Справа № 809/1233/13-а
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року Справа № 876/10002/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Яворського І. О., Кухтея Р. В..;

за участю секретаря судового засідання - Мартинишина Р. С.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 травня 2013 року в справі за позовом Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю «Ленштен» про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

18 квітня 2013 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю «Ленштен» про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Ленштен» на користь Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції у розмірі 9275,00 грн.; стягнення з відповідача на користь Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 1,86 грн.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що відповідачем не дотримано нормативу працевлаштування інвалідів, передбаченого Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а тому, останній повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 травня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що роботодавець вжив усіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивачем - Івано-Франківським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що ТзОВ «Ленштен» у встановленому законом порядку зареєстроване у Івано-Франківському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів як роботодавець - юридична особа, що використовує найману працю, в якій за основним місцем роботи працює вісім і більше осіб.

За даними звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2012 рік фактично середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за рік у відповідача становила 10 осіб, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», становить одна особа. У 2012 році штатні працівники, яким встановлена інвалідність на підприємстві не працювали. Середньорічна заробітна плата штатного працівника у 2012 році склала 1546,00 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості ТзОВ «Ленштен» перед Івано-Франківським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів сума адміністративно-господарських санкцій становить 9275,00 грн., за період з 16 квітня 2013 року по 16 квітня 2013 року за порушення строків сплати адміністративно-господарських санкцій нараховано пеню, виходячи із розміру 7,50 % річної облікової ставки Національного банку України, у розмірі 1,86 грн.

Статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі - Закон) встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Статтею 18 Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 20 Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації, громадські організації інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Згідно з частиною четвертою статті 20 Закону України «Про зайнятість населення» (чинного на час виникнення спірних відносин) підприємства, установи і організації незалежно від форми власності зобов'язані щомісяця подавати місцевим центрам зайнятості адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів.

Наказом Державного комітету статистики № 420 від 19 грудня 2005 (чинним на момент виникнення спірних правовідносин) затверджено форму статистичної звітності № 3-ПН «Звіт про наявність вакансій», яка подається підприємствами установами та організаціями щомісячно на адресу державної служби зайнятості.

Із звітів відповідача за формою статистичної звітності № 3-ПН, поданих до центру зайнятості, вбачається, що відповідач інформував Міськрайонний центр зайнятості м. Коломия про наявність вільних робочих місць та потребу у направленні центром зайнятості інвалідів для працевлаштування тільки у лютому та березні 2012 року.

Тобто у січні, квітні, травні, червні, липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді та грудні 2012 року відповідач взагалі не повідомляв центр зайнятості про наявність вакансій для інвалідів.

Оскільки звіти № 3-ПН мають подаватися до центру зайнятості щомісячно, викладене свідчить про не виконання відповідачем вимог про належне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць на підприємстві та потребу у направленні йому центром зайнятості інвалідів для працевлаштування.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не було вжито всіх необхідних передбачених законом заходів для виконання обов'язку щодо працевлаштування інвалідів згідно встановленої законом квоти.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Статтею 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Таким чином, відповідно до частини 2 статті 218 Господарського кодексу України, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до учасника господарських відносин за порушення ним правил, встановлених законодавчими актами, при наявності в діях суб'єкту господарювання вини у вчиненні такого порушення та якщо ним не вживалися заходи, спрямовані на недопущення господарського правопорушення.

Оскільки, в матеріалах справи містяться докази того, що ТзОВ «Ленштен» не надавало щомісячно державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про безпідставність відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постановах від 09 липня 2013 року, 17 вересня 2013 року, 19 листопада 2013 року, 28 січня 2014 року (№ № 21-200а13, 21-227а13, 21-397а13, 21-476а13 відповідно), зазначивши, що неналежне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів є порушенням вищезгаданих норм матеріального права та підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог не відповідає обставинам справи.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на неповно, необ'єктивно і всебічно не з'ясованих обставинах, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 41, 158-163, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - задовольнити.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 травня 2013 року в справі № 809/1233/13-а - скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю «Ленштен» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені - задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Ленштен» на користь Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції у розмірі 9275 (дев'ять тисяч двісті сімдесят п'ять) гривень, а також пеню в розмірі 1 (одна) гривня 86 (вісімдесят шість) копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у випадку коли, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, складення постанови в повному обсязі відкладено - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: Р. В. Кухтей

І. О. Яворський

Постанову складено в повному обсязі 12 жовтня 2015 року.