Справа № 825/1406/15-а
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 року Чернігів Справа № 825/1406/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Шило М.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Чернігівської області про скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1Г.) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Прокуратури Чернігівської області (далі-відповідач), в якому остаточно просить суд скасувати наказ прокурора Чернігівської області № 46-к від 21.01.2015 ''Про притягнення до дисциплінарної відповідальності''.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оголошення йому догани відбулось із значними порушеннями, що потягло за собою винесення, на його думку, протиправного наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Позивач зазначає, що жодних правових підстав для оголошення йому догани не існує. Також вказав, що оскаржуваний наказ порушує права позивача, оскільки останнім не було допущено порушень вимог Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури та наказів Генерального прокурора України.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав, викладених в адміністративному позові.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні у повному обсязі, посилаючись на те, що в ході службового розслідування встановлено факт проведення позивачем перевірок при здійсненні нагляду за додержанням і застосуванням законів без винесення постанови про проведення перевірки на адресу керівників органів державного контролю та правоохоронних органів та факт вимоги від директора ДП «Борзнянське лісове господарство» виготовлення восьми дверей для прокуратури району та надання йому талонів на пальне, а також не повідомлення працівника безпеки та захисту працівників прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про спричинення громадянці ОСОБА_4 тілесних ушкоджень працівником прокуратури. Відтак, ОСОБА_1 порушено вимоги ст.ст. 5, 15, 18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, в частині використання службового становища в інтересах інших осіб, неповаги до прав і свобод людини і громадянина, недотримання професійної честі і гідності, вчинення дій, які не сприяють підвищенню авторитету прокуратури та зміцненню довіри громадян до неї та наказів Генерального прокурора України, а тому позивачу правомірно оголошено догану.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Згідно наказу Генерального Прокурора України від 13.08.2014 № 1138к ОСОБА_1 призначений прокурором Борзнянського району Чернігівської області, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 204).

На виконання розпорядження прокурора Чернігівської області № 75 від 06.11.2014 комісією прокуратури Чернігівської області проведено службове розслідування щодо можливих протиправних дій прокурора Борзнянського району Чернігівської області старшого радника юстиції ОСОБА_1 (а.с.214), за результатами якого складено висновок від 08.12.2014(а.с.15-20).

В ході службового розслідування встановлено, що позивачем проведено перевірку при здійсненні нагляду за додержанням і застосуванням законів без винесення постанови про проведення перевірки на адресу керівників органів державного контролю та правоохоронних органів, факт вимоги ОСОБА_1 від директора ДП «Борзнянське лісове господарство» виготовлення восьми дверей для прокуратури району та надання талонів на пальне, а також не повідомлення працівника безпеки та захисту працівників прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про спричинення громадянці ОСОБА_4 тілесних ушкоджень працівником прокуратури Борзнянського району Чернігівської області.

На підставі вищевказаного висновку комісією прийняте рішення клопотати перед прокурором Чернігівської області про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Наказом Прокуратури Чернігівської області № 46-к від 21.01.2015 ''Про притягнення до дисциплінарної відповідальності'' за порушення вимог ст.ст. 5,15,18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, що дискредитує його як працівника прокуратури та шкодить авторитету органів прокуратури в цілому та наказів Генерального прокурора України від 07.11.2012 № 3г, від 22.09.2014 № 17г та від 12.11.2012 № 111 ОСОБА_1 винесено догану (а.с.28-29).

Не погоджуючись із наказом № 46-к від 21.01.2015, позивач оскаржив його до суду.

Надаючи оцінку позовним вимогам позивача, суд дійшов наступних висновків.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані Законом України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, Дисциплінарним статутом прокуратури України, затвердженого постановою Верховної Ради України № 1796-ХІІ від 06.11.1991, Кодексом професійної етики та поведінки працівників прокуратури, та іншими нормативно-правовими актами.

Суд вважає за необхідне дослідити та надати оцінку кожному з порушень, зазначеному у висновку службового розслідування від 08.12.2014 та наказі про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності № 46-к від 21.01.2015.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи усіх форм дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.3 ст.2 КАС України).

Частиною 3 ст. 48 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що за порушення закону, неналежне виконання службових обов'язків чи вчинення ганебного вчинку прокурори і слідчі несуть відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України, який затверджує Верховна Рада України.

Частиною 1 ст. 8 Дисциплінарного статуту прокуратури України передбачено, що дисциплінарні стягнення до прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовується за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Положеннями ст. 9 Дисциплінарного статуту прокуратури України визначено, що дисциплінарними стягненнями є: догана; пониження в класному чині; пониження в посаді; позбавлення нагрудного знаку «Почесний працівник прокуратури України»; звільнення; звільнення з позбавленням класного чину.

Стаття 11 Дисциплінарного статуту передбачає, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.

Порядок проведення службових розслідувань в органах прокуратури регламентується Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України затвердженої Наказом Генерального прокурора України від 24.09.2014 року №104 (далі-Інструкція).

Згідно п.1.2 Інструкції Службове розслідування (перевірка) - комплекс заходів, які проводяться у випадках скоєння працівниками прокуратури ганебних вчинків - кримінальних, корупційних правопорушень, керування транспортним засобом у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння або відмови від проходження огляду з метою виявлення стану сп'яніння, порушення Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури, а також за фактами порушень виконавської та трудової дисципліни, неправомірного втручання у службову діяльність працівників прокуратури, посягань на їхнє життя, здоров'я та майно, загибелі та в інших випадках передбачених Інструкцією.

Метою службових розслідувань та службових перевірок є повне, об'єктивне і всебічне з'ясування обставин надзвичайних подій, ганебних вчинків та правопорушень, скоєних за участі працівників органів прокуратури, виявлення причин і умов, що їм сприяли, зміцнення службової дисципліни та попередження негідних вчинків серед особового складу (Інструкція).

Розділом 2 Інструкції передбачені підстави для проведення службового розслідування (перевірки).

Зокрема, відповідно до п.п 2.2.4 п.2.2 службове розслідування (перевірка) також може проводитися за анонімними повідомленнями та зверненнями лише за умов наявності у них відомостей про вчинення працівниками прокуратури кримінального правопорушення, якщо наведена інформація стосується конкретної особи та містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

Згідно п.11.1 Інструкції за результатами службового розслідування (перевірки) працівники прокуратури можуть бути притягнуті до встановленої законом відповідальності, у тому числі з урахуванням пропозицій, викладених у висновку службового розслідування (перевірки).

Тобто, сам висновок службового розслідування по своїй природі не є документом обовязкового використання, а лише оформлений результат розслідування, який носить рекомендаційний характер для посадової особи, яка буде вирішувати питання чи були в діях особи відносно якої відбувалось службове розслідування будь-які порушення та чи є необхідність застосувати заходи дисциплінарного впливу або відповідальності відповідно закону.

Сама наявність висновку не свідчить про обовязок притягнення особи відносно якої проводилось службове розслідування, а є лише правом посадової особи.

Згідно п. 3.4 Інструкції про призначення службового розслідування (перевірки) уповноваженим керівником органів прокуратури видається розпорядження, у якому визначається склад комісії (голова та члени), підстава, мета та строки його проведення, прізвище, ім'я, по батькові особи, щодо якої проводиться розслідування, та її посада. Копія розпорядження про призначення службового розслідування (перевірки) надається до управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Генеральної прокуратури України не пізніше наступного дня після його видання.

З розпорядження Прокуратури Чернігівської області № 75 від 06.11.2014 (а.с.214) вбачається, що фактичною підставою для проведення службового розслідування в даному випадку слугувало анонімне повідомлення про вчинення прокурором Борзнянського району Мозговим В.Г. можливих протиправних дій, а саме вимагання коштів від громадян району та інших правопорушень (а.с.216,217).

Відповідно до ст. 214 Кримінального процесуального Кодексу України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов'язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

В той же час, відповідачем зазначена норма не була дотримана.

Розділом 8 Інструкції визначено перелік питань, які підлягають зясуванню під час проведення службового розслідування.

Так, зокрема, обставини, події, у звязку з якою проводиться службове розслідування(перевірка), час, місце, спосіб, наслідки тощо. Правомірність дій працівників прокуратури, що призвели, до події чи безпосередньо передували їй. Наявність чи відсутність у діянні або бездіяльності працівника прокуратури ознак кримінального, корупційного правопорушення, інших ганебних вчинків, порушень Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури, їх мотиви. Обставини, що помякшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності працівника прокуратури чи знімають безпідставні звинувачення або підозру у скоєнні порушення. Характеристика особи, що вчинила порушення (ставлення до виконання службових обовязків, поведінка до вчинення порушення тощо), з додержанням вимог Закону України «Про захист персональних даних». Причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, роль безпосереднього керівника особи, щодо якої проводиться службове розслідування (перевірка), інших посадових осіб у недопущенні порушення. Обставини зарахування в органи прокуратури працівників, які припустилися порушень, обґрунтованість переміщення, просування по службі, застосування заохочень і дисциплінарних стягнень. Характер і розмір завданих порушенням матеріальних збитків, а також можливість їх відшкодування. Обґрунтованість та відповідність ступеню вини і тяжкості проступку прийнятого відповідними компетентними органами рішення за фактом події.

В силу ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Аналогічна за змістом норма зафіксована в ст.62 Конституції України, яка передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст. 8 Конституції України). Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так в рішенні по справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено: «…п.2 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод вимагає від представників держави - насамперед суддів, що розглядають справу, але й від інших представників органів влади, - щоб вони утримувалися від публічних заяв про те, що обвинувачений вчинив правопорушення, яке йому ставлять за вину, доти, доки ця вина не буде офіційно встановлена судом»;

в рішенні по справі «ОСОБА_5 де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 року зазначено: «…сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави»;

в рішенні по справі «Грабчук проти України» від 21.09.2006 року зазначено: «…презумпція невинуватості порушена, якщо твердження посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, відображає думку, що особа винна, коли цього не було встановлено відповідно до закону. Цього достатньо, навіть за відсутності жодного формального висновку, що існує деяка підстава припустити, що посадова особа вважає цю особу винною. Питання, чи порушує твердження посадової принцип презумпції невинуватості, має бути з'ясоване у контексті тих фактичних обставин, у яких це твердження було зроблене твердження посадової особи».

З урахування цього, на органи держави Україна покладено обовязок застосування принципу презумпції невинуватості.

Таким чином, системний аналіз наведених правових норм дає підстави стверджувати про зясування під час проведення службового розслідування всіх питань, зазначених у розділі 8 Інструкції, в тому числі з урахуванням практики Європейського суду з прав людини щодо презумпції невинуватості.

Проте, відповідачем при винесенні оскаржуваного наказу вищенаведене не враховано.

Що стосується наданих в ході службового розслідування письмових пояснень гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про факт вимагання ОСОБА_1 виготовлення дверей та щомісячної передачі йому талонів на бензин, то останні додатковими поясненнями цих же осіб спростовані. Цей факт також підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_7, а тому суд до уваги їх не приймає.

Суд також констатує, що відповідно до інформації, яка міститься в трудовій книжці від 26.03.1990 серії АС № 113600 (а.с. 205-212) позивач під час проходження служби в органах прокуратури України має неодноразові заохочення та нагороджений нагрудним знаком «Почесний працівник прокуратури України». Разом з тим, ця інформації не була врахована при прийняті оскаржуваного рішення.

Щодо неповідомлення ОСОБА_1 працівника управління внутрішньої безпеки захисту працівників прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про факт спричинення його підлеглим ОСОБА_8 тілесних ушкоджень своїй дружині та тещі, суд зазначає таке.

Згідно пункту 2.1. наказу Генерального прокурора України від 22.09.2014 №17 гн до ганебних вчинків, скоєних прокурорами чи слідчими, відносити кримінальні, корупційні правопорушення, керування транспортними засобами у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння або відмову від проходження огляду з метою виявлення стану сп'яніння, порушення Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури.

Словник сучасної української мови говорить про те, що «ганебний» походить від слова «ганьба» зневага за певний стан, чиюсь поведінку, сором, безчестя, стид. А, отже, «ганебний вчинок» це той вчинок, що викликає зневагу оточуючих, сором, осуд.

При цьому суд зазначає, що факт скоєння працівниками прокуратури ганебних вчинків має бути доведений у визначеному чинним законодавством України порядку.

Згідно п. 3.6. Наказу Генерального прокурора України від 22,09.14 року №17 гн за фактами скоєння прокурорами чи слідчими ганебних вчинків призначати службові розслідування (перевірки), які проводити відповідно до вимог Інструкції про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України. За їх результатами приймати обґрунтовані та такі, що відповідають ступеню вини і тяжкості проступку, рішення про дисциплінарну відповідальність винних осіб, аж до звільнення з органів прокуратури, у тому числі з порушенням клопотання про позбавлення класного чину. Одночасно вирішувати питання про відповідальність безпосередніх керівників за стан організації профілактичної роботи.

Пунктом 4.1. наказу Генерального прокурора України від 22.09.2014 №17 гн передбачено невідкладно повідомляти керівників вищого рівня працівників управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Генеральної прокуратури України, дислокованих у відповідних прокуратурах обласного рівня про скоєння підпорядкованими прокурорами та слідчими ганебних вчинків, фактів неправомірного втручання у службову діяльність та перешкоджання виконанню ними службових обовязків, посягань на їх життя, здоровя та майно або про надходження звернень чи іншої інформації з цих питань. За наявності ініціювати проведення службових розслідувань(перевірок) за такими фактами.

З матеріалів справи вбачається, що 12.10.2014 до Борзнянського РВ УМВС в Чернігівській області надійшла заява ОСОБА_9, в якій остання повідомила про те, що є тещою старшого прокурора прокуратури Борзнянського району ОСОБА_8, який заподіяв їй тілесні ушкодження (а.с.170). Цього ж числа додатковою заявою ОСОБА_9 просила не розглядати раніше подану нею заяву(а.с.171). У звязку з цим, прийнято рішення про закінчення перевірки із врахуванням вимог ст.477 КПК України. Вказане підтверджено і матеріалами службового розслідування.

Таким чином, позивачем не було допущено порушень вимог п.4.1. наказу Генерального прокурора України від 22,09.14 року №17 гн, оскільки факт скоєння старшим прокурором прокуратури ОСОБА_8 ганебного вчинку чи кримінального правопорушення жодними доказами не підтверджено.

Разом з тим, суд погоджується з позицією відповідача, що позивачем були порушені вимоги Закону України «Про прокуратуру», наказів Генерального прокурора України від 07.11.2012 року №3 гн та від 12.11.2012 року №111 і затвердженого ним Положення про порядок проведення органами прокуратури перевірок при здійсненні нагляду за додержанням і застосуванням законів, з огляду на таке.

Верховною радою України 31.07.2014 року внесено зміни до Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік» та встановлено, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців контролюючими органами (крім державної фіскальної служби) здійснюються протягом серпня-грудня 2014 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою субєкта господарювання щодо його перевірки (ст.31 Закону).

Водночас, згідно п.3 ч.1 ст. 20 Закону «Про прокуратуру» при здійсненні прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів прокурор має право: вимагати від керівників та колегіальних органів проведення перевірок, ревізій діяльності підпорядкованих і підконтрольних підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, а також виділення спеціалістів для проведення перевірок, відомчих і позавідомчих експертиз.

Відповідно до приписів ст. 21 Закону України «Про прокуратуру» перевірки проводяться за письмовими зверненнями органів державної влади, органів місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, фізичних та юридичних осіб, а також за власною ініціативою прокурора. Для здійснення перевірки прокурор приймає постанову, в якій зазначає підстави, що свідчать про можливі порушення законності, та обґрунтовує необхідність вчинення дій, передбачених пунктами 3, 4 та 5 частини першої статті 20 цього Закону. Не допускається проведення перевірки без надання копії зазначеної постанови представнику підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, підпорядкованості чи приналежності, фізичній особі - підприємцю.

17.07.2014 прокуратурою Чернігівської області прийнято завдання про проведення перевірок додержання законодавства про охорону та використання лісових ресурсів, яке направлено до виконання в тому числі позивачу(а.с.176).

Позивач стверджує, що перевірка мала лише координаційний характер, однак вказані доводи суд до уваги не бере, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.08.2014 прокурором Борзнянського району Мозговим В.Г. листом № ІЗЗІ вих.14 повідомлено про проведення перевірки та направлено вимогу керівникам Борзнянського відділення Бахмацької ОДПІ ГУ Міндоходів Чернігівської області, Служби цивільного захисту у Борзнянському ТУ МНС у Чернігівській області, Борзнянського РВ УМВС України в Чернігівській області, Борзнянського міжрайонного управління Головного управління Держсанепідслужби у Чернігівській області, відділу Держземагенства у Борзнянському районі про проведення перевірки дотримання законодавства особами, які надають послуги із розпилювання деревини(а.с.155).

Наказом Генерального прокурора України від 16.01.2013 № 1/1 гн «Про координацію діяльності правоохоронних органів у сфері протидії злочинності та корупції» визначено, що організовувати координацію діяльності правоохоронних органів у сфері протидії злочинності та корупції прокурори повинні з урахуванням цього наказу та Положення про координацію діяльності правоохоронних органів у сфері протидії злочинності та корупції.

Відповідно до п. 4 Положення про координацію діяльності правоохоронних органів у сфері протидії злочинності та корупції, затвердженого спільним наказом Генерального прокурора України та керівників правоохоронних органів від 11.02.2013 № 5/132/21/4/84/82/ОД- 13/10, основною формою координації є проведення координаційної наради керівників правоохоронних органів під головуванням відповідного прокурора.

Таким чином, ОСОБА_1 розпочав перевірку за відсутністю постанови про проведення перевірки, що є порушенням Закону України «Про прокуратуру», наказів Генерального прокурора України від 07.11.2012 року №3 гн та від 12.11.2012 року №111.

Наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення суб'єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї акт, що оскаржується, в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Однак, в даному випадку це неможливо, тому суд приходить до висновку, що наказ № 46-к від 21.01.2015 підлягає скасуванню в цілому.

В ході розгляду справи, судом також перевірено дотримання відповідачем вимог ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії» від 15.09.1999 № 1045-ХІV, (на час виникнення спірних правовідносин) згідно якої передбачалось отримання згоди профспілкового органу на притягнення працівників, членів виборних профспілкових органів до дисциплінарної відповідальності. При цьому суд звертає увагу на те, що Законом України від 14.10.2014 року №1697-УІІ ст. 41 доповнено ч. 9 згідно якої положення цієї статті в частині особливостей притягнення до дисциплінарної відповідальності не розповсюджуються на прокурорів, але вказана редакція Закону діє лише з 16.07.2015 року. За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, тобто ч. 9 ст. 41 Закону України № 1045-ХІV не поширюється на спірні правовідносини.

Як вбачається з листа Чернігівської регіональної професійної спілки працівників прокуратури від 13.10.2015 № 21 вих.15, на час прийняття спірного наказу ОСОБА_1 не був членом виборного профспілкового органу, а тому згода профспілки на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не потрібна.

Посилання відповідача як на підставу для відмови у задоволенні адміністративному позову на порушення позивачем строку звернення до суду з даних позовом, суд до уваги не бере, оскільки ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.05.2015 (а.с. 58) вже було вирішено дане питання, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2015, ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.05.2015 скасовано (а.с.93-95), а справу направлено для продовження розгляду.

Статтею 11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких гуртуються її вимоги та заперечення(ч.1 ст.71 КАС України), та згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що гуртуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази відповідача на підтвердження прийняття спірного рішення та доводи позивача, суд приходить до висновку про задоволення позову повністю.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем, було сплачено судовий збір у сумі 73 грн. 08 коп. (а.с.3-4), який необхідно стягнути на його користь.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94,128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Скасувати наказ прокурора Чернігівської області № 46-к від 21.01.2015 ''Про притягнення до дисциплінарної відповідальності'' ОСОБА_1.

Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1) судові витрати в розмірі 73,08 грн., згідно квитанції № 0.0.377753569.1 від 23.04.2015.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя І.І. Соломко