Справа № 826/2511/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 жовтня 2015 року № 826/2511/15

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в м. Києві, Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також - позивач) з позовом до Головного управління МВС України в м. Києві (надалі також - відповідач1), Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві (надалі також - відповідач2), в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати Наказ ГУ МВС України в м. Києві №851 від 26.12.2014 року в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ;

- визнати незаконним та скасувати Наказ ГУ МВС України в м.Києві №1309о/с від 2912.2014 року по особовому складу про виконання наказу №851 від 26.12.2014 року про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ визнати незаконним і скасувати;

- зобов'язати ГУ МВС України в м. Києві поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора патрульної служби взводу №2 роти патрульної служби Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві;

- зобов'язати Печерське РУ ГУМВС України в м. Києві нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середнє грошове утримання за час вимушеного прогулу за період з 29.12.2014 року по день поновлення на посаді.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що відповідачем порушено порядок притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, дисциплінарне стягнення на позивача накладено з порушенням місячного строку, а отже позивача звільнено без законних на те підстав, з огляду про що позов просив задовольнити повністю.

Відповідач1 проти задоволення позову заперечив з мотивів правомірності звільнення позивача з органів внутрішніх справ з підстав порушення позивачем службової дисципліни.

Відповідач2 явки повноважного представника не забезпечив, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Поряд з цим, через канцелярію суду надійшло повідомлення про неможливість забезпечення явки повноважного представника з огляду на перебування його черговій відпустці за 2015рік. Також в даному повідомленні відповідач2 зазначав, що проти задоволення позову заперечував.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене та з урахуванням вимог ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з огляду про наступне.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 з 2011 року перебував на службі в органах внутрішніх справ на посаді інспектора патрульної служби взводу №2 роти патрульної служби Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві.

Згідно Наказу Головного управління МВС України в м. Києві від 26.12.2014р. №815, зокрема, п.5 наказано «за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився в порушенні вимог абзаців 2, 5, 12, ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, пп.1 п. 1 розділу 4 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та н7ачальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012р. №155, на інспектора патрульної служби взводу №2 роти ПС Печерського районного управління ГУМВС України в м. Києві сержанта міліції ОСОБА_1 накласти дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

В подальшому, на підставі вказаного наказу відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, наказом Печерського РУГУ МВС України від 29.12.2014р. №1309 о/с ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України.

Позивач категорично не погоджуючись із правомірністю звільнення з органів внутрішніх справ звернувся з даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулює Закон України «Про державну службу» (далі - Закон). Він визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Таким чином, правовідносини у сфері державної служби регулюються Законом, який є спеціальним актом вищої юридичної сили в системі законодавства про державну службу та визначає особливості правового регулювання у цій сфері, а тому його положенням у процесі правозастосування надається перевага над положеннями Кодексу законів про працю України. При цьому, положення Кодексу законів про працю України застосовуються лише у випадку не урегульованості або неповної урегульованості трудових правовідносин осіб, які мають статус державного службовця.

Статтею 9 Закону визначено, що регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

За змістом Закону державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів (частина перша статті 1). Додержання Конституції України та інших актів законодавства України є основним обов'язком державного службовця (абзац другий частини першої статті 10).

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Статтею ст.25 Закону «Про міліцію» визначено, що працівник міліції у межах повноважень, наданих цим Законом та іншими законодавчими актами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність.

Як свідчать матеріали справи, наказом ГУ МВС України м. Києві від 26.12.2014 року № 815 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Головного управління» на позивача накладене дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився порушенні вимог абзаців 2, 5, 12 ч.1 ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, пп.1 п.1 розділу 4 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 року № 155.

Підставою для накладення на позивача відповідного дисциплінарного стягнення став висновок службового розслідування за фактами скоєння окремими працівниками Головного управління адміністративних правопорушень від 26.12.2014 року, призначеного наказом ГУ МВС України м. Києві від 25.12.2014 року № 1176 «Про призначення та проведення службового розслідування».

Зі змісту висновку вбачається, що 25.12.2014 до Головного управління надійшла службова телеграма МВС України від 25.12.2014 № 27467/ЯР щодо занепокоєння керівництвом МВС України станом транспортної дисципліни серед працівників органів внутрішніх справ та з вимогою щодо прийняття безальтернативних рішень у вигляді звільнення з ОВС працівників міліції, задокументованих за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп'яніння.

У ході проведення службового розслідування було, крім іншого, установлено, що 12.07.2014 о 00.50 по вул. Черворноармійській в місті Роздільна Одеської області працівниками УДАІ УМВС України в Одеській області зупинено мопед «ХОНДА», без номерного знаку, водій якого манерою руху викликав підозру у спроможності керувати транспортним засобом. Під час перевірки виявлено, що за кермом вказаного мопеда перебував інспектор взводу №2 РПС Печерського РУ ГУМВС України в місті Києві сержант міліції ОСОБА_1.

При цьому, працівниками Державтоінспекції було запропоновано ОСОБА_1 пройти медичне освідування за допомогою спеціального технічного засобу «ALKPOTEST DRAGER ARAM», однак позивач у присутності свідків від проходження медичного огляду відмовився, що призвело до порушення вимог 2.5 Правил дорожнього руху, з огляду про що відносно позивача складено адміністративний протокол серії ФИ2 №626623 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Для розгляду адміністративний матеріал направлено до Печерського районного суду міста Києва.

Так, опитаний у ході проведення службового розслідування позивач пояснив, що 12.07.2014 в місті Роздільна Одеської області керував мопедом «ХОНДА» у нетверезому стані, провину свою визнає та у подальшому зобов'язується подібних порушень не допускати.

В ході судового розгляду справи підтверджено, що постановою Печерського районного суду міста Києва від 18.11.2014 по справі №757/21804/14-п ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень, визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22.02.2006 року № 3460-IV (далі - Статут).

Службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України (ст.1 Статуту).

Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (ст.2 Статуту).

Згідно ч.1,2 ст.5 Статуту, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до ст.7 Статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема:

- дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників;

- дотримуватися норм професійної та службової етики;

- сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку.

При цьому, розділом 4 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.02.2012 року № 155 закріплено, що працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе такі моральні зобов'язання, зокрема, як: бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби.

Відповідно до ст.12 Статуту, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

З метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування (ч.1 ст.14 Статуту).

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Рішення про звільнення або притягнення до дисциплінарної відповідальності таких осіб оскаржується в установленому законом порядку.

При цьому, згідно ч.1 ст.9 Кодексу про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом п.1,7 ч.1 ст.247 Кодексу про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення; закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Як зазначав позивач, оскільки відповідачеві1 про складення відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення стало відомо ще у серпні, про що зазначено у висновку службового розслідування, а отже службове розслідування на переконання позивача проведено з порушенням встановленого порядку, а відтак притягнення до дисциплінарної відповідальності відбулось з порушенням встановлених строків застосування дисциплінарного стягнення.

Суд критично ставиться до таких доводів позивача, оскільки із матеріалів службового розслідування вбачається, що про вчинення позивачем адміністративного правопорушення стало за наслідками опрацювання отриманої 25.12.2014 службової телефонограми №27467/ЯР.

Відтак, суд приходить до висновку проте, що відповідачем1 у строки та у порядку, визначеному Дисциплінарним статутом, було призначено та проведено службове розслідування по факту порушення транспортної дисципліни ОСОБА_1

За результатами проведеного службового розслідування Головним управлінням було визначено вид дисциплінарного стягнення, а саме звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ, про що 26.12.2014 за № 815 видано відповідний наказ.

Водночас, суд звертає увагу на те, що на момент звільнення позивача з органів внутрішніх справи, ОСОБА_1 постановою Печерського районного суду міста Києва від 18.11.2014 по справі №757/21804/14-п був визнаний винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В межах судового розгляду справи, підтверджено, що позивачем допущено порушення службової дисципліни, яке виразилось у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, що заборонено п. 2.9. Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306; станом на момент звільнення набуло законної сили рішення про визнання позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, а отже системний аналіз вищенаведених норм законодавства та наведених вище фактичних обставин справи, свідчить, що позивача було звільнено з органів внутрішніх справ правомірно.

Згідно частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, оскільки в межах розгляду справи підтверджено правомірність спірного наказу про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ, а відтак позовні вимоги визнаються необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158-163, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур