Справа № 823/2239/15
Суддя: В.І. Орленко
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року справа № 823/2239/15

17 год. 00 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Орленко В.І.,

при секретарі Дудці Г.О.,

за участю представника позивача сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Розсішки ОСОБА_1 за довіреністю,

представника відповідачів відділу державної виконавчої служби Христинівського районного управління юстиції, старшого державного виконавця ВДВС Христинівського районного управління юстиції ОСОБА_2 ОСОБА_3 за довіреністю,

у режимі відеоконференції, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Розсішки до відділу державної виконавчої служби Христинівського районного управління юстиції, старшого державного виконавця ВДВС Христинівського районного управління юстиції ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4 про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулось сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Розсішки, в якому просить:

- дії старшого державного виконавця ВДВС Христинівського районного управління юстиції ОСОБА_2 при ухваленні ним 13 липня 2015 року постанови у виконавчому провадженні ВП № 45849811, про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, якою зобовязано СТОВ Розсішки проводити щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику ОСОБА_5, після відрахування податків в розмірі 50% до погашення боргу, який станом на 01.07.2015 року складає 3095 грн. 54 коп., після чого в розмірі 1/3 частини його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно та до досягнення дітьми повноліття, визнати такими, що не відповідають вимогам ст. 19 Конституції України та ст.ст. 6, 11 Закону України Про виконавче провадження і містять всі ознаки перевищення ним його повноважень, визначених Конституцією та Законом України Про виконавче провадження;

- зобовязати старшого державного виконавця ВДВС Христинівського районного управління юстиції ОСОБА_2 привести його постанову від 13 липня 2015 року у суворій відповідності до вимог рішення Христинівського районного суду від 28 листопада 2014 року та виконавчого документа у справі Христинівського районного суду № 706/1468/14-ц.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, обґрунтовуючи їх тим, що в оскаржуваній постанові державного виконавця розмір аліментів є завищеним і не відповідає рішенню Христинівського районного суду Черкаської області від 28.11.2014 у справі №706/1468/14-ц.

Так, вказаним судовим рішення визначений розмір аліментів як 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а не на кожну дитину, як зазначається в оскаржуваній постанові.

З огляду на те, що згідно ст. 183 Сімейного кодексу України розмір аліментів встановлюється судом, відтак оскаржувана постанова державного виконавця прийнята з перевищенням службових повноважень.

Представник відповідачів заперечує проти заявленого адміністративного позову, мотивуючи це тим, що на підставі ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та Сімейного кодексу України, 13.07.2015 старшим державним виконавцем Кушнірем М.І. було винесено постанову ВП №45849811 про звернення стягнення аліментів на доходи боржника, в постанові було нараховано заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 01.07.2015 становить 3095,54 грн., та направлено до виконання в СТОВ «Розсішки».

Крім того, частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Заслухавши пояснення та доводи осіб, які беруть участь у справі, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Христинівського районного управління юстиції перебуває виконавче провадження ВП №45849811 з виконання виконавчого листа №706/1468/14-ц, виданого 11.12.2014 Христинівським районним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дітей: доньки Тетяни, ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньки Ольги, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.10.2014 та до досягнення дітьми повноліття.

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Христинівського районного управління юстиції ОСОБА_2 від 13.07.2015 ВП №45849811 постановлено звернути стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, який працює на посаді керівника СТОВ «Розсішки»; проводити щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належать до виплати боржнику ОСОБА_5 після відрахування податків у розмірі 50 % до погашення боргу, який станом на 01.07.2015 складає 3095,54 коп., після чого в розмірі 1/3 частини його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно та до досягнення дітьми повноліття.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України Про виконавче провадження №606-XIV від 21.04.1999 (далі Закон №606-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 Закону №606-XIV, примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України Про державну виконавчу службу (далі - державні виконавці).

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 11 Закону №606-XIV, державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Пункт 2 ч. 1 ст. 32 Закону №606-XIV визначає, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника.

Звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, порядок здійснення відрахувань здійснюються відповідно до статей 68 - 70 Закону №606-XIV.

Відповідно до статті 68 Закону №606-XIV, стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати.

За іншими виконавчими документами державний виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника за письмовою заявою стягувача.

Згідно п. 7.2. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі Інструкція), при виконанні в примусовому порядку виконавчих документів про стягнення сум коштів, що перевищують три мінімальні розміри заробітної плати, державний виконавець у першу чергу перевіряє наявність коштів на рахунках боржника шляхом направлення відповідних запитів, а також перевіряє майновий стан боржника.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника державний виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів.

Відповідно до п.п. 7.3.1. Інструкції, постанова повинна містити:

а) повне найменування та місцезнаходження підприємства, установи, організації, прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи чи фізичної особи - підприємця, до якої направляється постанова, та її місце проживання;

б) порядок стягнення суми боргу;

в) розмір відрахувань;

г) реквізити рахунку, на який необхідно перераховувати утримані кошти, або адресата у разі перерахування коштів поштовим переказом;

ґ) вимогу щодо направлення звітів про здійснені відрахування та виплати із зазначенням періодичності подання звітів та адреси, на яку необхідно направляти звіти.

Постанова підписується державним виконавцем та скріплюється печаткою органу ДВС 7.3.2. Інструкції).

Згідно ч. 1 ст. 69 Закону №606-XIV, підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти стягувачу у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а якщо такий строк не встановлено - до десятого числа кожного місяця, наступного за звітним. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці кожні шість місяців надсилають державному виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 70 Закону №606-XIV, розмір відрахувань із заробітної плати та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Обмеження розміру відрахувань із заробітної плати встановлюється законодавством про працю.

Згідно ч. 3 ст. 70 Закону №606-XIV, із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості:

у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, відшкодування шкоди у зв'язку із втратою годувальника та збитків чи шкоди, заподіяних злочином, - п'ятдесят відсотків;

за всіма іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - двадцять відсотків.

Частина 4 ст. 70 Закону №606-XIV визначає, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.

Відповідні обмеження розміру відрахувань із заробітку встановлені статтею 128 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 74 Закону №606-XIV розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України.

Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику:

у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання;

за заявою сторін виконавчого провадження;

у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника;

у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;

за власною ініціативою;

в інших передбачених законом випадках.

Згідно п. 7.13 Інструкції державний виконавець у разі надходження виконавчого документа про стягнення аліментів у день відкриття виконавчого провадження повинен підрахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів та разом з постановою про відкриття виконавчого провадження повідомити про нього стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості повинен бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості.

Таким чином, чинне законодавство України наділяє державного виконавця повноваженнями визначати розмір заборгованості зі сплати аліментів за минулі періоди.

Згідно ст.74 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов'язаний здійснювати систематичний контроль за правильним і своєчасним відрахуванням отриманих сум аліментів стягувачем.

Таким чином, суд зазначає, що оскільки заборгованість по аліментам виникла під час виконання рішення суду, повторне звернення до суду про стягнення заборгованості по аліментам законом не передбачається.

Натомість, позивач не має зауважень щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів станом на 13.07.2015.

Згідно ч. 1 ст. 194 Сімейного кодексу України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання.

Згідно ч. 7 ст. 74 Закону №606-XIV у разі стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови державного виконавця. При цьому розмір аліментів у разі їх стягнення у частці від заробітку (доходу) не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. У разі якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, адміністрація підприємства, установи, організації, фізична особа, фізична особа - підприємець, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів.

Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Спростовуючи доводи позовної заяви, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладені норми чинного законодавства, враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає, що державний виконавець в межах максимального розміру відрахувань із заробітної плати, встановленого ст. 70 Закону №606-XIV, з урахуванням частки заробітку згідно виконавчого документа та заборгованості зі сплати аліментів за минулі періоди, правомірно визначив розмір щомісячних утримань із заробітної плати боржника ОСОБА_5.

За вказаних обставин, постанова державного виконавця ВДВС Христинівського районного управління юстиції ОСОБА_2 від 13.07.2015 ВП № 45849811 про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника прийнята на підставі, у межах повноважень, у спосіб, визначений законом, та у відповідності до виконавчого листа Христинівського районного суду від 11.12.2014 №706/1468/14-ц.

Щодо порушення прав, свобод та інтересів позивача оскаржуваною постановою державного виконавця, суд зазначає наступне.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено завданням адміністративного судочинства захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

Між тим, на думку суду, позивач не надав суду доказів того, що відповідачем порушені його права, свободи чи інтереси в публічно-правових відносинах, та не довів, що рішення, дії відповідача у виконавчому провадженні ВП № 45849811 безпосередньо зачіпають його права.

При цьому, суд вважає, що у випадку порушення прав, свобод, інтересів боржника у виконавчому провадженні, останній має право самостійно оскаржити до суду рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, подавши окремий адміністративний позов до суду, який видав виконавчий лист.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.І. Орленко

Повний текст постанови виготовлений 21.09.2015.