Справа № 806/3242/15
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року м.Житомир справа № 806/3242/15

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Липи В.А.,

секретар судового засідання Степанов П.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування 5 000, 00 грн моральної шкоди,

встановив:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області в якому просить визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області № 39-к від 30.07.2015 (із змінами від 05.08.2015) про звільнення ОСОБА_1; поновити її на посаді заступника голови Коростенської районної державної адміністрації, з 06.08.2015; стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.08.2015 по день винесення судового рішення та відшкодувати 5 000, 00 грн спричиненої моральної шкоди.

Адміністративний позов обґрунтований тим, що 30.07.2015 головою Коростенської районної державної адміністрації, ОСОБА_2 видано розпорядження № 39-К про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника голови Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області 30.07.2015 в зв'язку з відмовою від продовження роботи у з'вязку із зміною істотних умов праці, на підставі п. 6 ст. 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Розпорядженням в.о. голови, першого заступника голови Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області № 42-к від 05.08.2015 до вищезазначеного розпорядження внесено зміни в частині дати звільнення з 30.07.2015 змінено на 05.08.2015. Позивач із звільненням у порядку п. 6 ст. 36 КЗпП України не погоджується оскільки, будь яких розпоряджень про зміни істотних умов праці не видавалось, повідомлень про ці зміни не доводилось до її відома.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечили з огляду на письмові заперечення та з огляду на додаткові пояснення, що містяться у матеріалах справи.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши зібрані у матеріалах справи докази в їх взаємному зв'язку та сукупності, судом встановлено наступне.

Розпорядженням голови Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області від 06 травня 2014 року ОСОБА_1 07 травня 2014 року було призначено на посаду заступника голови Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області про що свідчить відповідний запис у трудовій книжці (а.с. 10).

Згідно із інформації, розміщеної на офіційному сайті Президента України: http://www.president.gov.ua та на офіційному сайті Верховної Ради України http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/1389/2014-%D1%80%D0%BF, розпорядженням від 29 грудня 2014 року № 1389/2014-рп Президентом України призначено ОСОБА_2 головою Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області.

Крім того, у матеріалах справи міститься лист ОСОБА_2 від 13.03.2015 № 02-10/710 начальнику відділу кадрової роботи Житомирської обласної адміністрації ОСОБА_3 з клопотанням про необхідність роз'яснення у разі продовження повноважень ОСОБА_1 на яку посаду здійснити її призначення, якщо посада заступника голови Коростенської райдержадміністрації Житомирської області не вакантна, оскільки не вирішено питання щодо продовження, чи припинення повноважень заступника голови Коростенської райдержадміністрації Житомирської області ОСОБА_1, та враховуючи не отримання протягом двохмісячного терміну з моменту направлення документів до Житомирської обласної державної адміністрації, щодо припинення повноважень заступника голови Коростенської райдержадміністрації Житомирської області ОСОБА_1

12 травня 2015 року керівником апарату Житомирської обласної державної адміністрації ОСОБА_4 на вище зазначений лист надано відповідні роз'яснення.

Окрім того, у матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 від 30.12.2014 про припинення своїх повноважень у відповідності до ст. 10 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" та у зв'язку із призначенням голови райдержадміністрації (а.с. 28).

Розпорядженням голови Коростенської районної державної адміністрації від 30 липня 2015 року № 39-к ОСОБА_1, відповідно до ст. 10 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" та п. 6 ст. 36 КЗпП України було звільнено у зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці, та доручено начальнику фінансово-господарського забезпечення апарату районної державної адміністрації Житомирської області ОСОБА_5 провести повний розрахунок працівника за відпрацьований період роботи з 07.05.2014 по 30.07.2015.

Також, відповідно до поданих сторонами документів до матеріалів справи, ОСОБА_1, як заступника голови райдержадміністрації було письмово повідомлено про припинення повноважень та запропоновано посаду начальника відділу охорони здоров'я Коростенської райдержадміністрації, заступника начальника управління, начальника відділу Управління праці та соціального захисту населення Коростенської райдержадміністрації та головного спеціаліста відділу культури Коростенської райдержадміністрації (а.с. 61).

Враховуючи листок непрацездатності ОСОБА_1 від 4 серпня 2015 року до вище вказаного розпорядження в.о. голови, першого заступника голови Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області, 05 серпня 2015 року розпорядженням було внесено зміни в частині дати звільнення (змінено з 30.07.2015 на 05.08.2015).

Трудова книжка ОСОБА_1 була отримана 05 серпня 2015 року.

Відповідно до платіжного доручення від 10.08.2015 № 204 відповідачем було проведено розрахунок із ОСОБА_1 (а.с. 18).

Встановивши обставини справи, суд при вирішенні даної адміністративної справи виходив з огляду на таке.

Частиною 1 статті 3 Кодексу законів про працю України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 5 цього Кодексу визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII, з огляду на його преамбулу, регулюються суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, що є складовою права громадян на працю, гарантованого статтею 2 Кодексу законів про працю України.

Враховуючи посаду, яку займав позивач на день звільнення, правовий статус районної державної адміністрації, норми статтей 1, 2, 24, 25 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII, статтей 1, 10 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" № 586-ХІV, пункту 15 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України України, суд дійшов до висновку про те, що даний спір виник з приводу звільнення позивача з державної служби.

Частиною 3 статті 30 Закону № 3723-XII передбачено, що зміна керівників або складу державних органів не може бути підставою для припинення державним службовцем державної служби на займаній посаді з ініціативи новопризначених керівників, крім державних службовців патронатної служби.

Статтею 10 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" визначено статус першого заступника та заступників голови районної державної адміністрації, порядок їх призначення та припинення ними повноважень.

Зокрема частинами 2, 3 вищевказаної статті Закону № 586-ХІV передбачено, що перший заступник та заступники голови районної державної адміністрації призначаються на посаду та звільняються з посади головою районної державної адміністрації за погодженням з головою обласної державної адміністрації. Перші заступники та заступники голів місцевих державних адміністрацій заявляють про припинення своїх повноважень новопризначеним головам місцевих державних адміністрацій у день їх призначення.

Зі змісту статті 10 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" випливає, що позивач, перебуваючи на посаді заступника голови районної державної адміністрації, був державним службовцем патронатної служби, державна служба якого на вказаній посаді припиняється в зв'язку зі звільненням з посади голови відповідної районної державної адміністрації та призначенням нового голови.

Загальні підстави припинення трудового договору передбачені статтею 36 КЗпП України. Зокрема, п. 6 ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є: відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач виходячи з трудового договору, укладеного між сторонами, враховуючи патронатний характер державної служби позивача на посаді заступника голови районної державної адміністрації, звільнив ОСОБА_1 з посади заступника голови райдержадміністрації згідно пункту 6 частини 1 статті 36 КЗпП України.

Суд вважає за необхідне зазначити те, що на час настання правої підстави, передбаченої статтею 10 Закону України № 586-ХІV, для звільнення позивача - призначення нового голови Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області згідно розпорядження Президента України від 29 грудня 2014 року № 1389/2014-рп, виходячи з принципу правової визначеності як складової частини принципу верховенства права, закріпленого статтею 8 Конституції України, таке формулювання причини звільнення найбільш повно відображало правові підстави для розірвання трудового договору з позивачем.

В той же час судом встановлено, що Законом України № 1255-VІІ від 13.05.2014, який набрав чинності 01.06.2014, частину 1 статті 41 КЗпП України доповнено пунктом 5, яким встановлено, що трудовий договір може бути розірваний з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, також у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Вказана норма закону, виходячи з її змісту, не має винятків за суб'єктами правового регулювання, а отже, поширює свою дію й на посадових осіб, які перебувають на державній службі.

Таким чином суд, враховуючи, що написання заяви про припинення повноважень є обов'язком посадової особи - заступника голови районної державної адміністрації в силу норми статті 10 Закону № 586-ХІV та пов'язане з настанням юридичного факту: звільненням з посади голови такої державної адміністрації та призначенням на посаду нового голови, наслідком чого є звільнення заступника голови з державної служби, вважає, що в даному випадку припинення трудового договору відбувається з ініціативи власника, і до спірних правовідносин з 01.06.2014 підлягала застосуванню спеціальна норма, передбачена пунктом 5 частини 1 статті 41 КЗпП України.

Необхідність застосування вказаної норми також узгоджується з загальними засадами права щодо дії законодавчих актів в часі, згідно яких до правовідносин підлягає застосуванню та норма права, яка прийнята пізніше.

При цьому, застосуванню підлягає не норма, яка діяла на день виникнення обставин, що слугують підставою для звільнення, а норма, яка діяла на час прийняття рішення (наказу, розпорядження тощо) про звільнення працівника, оскільки трудові відносини припиняються саме на підставі вказаного рішення.

Крім того, вказаний висновок суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини щодо позитивного обов'язку Держави з метою дотримання прав людини, гарантованих Європейською Конвенцією "Про захист прав людини і основоположних свобод", забезпечити якість закону та внаслідок цього його ясність при правозастосуванні, виходячи з принципу правової визначеності.

Судом враховано, що у справах Burdov v. Russia, no. 59498/00, §§ 37-38, ECHR 2002, Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office), Європейський суд з прав людини зазначає, що принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою в особі відповідних суб'єктів владних повноважень, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. При цьому, якщо держава схвалила певну концепцію, то суб'єкт владних повноважень вважатиметься таким, що діє протиправно, якщо він відступить від встановлених обов'язків, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у суб'єктів відповідних правовідносин стосовно суворого додержання уповноваженим державою суб'єктом владних повноважень такої політики чи поведінки.

В даному випадку суд вважає, що не застування відповідачем норми пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України до спірних правовідносин є порушенням принципу правової визначеності, оскільки Держава прийнявши Закон № 1255-VІІ від 13.05.2014, встановила нові правила, які врегульовують правові наслідки припинення повноважень посадових осіб, в тому числі щодо виплати вихідної допомоги згідно з нормою статті 44 КЗпП України, а тому позивач мав всі законні сподівання на дотримання відповідачем, який є органом державної виконавчої влади, і згідно частини 2 статті 19 Конституції України зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, його трудових прав на підставі прийнятого Закону.

Таким чином, на переконання суду, що ґрунтується на вищевказаних нормах права та практиці Європейського суду з прав людини, відповідач правильно зазначивши в розпорядженні № 39-К від 20.07.2015 (із змінами відповідно до розпорядження) обставини, які стали підставами для звільнення позивача з займаної посади: подання заяви про припинення повноважень заступника голови Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області згідно статті 10 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" у зв'язку з призначенням нового голови державної адміністрації, - в той же час дав їм помилкову юридичну кваліфікацію, неправильно зазначивши причиною звільнення ОСОБА_1: пункт 6 частини 1статті 36 КЗпП України ( відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці), замість правильно: пункт 5 частини 1 статті 41 КЗпП України (припинено повноваження посадової особи).

Пленум Верховного Суду України в пункті 18 постанови "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 № 9 з наступними змінами та доповненнями, роз'яснив, що якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

У відповідності до підпункту 2.3 пункту 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

За таких обставин та норм права, враховуючи вищевказані роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, суд вважає, що вищевказані помилки відповідача щодо правової кваліфікації обставин, які стали підставою для звільнення позивача з займаної посади, не є достатніми для висновку про протиправність розпорядження Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області № 39-к від 30.07.2015 в частині підстав звільнення, а тому в задоволенні позову в цій частині позовних вимог слід відмовити.

У той же час, суд керуючись частиною 2 статті 163 КАС України, з метою повного захисту порушених трудових прав позивача, виходячи з принципу правової визначеності в спірних правовідносинах, вважає за необхідне змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з посади заступника голови Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області в розпорядженні останньої за № 39-к від 30.07.2015 та в трудовій книжці на: "згідно п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України (припинено повноваження посадової особи)" задовольнивши в цій частині позовних вимог.

Крім того, відповідно до статті 44 КЗпП України передбачено, що у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

З огляду на положення статті 44 КЗпП України, якою не встановлено конкретного розміру такої вихідної допомоги, а лише зазначено про те, що вона не може бути меншою шестимісячного середнього заробітку працівника, якого звільнено згідно пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України. За своїм змістом вказана норма Кодексу дає роботодавцю дискреційні повноваження визначати розмір такої вихідної допомоги, встановивши лише обмеження її мінімального розміру. За таких обставин, суд не вправі втручатися у вказані повноваження роботодавця, та стягувати з нього на користь звільненого працівника вихідну допомогу без прийняття роботодавцем рішення про її розмір.

З огляду на наведені обставини і доводи та враховуючи, що на час розгляду справи відповідач не прийняв рішення про виплату позивачу вихідної допомоги, суд дійшов до висновку про зобов'язання Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області виплатити на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі, передбаченому статтею 44 Кодексу законів про працю України.

Щодо вимоги позивача про відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень Конституції України, зокрема статей 32, 56, 62 і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4, спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються зокрема, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України, у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" і передбачають відшкодування моральної шкоди. Відповідно до п.5 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають зясуванню характер правовідносин сторін і якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 №5 - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають три складові частини, за наявності яких і настає відповідальність, а саме: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди не надав належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння моральної шкоди.

Таким чином, суд приходить до висновку, про недоведеність позивачем заподіяння відповідачем моральної шкоди.

Відповідно до частини третьої статті 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійсненні позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Оскільки сторонами не подано доказів понесення інших судових витрат, то у суду немає правових підстав для їх розподілу.

Керуючись статтями 69, 86, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Змінити формулювання причин звільнення ОСОБА_1 з посади заступника голови Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області у розпорядженні голови Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області № 39-к від 30.07.2015 (із змінами від 05.08.2015) та в трудовій книжці на: "згідно п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України (припинено повноваження посадової особи)".

Зобов'язати Коростенську районну державну адміністрацію Житомирської області виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі, передбаченому статтею 44 Кодексу законів про працю України.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.А. Липа