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.05.2015р. позивачем був отриманий наказ №404 від 13.05.2015р. про проведення документальної позапланової перевірки позивача, який був прийнятий ДПІ на підставі п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78, п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України. Позивач не погоджується із оспорюваним наказом, вважає безпідставними посилання відповідача у наказі на п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України посилаючись на те, що на запити ДПІ про надання пояснень та документальних підтверджень за всіма господарськими операціями позивача за 2012-2014рр., які були отримані позивачем у березні, квітні 2015р., позивачем у встановлені законодавством терміни були надані пояснення у повному обсязі, які з точки зору останнього, пояснювали, чому позивач не може надати відповідні документи з огляду на те, що норми п.291.2 ст.291, п.296.1, п.296.2 ст.296 Податкового кодексу України передбачають обовязок ведення позивачем лише книги обліку доходів, тому позивач не надала документи, які запитувались Дніпродзержинською ОДПІ, оскільки їх наявність не є обовязковою. Позивач також вказує, що не погоджується із тим, що перевірка була призначена «у звязку з порушенням податкового законодавства фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2А.», оскільки позивачу невідомі ніякі перевірки його діяльності до 13.05.2015р., які б фіксували такі порушення. Окрім того, позивач не погоджується із питаннями, визначеними в оспорюваному наказі, які повинні бути предметом перевірки, а саме: «своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2012р. по 31.12.2014р.» з огляду на те, що позивач знаходиться на спрощеній системі оподаткування та згідно ст.297.1 Податкового кодексу України звільняється від нарахування, сплати та подання податкової звітності, зокрема, з податку на доходи фізичних осіб, крім того, відповідно до п.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» позивач як платник єдиного податку звільняється від сплати єдиного соціального внеску, зокрема і як пенсіонер за віком. Також позивач зазначив, що податковим органом проігноровано норми п.3 Прикінцевих положень Закону України №71-VІІІ від 28.12.2014р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», якими визначено, що проведення податковим органом перевірки відносно позивача можливе лише за наявності дозволу Кабінету Міністрів України, заявки субєкта господарювання щодо його перевірки, рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Представники позивача у судових засіданнях 29.07.2015р. та 25.09.2015р. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився без поважної причини, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином 16.07.2015р., 21.07.2015р., 12.08.2015р. у відповідності до вимог ст. 35, 38 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується наявними в матеріалах справи звітом електронного відправлення від 16.07.2015р., довідкою від 20.07.2015р. та поштовими повідомленнями від 21.07.2015р. та від 12.08.2015р. (а.с. 24-25, 27, 47).

05.08.2015р. відповідач надав до канцелярії суду письмові заперечення на позов, у яких просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що при проведенні співставлення сум доходу по податковій декларації платника єдиного податку ФОП ОСОБА_3 за 2012-2014р.р. та відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України було встановлено взаємовідносини з приватними нотаріусами ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які провадяться незалежну професійну діяльність та є платниками податків на загальних підставах, та, позивач, при здійсненні господарської діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування не має права надавати послуги платникам податку, які перебувають на загальній системі оподаткування. На підставі зазначеного вище, позивачу 09.04.2015р. було направлено лист запит про надання пояснень та документального підтвердження від 06.04.2015р. №8899/10/04-03-17-04-16, однак позивач відповідних пояснень та документів не надала, у звязку з чим керівником Дніпродзержинської ОДПІ на підставі п.п78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України був прийнятий оспорюваний наказ про проведення документальної позапланової перевірки позивача №404 від 13.05.2015р. та повідомлення, які були отримані особисто позивачем 22.05.2015р. (а.с. 36-37).

Згідно до ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду без поважних причин, розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи наведене, належне повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи, строки розгляду та вирішення справи, встановлені ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе вирішити спір за відсутності представника відповідача за наявними у справі доказами з урахуванням наданих письмових заперечень на позов відповідно до вимог ч. 4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Із наявних наданих сторонами документів судом у ході судового розгляду справи були встановлені наступні обставини у справі.

ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець 05.02.2001р. за адресою: 51911, АДРЕСА_1 та є платником єдиного податку, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 19.10.2011р., копією Свідоцтва платника єдиного податку серія А №685947 (а.с. 17-18).

Згідно даних копії свідоцтва платника єдиного податку з 01.01.2012р. позивачем обрано ставку єдиного податку - 15% за видами господарської діяльності здавання в оренду власного немайнового майна; надання секретарських послуг та послуг з перекладу (а.с. 18).

12.03.2015р. та 06.04.2015р. податковою інспекцією на підставі ст.ст. 20, 73 Податкового кодексу України на адресу позивача були направлені запити за №5326/04-03-17-04-16 та № 8899/10/04-03-17-04-16 про надання пояснень та документального підтвердження (а.с.10-11,41, 45).

Вказані запити були отримані позивачем 12.03.2015р. та 11.04.2015р., що підтверджується копією поштового повідомлення та відміткою про отримання на запити від 12.03.2015р. та 11.04.2015р. відповдіно (а.с.42, 45).

Позивачем 20.03.2015р. та 20.04.2015р. були надані відповіді на вищевказані запити податкової інспекції за змістом яких позивачем відповідачеві було відмовлено в наданні інформації та її документального підтвердження з підстав незаконності вимог (а.с.12-13, 43-44).

13.05.2015р. податковою інспекцією на підставі п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78, п.79.2 ст.79, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України було прийнято наказ №404 «Про поведення документальної позапланової перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2А.» з 29.05.2015р. по 05.06.2015р. з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2012р. по 31.12.2014р. (а.с.8,38).

Вказаний наказ був отриманий позивачем 22.05.2015р., що підтверджується позивачем у позові та відміткою про отримання наказу позивачем (а.с. 4,38).

Позивач вважає, що наказ №404 від 13.05.2015р. є незаконним, просить визнати його протиправним та скасувати посилаючись на те, що законні підстави для проведення такої перевірки відсутні через те, що позивач не є ні платником на доходи фізичних осіб, ні платником єдиного внеску, перебуває на спрощеній системі оподаткування, є платником лише єдиного податку та веде лише книгу обліку доходів і витрат, при цьому, Закон України №71-VІІІ від 28.12.2014р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» проведення перевірок субєктів господарювання заборонено, що було проігноровано відповідачем.

Заслухавши представників позивача, які брали участь у судових засіданнях, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові, виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно п. 79.2 ст.79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що контролюючий орган має право на проведення перевірок за умови не надання платником податку на запит контролюючого органу пояснення та документального підтвердження протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту та за умови прийняття керівником контролюючого органу відповідного наказу про проведення перевірки та вручення його платнику податків.

Так, як встановлено у ході судового розгляду справи, а також і підтверджено наявними в матеріалах справи документами, контролюючим органом у звязку із наявною у податкового органу інформації при проведенні співставлення сум доходу позивача за 2012-2014р.р. та відомостей з центральної бази даних встановлені були взаємовідносини з приватними нотаріусами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є платниками податків на загальних підставах, тоді як позивач є платником єдиного податку ІІ групи та не має права надавати послуги платникам податку, які перебувають на загальній системі оподаткування, що підтверджується копією службової записки (а.с. 40).

У звязку з вищевказаною інформацією та встановленими розбіжностями, податковою інспекцією були направлені запити про надання пояснень та документального підтвердження на адресу позивача, які були отримані позивачем та на вказані запити були надані позивачем відповіді про відмову у наданні документів, що підтверджують взаємовідносини позивача з вищевказаними приватними нотаріусами про що свідчать копії наявних в матеріалах справи відповідей на запити (а.с. 43-44).

За таких обставин та враховуючи, що позивачем було відмовлено в наданні пояснень та підтверджуючих документів на запити контролюючого органу, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість прийняття оспорюваного наказу про призначення перевірки позивача у відповідності до вимог ст.78,79 Податкового кодексу України.

Окрім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача про визнання протиправним та скасування оспорюваного наказу, суд виходить із того, що зі змісту оспорюваного наказу видно, що строк проведення перевірки за оспорюваним наказом уже сплинув, отже, оспорюваний наказ вичерпав свою дію та, у такому випадку, не призводить до захисту прав і обовязків позивача.

Частина 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В той же час, і ч.1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України на позивача покладено обовязок довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Як встановлено судом у ході судового розгляду справи контролюючим органом у межах його повноважень був прийнятий оспорюваний наказ з дотриманням вимог ст.75,78,79 Податкового кодексу України на підставі наявної у податкового органу інформації щодо виявлених розбіжностей між сумами доходу позивача, відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України, а також у звязку з відмовою позивача щодо надання підтверджуючих документів.

В той же час, представниками позивача не було наведено жодних підстав та не надано жодних доказів на підтвердження доводів позивача про незаконність прийняття відповідачем оспорюваного наказу з урахуванням норм ст.75,78,79 Податкового кодексу України та з урахуванням того, що на момент звернення до суду з цим позовом дію оспорюваного наказу було вичерпано.

При цьому, судом не можуть бути прийняті до уваги та покладені в основу даного судового рішення доводи представників позивача про те, що позивач не є платником єдиного внеску, не є платником податку на доходи фізичних осіб, з огляду на те, що такі твердження є необґрунтованими, так як згідно до ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08.07.2010 платником єдиного соціального внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Є безпідставним посилання представників позивача і на те, що Законом України №71-VІІІ від 28.12.2014р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» обмежено проведення перевірок субєктів господарювання з огляду на те, що п. 3 Прикінцевих положень вказаного Закону передбачено, що вказані обмеження не поширюються з 01.01.2015р. на перевірки субєктів господарювання щодо повноти нарахування та сплати єдиного соціального внеску.

З огляду на те, що позивач, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, є платником єдиного податку, до складу якого входить єдиний соціальний внесок, суд приходить до висновку про те, що обмеження на проведення перевірок не поширюється на позивача згідно п.3 Прикінцевих положень Закону України №71-VІІІ від 28.12.2014р.

Також слід зазначити, що позивач протиправно відмовила відповідачеві у наданні пояснення та документального підтвердження по взаємовідносинах з приватними нотаріусами на запити відповідача посилаючись на відсутність обовязку ведення первинних документів та на ведення нею лише книги доходів і витрат, що не звільняє позивача від обовязку надання копії відповідної книги контролюючому органу у відповідності до вимог ст.81 Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадової особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно; зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи до уваги викладене та з урахуванням вимог ч.3 ст.2 вказаного вище Кодексу, суд приходить до висновку, що при прийнятті оспорюваного наказу відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому у адміністративного суду відсутні обґрунтовані правові підстави для визнання протиправним та скасування наказу відповідача №404 від 13.05.2015р.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати.

З урахуванням вищенаведених вимог ч.2 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 71,86, 94, 122, 128, 160, 161, 162, 163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу №404 від 13.05.2015р. відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 30.09.2015р.

Суддя ОСОБА_4