Справа № 826/8218/15
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/8218/15 Головуючий у 1-й інстанції: Погрібніченко І.М. Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

22 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Борисюк Л.П., Петрика І.Й.,

за участю секретаря: Присяжної Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, Державної казначейської служби України про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, Державної казначейської служби України, в якому просила:

- визнати неправомірними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області по нарахуванню їй заробітної плати за період з 26.10.2014р., виходячи з розміру посадового окладу в сумі 1218,00 грн.;

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області на її користь заборгованість із заробітної плати у сумі 12 528,35 грн.;

- зобов'язати відповідачів здійснити розрахунково-касове обслуговування розпорядника коштів Державної судової адміністрації України для нарахування та виплати їй заробітної плати за жовтень та листопад 2014 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2015 року в задоволенні вимог даного позову відмовлено.

Позивач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити даний позов в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_2 з 22.05.2006р. працювала у Перевальському районному суді Луганської області, є державним службовцем та на час звернення з даним позовом має 10 ранг державного службовця.

За час роботи у Перевальському районному суді Луганської області позивач з 22.05.2006р. обіймала посаду секретаря судових засідань, а з 19.06.2012р. - помічника судді.

За твердженням позивача, при нарахуванні їй заробітної плати відповідачами не були враховані норми Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VII, який набрав чинності 26.10.2014 року і яким були внесені зміни до ст. 144 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" в частині визначення розміру посадового окладу працівника апарату суду.

Заперечуючи проти вимог даного позову відповідачі посилаються на те, що виплата заробітної плати позивачу здійснювалась виключно в рамках чинного законодавства, проте з урахуванням вимог Закону України "Про боротьбу з тероризмом" № 638-IV від 20.03.2003 року, постанови Кабінету Міністрів України № 595 від 01.11.2014 року, постанови правління НБУ "Про зупинення здійснення фінансових операцій" № 466 від 06.08.2014 року та інших нормативно-правових актів, рішень РНБО України, доручень Президента України та Кабінету Міністрів України, відповідні виплати, у тому числі й заробітна плата нараховується та виплачується тільки у тих установах, які переміщені на підконтрольну Україні територію та продовжують функціонувати, а відповідні працівники даних установ виконують свої посадові обов'язки. Зважаючи на відсутність документів, які б давали змогу підтвердити факт перебування позивача у статусі державного службовця на території, підконтрольній Україні та продовження виконання нею своїх функціональних обов'язків, підстав для задоволення вимог даного позову не вбачається.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи колегія суддів зважає на наступне.

Стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частини другої статті 33 Закону України «Про державну службу», заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Пунктом 59 частини 5 Розділу XІІ Закону України «Про прокуратури» внесено зміни до статті 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» наступним абзацом: «При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців».

За приписами Розділу XII Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» цей Закон набирає чинності через шість місяців з і його опублікування, крім пункту 5 розділу XII (крім підпунктів 3, 5, 8, 9, 20, 42, 49, 63, 67), розділу XIII цього Закону, які набирають чинності з дня наступного за днем його опублікування (Закон опубліковано 25 жовтня 2014 року в офіційному виданні - Голос України 2014, № 206).

Водночас, частиною третьою статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Станом на 01.01.2015 р. розмір мінімальної заробітної плати становить 1218 грн.

Відповідно до ч.2 ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Частиною першою статті 51 Бюджетного кодексу України передбачено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Отже, виходячи із засад фінансування судів, визначених в ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції чинній в період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року, фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції здійснює Державна судова адміністрація України.

Положення статей 143 і 144 цієї ж редакції вказаного Закону, визначають, що суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України. При цьому, розмір заробітної плати працівників апаратів судів, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про державну службу», умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Схеми посадових окладів працівників суду, зокрема помічників суддів, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №268 від 9 березня 2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апаратів органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів». Видатки за цією Постановою здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання відповідних органів.

Отже, у період з 03 листопада 2014 року по 27 березня 2015 року нарахування та виплата заробітної плати позивачу, виходячи з розміру посадового окладу в 1218 грн., була здійснена відповідно до чинних нормативних актів, які регулювали порядок оплати праці працівників апаратів судів, зокрема Законів України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», «Про Державний бюджет на 2015 рік», «Про судоустрій і статус суддів», «Про державну службу» та Постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплаті праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».

Разом з тим, пунктом 2 частини 13 розділу XІІІ Закону України «Про прокуратуру» було встановлено, що Кабінет Міністрів України у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, повинен внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014, який підготовлено Кабінетом Міністрів України, в пункті 9 Перехідних положень визначено, що норми частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету.

Водночас, Законом України від 02.03.2015 № 17-УІІІ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» було внесено зміни до пункту 9 розділу Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», визначивши при цьому, що норми Закону України «Про судоустрій та статус суддів» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету.

Отже, зважаючи на норми чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку про відсутність в діях службових осіб відповідача - Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області ознак протиправності стосовно нарахування позивачу заробітної плати за період з 26.10.2014р., виходячи з розміру посадового окладу в сумі 1218,00 грн., оскільки підстав для здійснення позивачу перерахунку та виплати заробітної плати виходячи з розміру посадового окладу, встановленого абзацом другим частини першої статті 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів, не вбачається.

Разом з тим, як було вірно зазначено судом першої інстанції, 07 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України було видано розпорядження № 1085-р, яким затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, куди зокрема увійшло й місто Перевальськ, Луганської області.

Відповідно до пункту 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.14, у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої, видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Пунктом 4 зазначеного Порядку передбачено, що заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) виплачується та виплати за час щорічної відпустки працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються, якщо установа продовжує функціонувати і працівники (військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу) виконують свої обов'язки.

Положенням статті 14 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" від 20.03.2003 №638-ІУ та постановою Правління НБУ "Про зупинення здійснення фінансових операцій" від 06.08.14р. № 466 було призупинено казначейське обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів на території, яка не контролюється українською владою. При цьому листом Державної Казначейської служби України № 14-08/3291-22698 від 13.10.14р. було застережено розпорядників бюджетних коштів щодо прийняття рішення про виплату заробітної плати працівникам підпорядкованих установ, які перебувають на території, що не контролюється українською владою, за рахунок перерозподілу бюджетних асигнувань між адміністративно - територіальними одиницями, та призупинено здійснення усіх видів фінансових операцій на зазначеній території банки України. У зв'язку з цим, головні розпорядники бюджетних коштів, яким є ДСА України і відповідно й ТУ ДСА України в Луганській області, мають подавати до Державної казначейської служби України розподіли відкритих асигнувань виключно по розпорядниках та одержувачах бюджетних коштів, які знаходяться на території, що контролюється українською владою.

Оскільки матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт перебування позивача у статусі державного службовця на території, підконтрольній Україні та продовження виконання нею своїх функціональних обов'язків, підстав для задоволення вимог даного позову колегія суддів не вбачає.

Таким чином, апелянтом не було надано доказів на підтвердження заявлених ним вимог, а тому доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення суду першої інстанції ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень матеріального і процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків Л.П. Борисюк І.Й. Петрик

.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Петрик І.Й.

Борисюк Л.П.