Справа № 826/9599/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 жовтня 2015 року № 826/9599/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.10.2014 р. № 2778-17, № 2779-17, № 2780-17, № 2781-17, № 2782-17, № 2782/1/-17,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області від 17.10.2014 р. № 2778-17 на суму 2363,53 грн.;

- податкове повідомлення-рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області від 17.10.2014 р. № 2779-17 на суму 247,96 грн.;

- податкове повідомлення-рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області від 17.10.2014 р. № 2780-17 на суму 261,25 грн.;

- податкове повідомлення-рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області від 17.10.2014 р. № 2781-17 на суму 247,98 грн.;

- податкове повідомлення-рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області від 17.10.2014 р. № 2782-17 на суму 261,25 грн.;

- податкове повідомлення-рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області від 17.10.2014 р. № 2782/1/-17 на суму 5778,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем винесено протиправні податкові повідомлення-рішення, якими позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб на загальну суму 9 159, 97 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі з огляду на відсутність у відповідача правових підстав щодо нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2012- 2013 роки.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні, вважає, що відповідач діяв на підставі та у спосіб, визначений чинним законодавством. Перерахунок земельного податку було проведено, виходячи із бази даних ДПІ, відповідно до КОР платника, а також нової нормативно-грошової оцінки землі.

Відповідно до ч. 4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, у судовому засіданні 30.07.2015 року, за згодою сторін, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва суд дійшов висновку про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.10.2014 р. Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області у відповідності до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України винесено податкові повідомлення-рішення, якими ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб, а саме:

- податкове повідомлення-рішення від 17.10.2014 р. № 2778-17 на суму 2363,53 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 17.10.2014 р. № 2779-19 на суму 247,96 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 17.10.2014 р. № 2780-17 на суму 261,25 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 17.10.2014 р. № 2781-17 на суму 247,98 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 17.10.2014 р. № 2782-17 на суму 261,25 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 17.10.2014 р. № 2782/1/-17 на суму 5778,00 грн.

Не погоджуючись з вищевказаними рішеннями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку.

За результатами адміністративного оскарження, Головним управлінням ДФС у Київській області прийнято рішення № б/н, яким податкові повідомлення-рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі від 17.10.2014 р. № 2781-17, № 2782-17, № 2782/1/-17, № 2780-17, № 2779-17, № 2778-17 залишено без змін, а скарги - без задоволення.

Позивач, не погоджуючись із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх протиправними, звернувся до суду з позовом.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Підпунктом 14.1.147. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу встановлено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Платниками податку за землю є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі (стаття 269 податкового кодексу України).

Об'єктами оподаткування, відповідно до статті 270 цього ж Кодексу є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Підставою для нарахування земельного податку, згідно пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України, є дані державного земельного кадастру.

Підпунктом 14.1.42. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що дані державного земельного кадастру це сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Пунктом 286.5 статті 286 Податкового кодексу України встановлено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Отже, враховуючи вищевикладені положення Податкового кодексу України, вбачається за можливе прийти до висновку, що для цілей оподаткування земельним податком особа повинна мати статус землевласника/землекористувача, набутого в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 38 Закону України "Про державний земельний кадастр", відомості Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі: витягів з Державного земельного кадастру про об'єкт Державного земельного кадастру; довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території) за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; викопіювань з кадастрової карти (плану) та іншої картографічної документації Державного земельного кадастру.

Згідно п. 286.2 статті 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік.

Пунктом 287.2 статті 287 Податкового кодексу України визначено, що облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводяться щороку до 1 травня.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач у період 2012 - 2013 років був власником наступних земельних ділянок, а саме:

- кадастровий номер НОМЕР_1, місцезнаходження: Бузівська сільська рада, Києво-Святошинський район, Київська область, державний акт на право власності на земельну ділянку: НОМЕР_2, цільове призначення - для особистого селянського господарства;

- кадастровий номер НОМЕР_3, місцезнаходження: Бузівська сільська рада, Києво-Святошинський район, Київська область, державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства;

- кадастровий номер НОМЕР_5, місцезнаходження: Бузівська сільська рада, Києво-Святошинський район, Київська область, державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_6, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства;

- кадастровий номер НОМЕР_7, місцезнаходження: Бузівська сільська рада, Києво-Святошинський район, Київська область, державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_8, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства;

- кадастровий номер НОМЕР_9, місцезнаходження: Бузівська сільська рада, Києво-Святошинський район, Київська область, державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_10, цільове призначення - для індивідуального садівництва.

Судом встановлено, що позивачем належним чином сплачувався земельний податок за 2012 -2013 роки.

Так, ДПІ у Києво-Святошинському районі Київської області ДПС винесено податкове повідомлення-рішення від 26.05.2012 р. № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання з земельного податку за 2012 рік на суму 11221,52 грн. Зобов'язання за вказаним податковим повідомленням-рішенням було оплачено позивачем, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією № 932810017.

Крім того, позивачем було сплачено земельний податок за 2012 рік у розмірі 986,40 грн., згідно повідомлення № б/н, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією № 93810005.

Податковим повідомленням-рішенням ДПІ у Києво-Святошинському районі Київської області ДПС від 31.05.2013 р. № визначено позивачу зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб за 2013 рік в розмірі 11 221,51 грн., яке повністю було сплачене позивачем, що підтверджується квитанцією № 041210028.

Позивачем також сплачено земельний податок за 2014 рік в розмірі 11 221,51 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією № .

Втім, відповідачем факт сплати позивачем земельного податку з фізичних осіб за 2012 -2013 роки не було враховано. Натомість податковим повідомленням-рішенням № 2782/1/-17, відповідач за власною ініціативою збільшив позивачу грошове зобов'язання із земельного податку за 2012-2013 роки.

Обґрунтовуючи правомірність винесених оскаржуваних рішень відповідач зазначив, що зміни щодо площ та кількості земельних ділянок, які знаходяться на території Бузівської сільської ради, а саме: 11,0808 га, призначення земельної ділянки - для індивідуального садівництва; 4,7747 га, призначення земельних ділянок - ведення особистого селянського господарства, були внесені в базу АІС «Податковий блок» на підставі даних платника за землю ОСОБА_1

Зважаючи на вищевказане, відповідачем було сформовано податкові повідомлення-рішення на загальну суму 3381,97 грн., а саме:

- № 2778-17 від 17.10.2014 на суму 2363,53 грн. (площа земельної ділянки 11,08080 га, 1% від НГО одиниці площі ріллі по області (21330,48 грн. за 1 га));

- № 2779-17 від 17.10.2014 на суму 247,96 грн. (площа земельної ділянки 1,1625 га, 1% від НГО одиниці площі ріллі по області (21330,48 грн. за 1 га));

- № 2780-17 від 17.10.2014 на суму 261,25 грн. (площа земельної ділянки 1,2248 га, 1% від НГО одиниці площі ріллі по області (21330,48 грн. за 1 га));

- № 2781-17 від 17.10.2014 на суму 247,98 грн. (площа земельної ділянки 1,1626 га, 1% від НГО одиниці площі ріллі по області (21330,48 грн. за 1 га));

- № 2782-17 від 17.10.2014 на суму 261,25 грн. (площа земельної ділянки 1,2248, 1% від НГО одиниці площі ріллі по області (21330,48 грн. за 1 га)).

При цьому, як зазначив відповідач, з урахуванням вищеперерахованих земельних ділянок, по сільських радах було зроблено перерахунок земельного податку за 2012-2013 роки: по Бузівській сільській раді на суму 5778,00 грн. (податкове повідомлення-рішення від 17.10.2014 р. № 2782/1/-17).

Зокрема, перерахунок було проведено, виходячи із бази даних ДПІ, відповідно до КОР платника: 2012 р. сума нарахованого земельного податку становила 986,40 грн., сплачено 986,40 грн., в результаті перерахунку донараховано 2396,00 грн.

Також представник відповідача зазначив, що за 2013 рік в базі даних ДПІ була відсутня інформація щодо нарахування та сплати земельного податку, а тому позивачу було донараховано земельного податку у сумі 3381,97 грн.

Дослідивши фактичні обставини справи та наявні в матеріалах докази, суд не може погодитися з висновками відповідача з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач обґрунтував правомірність своїх дій інформацією з бази даних КОР платника, які сформовані на підставі поданої ОСОБА_1 заяви від 21.10.2014 р. вх. № 8772/10 з переліком належних останньому земельних ділянок. При цьому, датою прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є 17.10.2014 р.

Крім того, судом встановлено, що 10.04.2014 р. ОСОБА_1 було прийнято рішення про внесення земельних ділянок, що розташовані на території Бузівської сільської ради до статутних капіталів ТОВ «Майнові комплекси» (земельні ділянки: кадастровий номер НОМЕР_1, площа 1,1626 га; кадастровий номер НОМЕР_3, площа 1,1625 га; кадастровий номер НОМЕР_5, площа 1,2248 га; кадастровий номер НОМЕР_7, площа 1,2248 га) та ТОВ «Сучасне передмістя» (земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_9, площа 11,0808 га), що підтверджується актами приймання-передачі та грошової оцінки майна від 10.04.2014 р. № б/н наявними в матеріалах справи.

В подальшому, протягом травня 2014 - лютого 2015 років відбулося переоформлення права власності на вказані вище земельні ділянки, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності: № 38273030 від 28.05.2015 р., № 25438138 від 11.08.2014 р., № 25431543 від 11.08.2014 р., № 26379351 від 04.09.2014 р.

Відповідно до абз. 2 п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України у разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Враховуючи, що новими власниками земельних ділянок щодо яких позивачу донараховано грошові зобов'язання з земельного податку у 2014-2015 рр. стали ТОВ «Майнові комплекси» (земельні ділянки: кадастровий номер НОМЕР_1, площа 1,1626 га; кадастровий номер НОМЕР_3, площа 1,1625 га; кадастровий номер НОМЕР_5, площа 1,2248 га; кадастровий номер НОМЕР_7, площа 1,2248 га) та ТОВ «Сучасне передмістя» (земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_9, площа 11,0808 га), відповідно, в силу положень абз. 2 п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України, направлення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень позивачу є протиправним.

Щодо перерахунку грошового зобов'язання з земельного податку у розмірі 1 % від нормативно-грошової оцінки одиниці площі ріллі по області, яка становила 21 330,48 грн. за 1 га, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 274 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276 цього Кодексу.

Відповідно до п. 272.1 ст. 272 Податкового кодексу України ставки податку за один гектар сільськогосподарських угідь, а саме: для ріллі, сіножатей та пасовищ, встановлюються у розмірі 0,1 % від їх нормативної грошової оцінки.

Отже, нарахування земельного податку за земельні ділянки сільськогосподарського призначення, нормативна грошова оцінка яких проведена, у розмірі 1 % від їх нормативної грошової оцінки є протиправним.

Як вбачається з матеріалів справи, земельні ділянки щодо яких відповідачем донараховано земельний податок, знаходяться на території Бузівської сільської ради, тобто за межами населеного пункту села Бузова.

Згідно листа Управління державного земельного агентства у Києво-Святошинському районі Київської області від 27.10.2014 р. № 01-21/9058, нормативна грошова оцінка земель зазначеного сільського населеного пункту розроблена станом на 2009 рік лише на землі, які знаходяться в межах населеного пункту.

Відповідно до пп. 271.1.1. ст. 271 Податкового кодексу України, базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Згідно п. 271.2. ст. 271 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на дату прийняття відповідачем оскаржуваних рішень), рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Статтею 12 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» (в редакції станом на дату прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) визначено, що регуляторні акти, прийняті органами та посадовими особами місцевого самоврядування, офіційно оприлюднюються в друкованих засобах масової інформації відповідних рад, а у разі їх відсутності - у місцевих друкованих засобах масової інформації, визначених цими органами та посадовими особами, не пізніш як у десятиденний строк після їх прийняття та підписання.

Враховуючи необхідність дотримання під час прийняття рішень місцевих рад щодо введення в дію нормативно-грошової оцінки вимог чинного законодавства до регуляторних актів, у відповідача відсутні підстави для донарахування плати за землю з посиланням на зміну розміру нормативної грошової оцінки землі вказаними рішеннями.

Вказана правова позиція, також підтверджується Постановою Вищого адміністративного суду України від 01.04.2014 року у справі №К/800/35543/13.

Так, базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельних ділянок, а належним джерелом даних про неї є витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, який видається відповідним територіальним органом Держземагентства України, у той час як при винесенні оскаржуваних повідомлень-рішень відповідачем використано інформацію з бази даних податкового органу та КОР позивача.

Зважаючи на викладене вище, правові підстави для нарахування земельного податку за земельні ділянки нормативно грошову оцінку яких не проведено та, які розташовані за межами населеного пункту, у розмірі 1 % від нормативно-грошової оцінки площі ріллі по області, відсутні.

Оскільки, донарахування позивачу земельного податку було здійснено відповідачем без використання даних земельного кадастру та на підставі регуляторного акту, що не був в установленому законом порядку оприлюднений, отже, донарахування оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями податку на землю, здійснено податковим органом необґрунтовано.

Враховуючи, те що позивачем доведено належними доказами сплату сум земельного податку за 2012, 2013 та 2014 роки позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення у зв'язку їх обґрунтованістю.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи, що висновки податкового органу викладені в акті перевірки, доводи позивача не спростовують, суд дійшов висновку, про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69-71, 94, ч. 4 ст. 122, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області від 17.10.2014 р. № 2778-17, № 2779-17, № 2780-17, № 2781-17, № 2782-17, № 2782/1/-17.

3. Судові витрати в сумі 255,78 гривень присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук