Справа № 815/2837/15
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/2837/15

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до ДП «ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНА БАЗА «ДАЧНА» СЕЛЕКЦІЙНО-ГЕНЕТИЧНОГО ІНСТИТУТУ-НАЦІОНАЛЬНОГО ЦЕНТРУ НАСІННЄЗНАВСТВА ТА СОРТОВИВЧЕННЯ» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

В С Т А Н О В И В:

19 травня 2015 року Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з адміністративним позовом до ДП «ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНА БАЗА «ДАЧНА» СЕЛЕКЦІЙНО-ГЕНЕТИЧНОГО ІНСТИТУТУ - НАЦІОНАЛЬНОГО ЦЕНТРУ НАСІННЄЗНАВСТВА ТА СОРТОВИВЧЕННЯ» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2014 році у розмірі 30 070 грн. та пені за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 661,54 грн., всього у розмірі 30 731,54 грн.

В обгрунтування позову зазначено, що згідно звіту за формою №10-ПІ за 2010 рік, середньооблікова чисельність штатних працівників за 2014 рік на ДП «ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНА БАЗА «ДАЧНА» СЕЛЕКЦІЙНО-ГЕНЕТИЧНОГО ІНСТИТУТУ-НАЦІОНАЛЬНОГО ЦЕНТРУ НАСІННЄЗНАВСТВА ТА СОРТОВИВЧЕННЯ» склала 100 осіб. У відповідності з нормативом місць, призначених для працевлаштування інвалідів, відповідач повинен був створити 4 робочих місця, проте створив лише 3. Відповідно до розрахунку суми адміністративно - господарських санкцій сума відрахувань за 1 нестворене робоче місце становить 30 070,00 грн. Оскільки відповідач самостійно в строк до 15 квітня 2015 року адміністративно - господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів не сплатив, відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» нарахована пеня на повну суму недоїмки за весь її строк у розмірі 661,54 грн. На підставі вищевикладеного, позивач просив стягнути з ДП «ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНА БАЗА «ДАЧНА» СЕЛЕКЦІЙНО-ГЕНЕТИЧНОГО ІНСТИТУТУ - НАЦІОНАЛЬНОГО ЦЕНТРУ НАСІННЄЗНАВСТВА ТА СОРТОВИВЧЕННЯ» на користь Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рахунок Державного казначейства України суму адміністративно - господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування у 2014 році у сумі 30 070,00 грн. та пені у сумі 661,54 грн. за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно - господарських санкцій.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2015 року у задоволенні адміністративного позову Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів відмовлено повністю.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю. Враховуючи, що зазначених клопотань від усіх учасників процесу не надходило та те, що справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, її розглянуто в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 15 січня 2014 року ДП «Експериментальна база «Дачна» до Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів було подано звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік за формою N 10-ПІ, в якому, зокрема, зазначено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становила 100 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, становила 3 осіб, кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 4 особи, середньорічна заробітна плата штатного працівника фактично становила 30070 грн. (а.с. 6).

У розділі 2 вказаного звіту «Список працюючих інвалідів штатних працівників, які були зайняті на підприємстві у 2014 році» наведено інформацію про 3-х осіб, які працювали протягом 2014 року (а.с.7).

21.04.2015 року Одеським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів на підставі даних звіту, поданого ДП «Експериментальна база «Дачна», було розраховано суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, яку належало самостійно сплатити до бюджету на рахунок Держказначейства в Одеській області в строк до 15 квітня поточного року, із зазначенням, що норматив повинен був складати 4 особи, середньооблікова кількість штатних працівників за звітний рік, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, становила 3 особи, кількість робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайнятих інвалідами становила 1, середньорічна заробітна плата 30070,00 грн., а сума адміністративно-господарських санкцій становить 30070,00 грн. (а.с.8)

Відмовляючи у задоволенні позову Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів суд першої інстанції виходив з наступного, з чим погоджується апеляційний суд.

Відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Частиною 1 ст. 18 вказаного Закону передбачено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 18 цього Закону підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 18-1 Закону державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що працевлаштування інвалідів здійснюється або шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, яка в свою чергу здійснює пошук підходящої роботи для працевлаштування такого інваліда. Жодною нормою законодавства України не встановлений обов'язок підприємства здійснювати пошук інвалідів для їх працевлаштування на цьому підприємстві.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що протягом 2014 року відповідачем щомісячно складалась та в установленому законодавством порядку подавалась звітність про наявність вакансій за формою № 3-ПН, в якій повідомлялось про наявність вакантних місць на підприємстві, до яких не встановлювалось особливих вимог, та які є придатними для працевлаштування інвалідів (а.с.29-76).

Також, згідно листа Біляївського центру зайнятості від 10.04.2015 року №746 (а.с. 22-23), який було надіслано директору Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, вбачається факт звернення відповідача зі звітом за формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», а саме:

- 13.01.2014 року, 04.02.2014 року, 04.03.2014 року, 28.04.2014 року, 13.05.2014 року надано звіти на 17 вакантних посад, з яких 13 посад (інженер, механік, електрик, робітник ферми, свинар та дояр) зазначені для інвалідів;

- 02.06.2014 року, 03.07.2014 року, 03.09.2014 року, 07.10.2014 року, 04.11.2014 року та 26.11.2014 року надано звіти на 17 вакантних посад, з яких 16 посад (робітник ферми, інженер механік, тракторист, електрики, свинар та дояр) зазначені для інвалідів;

- 01.08.2014 року надано звіт на 17 вакантних посад, з яких 15 посад (робітник ферми, тракторист, електрики, свинар та дояр) зазначені для інвалідів.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, позивачем до суду не надано доказів, які б підтверджували факт звернення безпосередньо до ДП «Експериментальна база «Дачна» або до державної служби зайнятості інвалідів, які бажають працевлаштуватися, не зважаючи на подання відповідачем інформації про наявність у нього вакантних робочих місць для інвалідів. Навпаки, у матеріалах справи містяться докази про відсутність бажаючих інвалідів працевлаштуватися у відповідача, а саме, довідка Біляївського районного центру зайнятості від 21.05.2015 року № 925/02/32 (а.с.27), з якої вбачається, що протягом 2014 року відповідачем надавались звіти за формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» з вакансіями для осіб з інвалідністю, однак, у зв'язку з відсутністю бажаючих працевлаштуватися на вакантні місця, незайняті громадяни, які зареєстровані в Біляївському районному центрі зайнятості, до підприємства не направлялись.

Згідно із ч. 2 ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.

Вказаною нормою визначений обов'язок підприємства створювати спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування з урахуванням обмежених можливостей інваліді лише у разі необхідності, однак до суду не надано доказів, які б свідчили про те, що така необхідність виникала.

Згідно з нормами ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Підстави господарсько-правової відповідальності визначені ст. 218 Господарського кодексу України, якою встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Водночас з цим, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком або збором (обов'язком платежем), а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку із допущенням ним правопорушення. При цьому обов'язковою вимогою для застосування таких санкцій до правопорушника є наявність складу такого правопорушення, в тому числі наявність вини особи, до якої застосовуються санкції.

Крім того, у постанові Верховного суду України від 02 квітня 2013 року по справі № 21-95а13 зазначено, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Також, аналогічна правова позиція вже була висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 червня 2011 року у справі № 21-60а11.

Відповідно до положень ч.1 ст. 244-2 КАС України, Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Судом першої інстанції правильно зазначено про відсутність факту господарського правопорушення з боку ДП «Експериментальна база «Дачна», тоді як матеріали справи свідчать про те, що підприємство протягом 2014 року здійснювало низку заходів, спрямованих на виконання покладеного на нього обов'язку щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів. Відповідачем було вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського порушення, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідач свою позицію апеляційному суду довів та обґрунтував.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відтак, апеляційна скарга Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2015 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.С.Золотніков

Суддя Ю.В.Осіпов