Справа № 824/399/13-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2013-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2013 року м. Чернівці Справа № 824/399/13-а

10:20

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Боднарюка О.В.;

з участю:

секретаря судового засідання Антонюка О.В.;

позивача ОСОБА_1;

представника позивача - ОСОБА_2;

представника відповідача не з'явився;

представника третьої особи - ОСОБА_3;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС Міністерства соціальної політики України, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління праці та соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ :

В поданому до суду адміністративному позові ОСОБА_1 (далі-позивач), просила суд: визнати протиправним та скасувати рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України від 30.08.2012 року щодо відмови ОСОБА_1 у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; зобовязати Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України вирішити питання щодо поновлення, ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 серпня 2012 року відповідачем прийнято рішення (протокол №50) згідно якого ОСОБА_1 відмовлено у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Підставами відмови є те, що роботи виконувались у Поліській ЦРЛ поза межами зони відчуження.

Позивач вважає, що рішення комісії є протиправним та таким, що порушує її права на соціальний захист особи, яка брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, у звязку з чим воно підлягає скасуванню. Свою позицію обґрунтовує тим, що перелік населених пунктів, які віднесені до зони відчуження, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.91р. №106 (в редакції від 29.08.94р. №600) Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи.

Згідно Додатку № 1 до вказаної постанови населені пункти Бобер та Варовичі віднесені до зони відчуження Чорнобильської АЕС. Судовим рішенням встановлений факт знаходження позивача у відрядженні у вказаних населених пунктах з 16 по 31 липня 1986 року.

Відповідно до ст. 10 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження.

На момент надання позивачу у 1993 році статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, діяв порядок видачі посвідчень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25. 08. 1992 року № 501, згідно з п.п. г п. 10 якого була передбачена така підстава для видачі посвідчення, як рішення суду про встановлення факту перебування в зоні відчуження ЧАЕС в певний період часу (даний пункт був виключений постановою КМУ від 05. 06. 1995 року № 404, а сама постанова втратила чинність на підставі постанови КМУ від 20. 01. 1997 року № 51 ).

Рішенням Ленінського районного суду м. Чернівці від 30 жовтня 1992 року (справа № 2-1236) встановлений юридичний факт знаходження ОСОБА_1 в зоні відчуження Чорнобильської АЕС в с. Бобер та Варовичі Поліського району Київської області з 16 липня по 31 липня 1986 року, що було законною підставою для визнання позивача учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії.

Також позивач зазначив, що згідно заяви, яка розглядалась Комісією і по якій прийняте оскаржуване рішення, просив не визначити статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а відновити такий статус, якого останній позбавлений протиправно у 1997 році.

Відповідач заперечень на адміністративний позов не надав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору надала пояснення в яких зазначила, що Чернівецькою облдержадміністрацією 19.11.1992 року ОСОБА_1 було видане посвідчення категорії 2 серії А за №072333 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Чернівці про встановлення факту перебування в зоні відчуження (с. Бобер) в період з 16 по 31 липня 1986 року.

Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, яка на той час діяла при МНС України, постановою КМУ від 04.02.1997 №135 було доручено провести перевірку правильності видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на підставі судових рішень та вжити відповідних заходів щодо усунення виявлених порушень.

Комісія із спірних питань при МНС України, розглянувши справу позивача прийняла рішення про безпідставність видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у звязку з тим, що фактів, встановлених судом недостатньо для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (протокол від 17.06.1997 №181).

Третя особа вважає, що правових підстав для призначення позивачу статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС немає.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позові.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору заперечувала щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини викладені в письмових поясненнях. При цьому також пояснила, що рішення суду, яким позивач обґрунтовує позовні вимоги не оскаржувалось тому, що цим рішенням суду не встановлено факту виконання будь-яких робіт позивачем пов'язаних з усуненням аварії або її наслідків.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача та представника третьої особи, а також дослідивши письмові докази надані сторонами та перевіривши матеріали адміністративної справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні даного адміністративного позову слід відмовити повністю, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Чернівці від 30 жовтня 1992 року встановлено факт знаходження ОСОБА_1 в зоні відчуження Чорнобильської АЕС у с. Бобер Поліського району Київської області з 16 по 31 липня 1986 року(а.с. 7).

ОСОБА_1 13 травня 1996 року був виданий дублікат посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р. №313018, оскільки посвідчення №072333було втрачено(а.с. 9).

Згідно витягу з Протоколу №181 засідання Комісії від 17 червня 1997 року, визнано видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ОСОБА_1 безпідставною у звязку з тим, що фактів, встановлених судом, недостатньо для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 10).

Згідно витягу з протоколу №7 засідання Комісії від 26 травня 2005 року, цією ж комісією на підставі представлених документів, ОСОБА_1 відмовлено у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Рішення мотивоване тим, що надані документи мають наявні розбіжності в даних про місце виконання робіт (а.с.25).

Відповідно до витягу з протоколу №50 засідання Комісії від 30 серпня 2012 року, на підставі представлених документів ОСОБА_1 відмовлено у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Рішення мотивоване тим, що роботи виконувались у Поліській ЦРЛ поза межами зони відчуження (а.с. 16).

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення закону та робить висновки по суті спору.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до преамбули Положення, Мінпраці, від 17.05.2006, № 187 "Про затвердження Положення про Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" (далі-Положення), це Положення розроблено відповідно до пункту 12 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року N 51 (із змінами), з метою вирішення спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно п.1.1 Положення, комісія зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - це постійно діючий колегіальний орган, що створюється при Міністерстві праці та соціальної політики України для розгляду спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до п.5.4 Положення, комісія розглядає спірні питання громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, за поданням Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. В окремих випадках, у порядку оскарження попереднього рішення, Комісія розглядає справи громадян за їх особистим зверненням.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись із заявою до відповідача, позивач просила відновити статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії починаючи з 17.06.1997 року (а.с.11-12).

Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991р. №796-ХІІ (далі-Закон №796) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Відповідно до ст.10 Закону №796 учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Перелік населених пунктів, які віднесені до зони відчуження, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.91р. №106 (в редакції від 29.08.94р. №600) Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи.

Згідно Додатку № 1 до вказаної постанови населені пункти Бобер та Варовичі віднесені до зони відчуження Чорнобильської АЕС. Судовим рішенням встановлений факт знаходження позивача у відрядженні у вказаних населених пунктах з 16 по 31 липня 1986 року.

З матеріалів справи вбачається, що на момент надання позивачу у 1993 році статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, діяв порядок видачі посвідчень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25. 08. 1992 року № 501, згідно з п.п. г п. 10 якого була передбачена така підстава для видачі посвідчення, як рішення суду про встановлення факту перебування в зоні відчуження ЧАЕС в певний період часу (даний пункт був виключений постановою КМУ від 05. 06. 1995 року № 404, а сама постанова втратила чинність на підставі постанови КМУ від 20. 01. 1997 року № 51).

Як зазначалось вище, позивач обґрунтовуючи позовні вимоги посилався на те, що рішенням суду встановлено юридичний факт перебування останньої в зоні відчуження ЧАЕС, а тому відповідач прийняв протиправне рішення відмовивши останній у наданні (відновлення) статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Даючи оцінки спірним правовідносинам, суд не може погодитись із зазначеними доводами позивача в частині протиправності рішення комісії, виходячи з наступного.

Як вбачається з мотивувальної частини рішення Ленінського районного народного суду від 30 жовтня 1992 року, судом встановлено наступне: «Як видно з виписки наказу №99-к по Чернівецькій облпсихлікарні, ОСОБА_1 направлена у відрядження в Поліську ЦРЛ і знаходилась у цьому відрядженні з 16.08. по 31.08.86р.»; Згідно показів свідків було встановлено, що: « ОСОБА_1 працювала в складі виїзної бригади медиків з 16.07.1986р. по 31.07.1986 р. в с. Бобер і Варовичі».

Згідно резолютивної частини вказаного рішення: Встановлено юридичний факт знаходження ОСОБА_1 в зоні відчуження Чорнобильської АЕС в с.Бобер Поліського р-ну Київської області з 16.07.1986р. по 31.07.1986р.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналізуючи законодавство, яке регулює спірні правовідносини, вбачається, що законодавець в нормах Закону №796 чітко визначив поняття осіб, які можуть бути визнанні, або ж є учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (в період 1986.). З вказаних норм вбачається, що такими особами є виключно ті громадяни, які: безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідач відмовляючи у задоволенні заяви позивача діяв правомірно, зазначивши в своєму рішенні, що ОСОБА_1 виконувала роботи поза межами зони відчуження в Поліській ЦРЛ, оскільки резолютивною частиною рішення суду від 30 жовтня 1992 року встановлено юридичний факт перебування в зоні відчуження позивача в період 16.07.1986р. по 31.07.1986р., однак не встановлено, що позивач виконувала будь-які роботи, пов'язані з усуненням самої аварії, її наслідків, або ж працювала на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Суд також ставиться критично до обґрунтувань і доводів позивача в частині посилань на рішення суду від 30 жовтня 1992 року, виходячи із того, що мотивувальною частиною рішення встановлено перебування у відрядження ОСОБА_1 в Поліській ЦРЛ в період з 16.08. по 31.08.86р., в той час коли резолютивна частина рішення і мотивувальна (в частині показань свідків) вказує на перебування ОСОБА_1 в зоні відчуження в інший час в період з 16.07.1986р. по 31.07.1986р.

Даючи оцінку спірним правовідносинам слід також зазначити і те, що звертаючись із заявою в 2011 році про відновлення статусу учасника ліквідації ЧАЕС, відповідачем двічі надавалась оцінка наданим позивачем документам, стосовно надання такого статусу. При цьому були прийняті рішення в 1997 році (протокол №181) та в 2005 році (протокол №7) про відмову в наданні такого статусу, які на час розгляду даної справи є чинними (не скасованими чи відміненими) (а.с.10,25).

Згідно ч.4 ст.70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позивачем не доведено протиправність прийнятого відповідачем рішення, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. В звязку з відсутністю таких витрат, суд не вирішує питання про стягнення судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 71, 76, 79, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд , -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанови суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова у повному обсязі складена 25 березня 2013 року.

Суддя О.В. Боднарюк