Справа № 182/6524/15-а
Суддя: Багрова А. Г.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/6524/15-а
Провадження № 2-а/0182/145/2015
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08.10.2015 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Багрової А.Г.

секретаря - Снєгульської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Нікополь та Нікопольському районі Дніпропетровської області про визнання дій протиправними, зобов'язання призначити, нарахувати та виплачувати довічне щомісячне грошове утримання судді у відставці ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась з позовом до Управління пенсійного фонду України в м. Нікополь та Нікопольському районі Дніпропетровської області та просить суд визнати відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі в призначенні, нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання , як судді у відставці, протиправною, зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі призначити, нарахувати і виплачувати ОСОБА_1 довічне щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 % від заробітної плати відповідно до довідки ДСА України в Дніпропетровській області про заробітну плату, починаючи з 14.08.2015 року.

В обґрунтування позову послалась на те, що Постановою Верховної Ради України від 16 липня 2015 року за № 634-VIII її було звільнено з посади судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у відставку відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України.

Відповідно до вищезазначеної постанови Верховної Ради України, наказом в.о. голови Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.08.2015 року № 108-о її було відраховано зі штату суду з 14.08. 2015 року відповідно до п.9 частини п'ятої статті 126 Конституції України, п.4 ч.1 ст.ст.24,109 Закону України „ Про судоустрій і статус суддів".

Нікопольським міськрайонним судом було наданий пакет відповідних документів для звернення до Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі для призначення щомісячного грошового утримання судді у відставці.

З подання Нікопольського міськрайонного суду та копії трудової книжки стаж роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 39 років 4 місяці 12 днів . Заробітна плата для обчислення щомісячного довічного грошового утримання становить 21924,00 гривень.

19.08.2015 року вона звернулась з заявою до Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі за призначенням щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на підставі ст.141 діючого закону України №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», викладеного в новій редакції згідно Закону від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд».

26.08.2015 року вона отримала відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відмовляючи у призначенні довічного грошового утримання, пенсійний фонд послався на норми Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213- VIII), яким передбачено певне застереження щодо умов і підстав скасування спеціальних видів пенсій (довічного грошового утримання), зокрема й суддям у відставці. Усно їй було роз'яснено про право тільки на поновлення і виплату раніше призначеної пенсії за віком.

Вважає, що відмова пенсійного фонду у нарахуванні, призначенні та виплати довічного грошового утримання, грубо порушує її гарантії матеріального забезпечення та соціального захисту, як судді у відставці.

На підставі п. 9 ст. 126 Конституції України та норм спеціальних Законів України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року з наступними змінами та «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 28.03.2015 року, вважає, що набула право на відставку з призначенням щомісячного довічного грошового утримання після 20 років роботи суддею або право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбаченої Законом України «Про державну службу» після досягнення 60 років. Оскільки стаж роботи суддею, відповідно до наданих мною документів становить 39 років 4 місяці 12 днів, розмір довічного грошового утримання повинен складати 90%, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове соціальне страхування.

При цьому, працюючи суддею, її внесок у фонд соціального страхування для майбутнього одержання більш високого розміру пенсії (згідно закону України «Про державну службу») був у значно більшому розмірі, а саме 6,1% від нарахованої заробітної плати, а надалі - суддівської винагороди, порівняно з іншими працівниками. Для інших працівників розмір єдиного внеску складає 3,6 % від заробітної плати (ч. 7 ст.8 Закону України № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»).

Так, незважаючи на те, що вона, перебуваючи на посаді судді, працювала відповідно до законодавства, яке передбачало право судді на отримання щомісячного довічного грошового утримання при наявності стажу у розмірі до 90 % заробітної плати судді, при реалізації права на відставку, по суті знаходиться в різному правовому становищі разом зі своїми колегами, які звернулися до пенсійного фонду до 01.06.2015 року.

Між тим, фактично вона звернулася з заявою про відставку до Верховної Ради України 06.02.2014 року, яка була прийнята тільки 16 липня 2015 року, що підтверджується постановою Верховної Ради України за № 636-VIII. Таким чином, маючи право на відставку і отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% , вона не могла подати заяву до пенсійного фонду про його призначення до 01 червня 2015 року по причинам, які від неї не залежали.

Таким чином, відмовляючи у призначенні, нарахуванні і виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, пенсійний фонд грубо порушив її конституційні права та обмежив її конституційні гарантії незалежності.

У зв'язку з чим позивач вважає, що дії відповідача є протиправними та такими, що суперечать як нормам Конституції України так і нормам спеціального закону України «Про судоустрій і статус суддів", що суттєво звужують зміст і обсяг права судді, які вона мала.

В судове засідання позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав письмові заперечення проти позову та просить в позові відмовити з наступних підстав. ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області з 17.02.2015 року та отримує пенсію за віком призначену відповідно до закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Посилання позивача на Рішення конституційного суду є безпідставними, оскільки зазначені рішення та правові висновки стосуються інших частин та статей Законів. Норми закону стосовно щомісячного довічного грошового утримання не визнані неконституційними, а тому відмова ОСОБА_1 у призначенні, нарахуванні та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є правомірною та відповідає діючому законодавству.( а.с. 31-33)

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановленою, що ОСОБА_1 звернулася з заявою про відставку до Верховної Ради України 06.02.2014 року.

Постановою Верховної Ради України від 16 липня 2015 року за № 634-VIII її було звільнено з посади судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у відставку відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України ( а.с. 12-14).

Відповідно до вищезазначеної постанови Верховної Ради України, наказом в.о. голови Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.08.2015 року № 108-о її було відраховано зі штату суду з 14.08. 2015 року відповідно до п.9 частини п'ятої статті 126 Конституції України, п.4 ч.1 ст.ст.24,109 Закону України „ Про судоустрій і статус суддів" ( а.с. 9).

Cтаж роботи судді Зуєвої В.І. становить 39 років 4 місяці 12 днів . Заробітна плата для обчислення щомісячного довічного грошового утримання становить 21924,00 гривень (а.с.9,10,11,18-25).

19.08.2015 року ОСОБА_1 звернулась з заявою до Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі за призначенням щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на підставі ст.141 діючого закону України №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», викладеного в новій редакції згідно Закону від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» ( а.с.16).

26.08.2015 року ОСОБА_1 отримала відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки згідно розділу ІІІ прикінцевих положень пункту 5 Закону України від 02.03.2015 року №213-ІІ „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення спеціальних пенсій на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, відповідно до закону України „Про судоустрій та статус суддів".

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Забезпечення суддів та статус суддів у відставці визначено Законом N 2453-VI „Про судоустрій та статус суддів".

Згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або при внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

В результаті прийняття пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону №213-VIII скасовано конституційно закріплені норми забезпечення суддів у відставці щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання.

Починаючи з 1992 року держава Україна понад 20 років на конституційному (п.п.2,9, ч 5 ст. 126 Основного Закону України) та законодавчому (ст. 43 Закону України № 2862-ХII, ст. 138 Закону № 2453 -VI, ст. 141 Закону № 2453-VI у редакції Закону 192-VIII) рівнях гарантувала право судді на відставку та отримання суддями за наявності стажу на посаді судді не менше 20 років, виплати щомісячного довічного грошового утримання в розмірі максимально наближеному до розміру суддівської винагороди.

Судді, у свою чергу, мали законні правомірні очікування отримувати задекларований державою розмір щомісячного довічного грошового утримання, як один з елементів гарантій їх незалежності.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2007 року № 4-рп/2007, довічне грошове утримання судді - це особлива форма забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній, звільненій від сплати податків, грошовій виплаті, що забезпечує їх належним матеріальним утриманням. Особливість щомісячного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені у Конституції України та законі України «Про судоустрій і статус суддів». Не можуть бути скасовані чи звужені іншими нормативними актами України гарантії незалежності суддів, в тому числі гарантії їх матеріального та соціального забезпечення. Це положення узгоджується ч. 3 ст. 22 Конституції України.

Тож щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою /пенсією/ , але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних /законних/ очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при видаленні його з посади /відставки/, яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України» передбачено, що відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Відповідно до п.2 вказаної вище постанови, Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії.

Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі коли закон, який був чинним до введення в дію Конституції чи прийнятий після цього, суперечить їй.

Якщо зі змісту конституційної норми випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом, суд при розгляді справи повинен застосувати тільки той закон, який ґрунтується на Конституції і не суперечить їй.

Згідно ч. 3 ст. 141 Закону України № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Оскільки зміни до ч .ч. 3, 5 у вищевказану статтю, які були внесені Законом України № 213-VIII, щодо обмеження щомісячного довічного грошового утримання до розміру 60% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді; до десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, а також вилучення права на перерахунок пенсії суддів загальної юрисдикції, а також п. 5 розділу Ш «Прикінцеві положення» Закону № 213-УШ суттєво звужують зміст і обсяг прав судді у відставці, суперечать конституційним нормам, передбаченим ст.ст. 8, 21, 22, 126 Конституції України , то при розгляді цього адміністративного позову слід застосувати вищевказані норми Конституції, як норми прямої дії та застосувати норми статті 141 Закону України № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, які ґрунтуються на Конституції і не суперечать їй.

Крім того, суд зазначає, що «Прикінцеві положення» Закону № 213-УШ носять загальний характер, прийняті під умовами неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах і фактично не скасовують норми ст. 141 спеціального закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже оскільки суддя у відставці ОСОБА_1, перебуваючи на посаді судді, працювала відповідно до законодавства, яке передбачало право судді на отримання щомісячного довічного грошового утримання при наявності стажу у розмірі до 90 % заробітної плати судді, а при реалізації права на відставку, по суті опинилася в різному правовому становищі разом зі своїми колегами, які звернулися до пенсійного фонду до 01.06.2015 року з незалежних від неї причин, бо як зазначалось вище ОСОБА_1 звернулася з заявою про відставку до Верховної Ради України 06.02.2014 року маючи право на відставку і отримання щомісячного довічного грошового утримання, а її заява була розглянута тільки 16 липня 2015 року, що підтверджується постановою Верховної Ради України за № 636-VIII, то суд дійшов до висновку , що ОСОБА_1 має право на призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання, як суддя у відставці.

Таким чином, відмовляючи у призначенні, нарахуванні і виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, пенсійний фонд порушив конституційні права позивача та протиправно відмовив судді у відставці ОСОБА_1 у призначенні щомісячного грошового утримання та обмежив її конституційні гарантії незалежності, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 94 КАС України з відповідача слід стягнути на користь ОСОБА_1 здійснені нею судові витрати в розмірі 73 грн.08 коп.( а.с.1)

На підставі викладеного та ст. ст. 3,6, 8, 19,21, 22, 46, 55, 58, 126 Конституції України; рішень Конституційного Суду України: від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 18.06.2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 03.06.2013 року № 3-рп/213; ст.ст.141, 142 Закону України № 2453 «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону № 192-VIII; ст.ст. 2, 5, 6, 8, 9, 17, 69-71,79, 94, 160-163, 256 КАС України,

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Нікополь та Нікопольському районі Дніпропетровської області про визнання дій протиправними, зобов'язання призначити, нарахувати та виплачувати довічне щомісячне грошове утримання судді у відставці задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління пенсійного фонду України в м. Нікополь та Нікопольському районі Дніпропетровської області щодо відмови в призначенні, нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці.

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в м. Нікополь та Нікопольському районі Дніпропетровської області призначити, нарахувати і виплачувати ОСОБА_1 довічне щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітної плати відповідно до довідки ДСА України в Дніпропетровській області про заробітну плату, починаючи з 14.08.2015 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління пенсійного фонду України в м. Нікополь та Нікопольському районі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 здійснені судові витрати в розмірі 73 грн. 08 коп.

Постанова в межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню. Постанова може були оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту отримання копії постанови.

Суддя: А. Г. Багрова