Справа № 822/3237/15
Суддя: Матущак В.В.
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/3237/15

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі судді Матущака В.В. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Теофіпольської районної державної адміністрації про визнання дій нечинними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України, управління соціального захисту населення Теофіпольської районної державної адміністрації, Управління Пенсійного фонду України в Теофіпольському районі, в якому просив:

- визнати протиправними дій комісії та скасувати її рішення при Теофіпольській РДА по проведенню заміни посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС на українські зразки у Теофіпольському районі в частині безпідставності видачі ОСОБА_1 посвідчення 2 категорії від 1993 року;

- зобов`язати управління праці та соціального захисту населення Теофіпольської РДА повернути вилучене у ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії;

- зобов`язання управління Пенсійного фонду України в Теофіпольському районі та головне управління Хмельницької області починаючи із 1993 року відновити виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю як особі - учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесеній до 2 категорії;

- стягнути моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у 1986 році перебуваючи в складі військової частини НОМЕР_1 (с. Вільча) тимчасово працював на території безумовного (обов`язкового) відселення з 18.06.1986 по 31.10.1986, брав участь у ліквідації наслідків аварії в населеному пункті смт. Вільча та с. Буда-Воровичі Поліського району, Київської області та отримав посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії.

На вимогу юристів Теофіпольської РДА позивач надав вказане посвідчення 2 категорії для обміну на посвідчення українського зразка. В подальшому позивачу повернули посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 3 категорії замість посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, чим позбавили позивача усіх пільг та доплат.

В ході розгляду справи позивач відмовився від позовних вимог щодо визнання неправомірними дій комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України та зобов`язання управління Пенсійного фонду України у Теофіпольському районі та головного управління Пенсійного фонду України, починаючи з 1993 року, відновити ОСОБА_1 виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю як особі - учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесеній до 2 категорії, яка припинена без жодних на те підстав за відсутності рішення з цього приводу Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України, у зв`язку з чим провадження по справі у цій частині закрите відповідно до ухвали від 23.09.2015.

Також позивач просив замінити неналежного відповідача Управління соціального захисту населення Теофіпольської районної державної адміністрації на належного відповідача Теофіпольську районну державну адміністрацію Хмельницької області. Ухвалою суду від 25.08.2015 було вирішено допустити зазначену заміну.

Враховуючи уточнення позивач просив суд визнати неправомірними дії Теофіпольської районної державної адміністрації Хмельницької обаласті при заміні посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії на посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії та зобов`язати Теофіпольську районну державну адміністрацію вчинити дії, а саме: видати ОСОБА_1 посвідчення 2 категорії на підставі довідки військової частини 31434 №288 від 05.11.1986, а також стягнути з 100000 (сто тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди.

Позивача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. На адресу суду подав клопотання про розгляд справи без його участі, уточненні позовні вимоги підтримує, просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач - Теофіпольська районна державна адміністрація в судове засідання не направила повноважного представника, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Будь-яких клопотань, заяв суду не надавав, причин неявки суду не повідомив.

Відповідно до частини 6 статті 12, частини 1 статті 41, частини 6 статті 128 КАС України, у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається, розгляд справи проводиться в письмовому провадженні.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 було видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році серії НОМЕР_2 від 19.06.1991.

В подальшому у 1993 юридичним відділом Теофіпольської районної державної адміністрації було зібрано посвідчення для перереєстрації на українські зразки, однак взамін зібраного посвідчення ОСОБА_1 було видане аналогічне посвідчення категорії 3 серії НОМЕР_3 від 15.02.1993.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між позивачем та відповідачами, суд зазначає наступне.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України від 28.02.1991 року №796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до статті 9 Закону України від 28.02.1991 року №796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визнаються:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 10 вказаного Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ визначено осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, якими вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Згідно зі статтею 2 цього ж Закону залежно від ландшафтних та геохімічних особливостей ґрунтів, міри перевищення природного доаварійного рівня накопичення радіонуклідів у навколишньому середовищі, пов`язаних з ними ступенів можливого негативного впливу на здоров`я населення, вимог щодо здійснення радіаційного захисту населення та інших спеціальних заходів, з урахуванням загальних виробничих і соціально-побутових відносин, територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на зони.

Так, зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році (пункт перший частини першої статті 2 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ).

Згідно з частиною другою даної статті межі зон територій радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи установлюються та переглядаються Кабінетом Міністрів України на основі експертних висновків Національної академії наук України, центральних органів виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах охорони здоров`я, управління зоною відчуження та зоною безумовного (обов`язкового) відселення, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи, охорони навколишнього природного середовища, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, за поданням обласних рад і затверджуються Верховною Радою України.

Статтею 14 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій.

У відповідності до статті 15 вищезазначеного Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році, що підтверджено відповідними документами.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно архівної довідки галузевого Державного архіву Міністерства оборони України № 40070 від 5 грудня 2007 року зазначено про те, що згідно архівних документів військової частини № НОМЕР_1 він дійсно приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 18 червня (наказ № 14) по 11.11.1986 (наказ № 159). Із цієї ж довідки встановлено, що місцем дислокації військової частини у вказаний період було смт. Вільча, з 23 серпня с. Буда-Воровичі, з 1 листопада м. Славута, тобто було вказано населені пункти зони безумовного (обов`язкового відселення) де він приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Також відповідно до військового квитка та довідки військової частини 31434 №288 від 05.111.1985 зазначається його участь у ліквідації наслідків аварії.

Також в матеріалах справи міститься копія "Списку військовозобов`язаних Теофіпольського району, які приймали участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" за підписом Теофіпольського воєкома полковника - Возняка, голи комісії капітана Булигіна, членів комісії: полковника - Костюченко, підполковника - Рачок, підполковника - Бєлаш, сл.СА - Брушневського. Даний Список затверджений Хмельницьким обласним військовим комісаром полковником Урсолом у червні 1991. Згідно вказаного списку ОСОБА_1 видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році категорії 2 серії НОМЕР_2 від 19.06.1991.

Підтвердженням факту видачі вказаного посвідчення 2 категорії є також його копія, яка знаходиться в матеріалах справи.

Як встановлено, 15.09.1992 Теофіпольською РДА відповідно до Розпорядження представника Президента №81 від 15.09.1992 створено робочу групу у районі для видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

На вимогу працівників Теофіпольської РДА позивач надав вказане посвідчення 2 категорії для обміну на посвідчення українського зразка. В подальшому позивачу повернули замість посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії - посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 3 категорії, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Суд звертає увагу на наявність в матеріалах справи листа Теофіпольської РДА від 07.07.20109 №1473, згідно якого відповідачем підтверджено усі встановлені вище судом факти, а саме: зазначено, що "... у липні 1997 юридичним відділом райдержадміністрації було зібрано посвідчення для перереєстрації на українські зразки. Взамін посвідчень були видані довідки, в яких вказувалося серія, номер та категорія документа, який вилученою. Після реєстрації всім чорнобильцям були повернуті посвідчення відповідних категорій, лише ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 видано посвідчення заниженої третьої категорії. На жаль особи, які на той час працювали в юридичному відділі райадміністрації тут більше не працюють і тому не мають можливості виправити помилки, повернути чорнобильцям посвідчення другої категорії, які були в них до перереєстрації. Так як, видача посвідчень компетенція управління з питань надзвичайних ситуацій ОДА, пропонуємо Вам звернутися із цією проблемою до органів суду за належністю, згідно чинного законодавства. Райдержадміністрація впевнена, що справедливість буде встановлена і Вам буде повернено посвідчення другої категорії, які були до подачі документів". Даний лист-відповідь підписаний головою Теофіпольської райдержадміністрації - М.Ковальчук.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок, що позивач довів перед судом протиправність дій відповідача - безпідставну видачу позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 3 замість вилученого на переоформлення посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 2, доводи в обґрунтування позиції позивача знайшли належне підтвердження обставинами справи, встановленими судом.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з п.5 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За висновком суду, наведені позивачем обставини свідчать про наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями та рішеннями відповідача з моральними стражданнями, яких зазнав позивач.

Суд враховує те, що моральна шкода є компенсацією за душевні страждання, яких позивач зазнав внаслідок протиправних дій щодо нього та не може бути джерелом отримання прибутку.

Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн. підлягають задоволенню частково, оскільки суд враховує те, що позивач зазнавав душевних страждань у зв`язку з протиправними діями відповідача щодо нього, які позивач позивач переживає починаючи з 1993 року, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, тому суд вважає, що компенсація завданої моральної шкоди в розмірі 5000,00 гривень є достатньою.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що адміністративний позов слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Теофіпольської районної державної адміністрації при заміні посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії на посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії.

Зобов`язати Теофіпольську районну державну адміністрацію вчинити дії, а саме: видати ОСОБА_1 посвідчення 2 категорії на підставі довідки військової частини НОМЕР_1 №288 від 05.11.1986.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Суддя/підпис/В.В. Матущак
"Згідно з оригіналом" Суддя В.В. Матущак