Справа № 642/1334/15-а
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 р. Справа № 642/1334/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.

за участю: секретаря судового засідання - Мороз Є.В.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Лялюк Т.В.

прокурора - Бояринова М.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 11.08.2015р. по справі № 642/1334/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Харківському районі Харківської області, треті особи Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за участю прокуратури Ленінського району м. Харкова

про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА

Позивач - ОСОБА_1, звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Харківському районі Харківської області, треті особи Відділ примусового виконання рішень Департамент у державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини, в якому просив суд:

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача стосовно не нарахування, основної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком; додаткової пенсії як інваліду 2 групи за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, за вирахуванням вже сплачених сум за період з 01.11.2011 до-чинного часу та в подальшому;

- зобов'язати відповідача вчинити певні дії, а саме: зробити нарахування основної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком; додаткової пенсії як інваліду 2 групи за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, за вирахуванням вже сплачених сум пенсійних виплат за період з 01.11.2011 до чинного часу та щомісячно в подальшому із проведенням її індексації на підставі ст.ст.2,4,6 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення";

- зобов'язати відповідача надати третій особі 1) Державній виконавчій службі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - дані про суму пенсійних виплат із вихідним номером та мокрою печаткою та підписом керівника - основної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком; додаткової пенсії як інваліду 2 групи за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, за вирахуванням вже сплачених сум пенсійних виплат за період з 01.11.2011 до чинного часу та надсилати їх щомісячно в подальшому, для того щоб Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в свою чергу направив цю інформацію в Департамент планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України , який подає відповідне розпорядження про списання відповідних коштів з Державного бюджету;

- зобов'язати третю особу 2) Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини надіслати відповідачу завірений переклад рішення ЄСПЛ "Штефан та інші проти України", а також зобов'язати третю особу 2) Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини проконтролювати нарахування відповідачем основної пенсії Позивачу в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком; додаткової пенсії як інваліду 2 групи за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, за вирахуванням вже сплачених сум пенсійних виплат за період з 01.11.2011 до чинного часу, та направлення цих даних Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - тому що тільки таким чином практично буде виконано рішення ЄСПЛ по справі "Штефан та інші проти України".

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2015 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, позивач просить постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції приписів ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.ст. 2, 4, 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», ч. 9 ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України, що призвело до неправильного вирішення справи, а також на доводи та обставини викладені в апеляційній скарзі.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2015 року прийнято відмову ОСОБА_1 від частини позовних вимог. Скасовано постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 11.08.2015р. по справі № 642/1334/15-а щодо відмови ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини щодо зобов'язання Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини надіслати відповідачу завірений переклад рішення ЄСПЛ «Штефан та інші проти України» та зобов'язання Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини проконтролювати нарахування відповідачем основної пенсії ОСОБА_1 в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком; додаткової пенсії як інваліду 2 групи за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, за вирахуванням вже сплачених сум пенсійних виплат за період з 01.11.2011 року до чинного часу, та направлення цих даних Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та закрито провадження у справі в цій частині.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника відповідача та представника прокуратури, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача після вчинення дій, пов'язаних із виконанням рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 06.12.2010 року, по справі № 2-а-3472/10, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Харківському районі Харківській області задоволені, а тому вказані вимоги слід розглядати в порядку судового контролю згідно ч. 9 ст. 267 КАС України в межах справи № 2-а-3472/10.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач - ОСОБА_1, є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, 1 категорії, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1, крім цього відповідно довідки МСЕК Серія ХАР-06 № 016249 йому встановлена друга група інвалідності внаслідок захворювання пов'язаного із ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 07 червня 2013 року по справі № 2а-3701/10/2024 адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано дії Управління Пенсійного фонду в Харківському районі Харківської області - неправомірними. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду в Харківському районі Харківської області провести позивачу перерахунок та виплату основної пенсії, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, інваліду 2-ї групи, відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та провести виплати позивачу з 01.04.2010 року, відповідно до ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по дату постановлення рішення.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2013 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Харківському районі Харківської області залишено без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 07.06.2010р. по справі № 2а-3701/10/2024 залишено без змін.

Крім того, постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2010 року по справі № 2-а-3472/10 адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду в Харківському районі Харківської області в частині відмови в перерахунку та призначенні ОСОБА_1 з 8 червня 2010 р. пенсії відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зобов'язано Управління Пенсійного фонду в Харківському районі Харківської області здійснити перерахунок та виплату основної пенсії ОСОБА_1, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, інваліду 2-ї групи, відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за термін з 8 червня 2010 р., без зазначення кінцевої дати.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2013 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Харківському районі Харківської області залишено без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 06.12.2010р. по справі № 2а-3472/10/2024 залишено без змін. При цьому, в мотивувальній частині суд апеляційної інстанції зазначив, що до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 745 "Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", тобто до 23.07.2011 року, застосуванню підлягають положення ст.ст. 50, 54 "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а з 23.07.2011 року нарахування та виплата державної пенсії по інвалідності і додаткової пенсії позивача має здійснюватися відповідно до вимог Закону України" Про Державний бюджет України на 2011 рік" та постанови Кабінету Міністрів України від 6 липня 2011 року № 745. Однак, вказані обставини зміни законодавства, які відбулися після прийняття оскарженого судового рішення, не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції, а лише враховуються при виконанні зазначеного судового рішення.

Згідно інформації наданої Управлінням Пенсійного фонду України в Харківському районі Харківської області (т. 1 а.с. 82), згідно з постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 07.06.2010 року по справі № 2а-3701/10 виплата пенсії ОСОБА_1 провадилась у вересні 2010 року за період з 01.04.2010 року по 07.06.2010 року в сумі 11046,74 грн., а згідно постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 06.12.2010 року по справі № 2а-3472/10 виплата пенсії провадилась з лютого 2011 року по жовтень 2011 року з перерахунком виплаченої пенсії з 08.06.2010 року по 31.01.2011 року у загальному розмірі 109 728,05 грн.

З 01.11.2011 року виплата пенсії позивачеві здійснюється Управлінням Пенсійного фонду України на підстави постанов Кабінету Міністрів України № 745 від 23.07.2011 року та № 1210 від 23.11.2011 року.

Оскільки постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2010 року по справі № 2-а-3472/10 зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Харківському районі Харківської області здійснити перерахунок пенсії та виплати позивачеві на підставі ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" без кінцевої дати, позивач вважає, що відповідач при виплаті пенсії безпідставно керується вищезазначеними постановами Кабінету Міністрів України, починаючи з 01.11.2011 року, у зв'язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, позивач вже звертався з аналогічним позовом до Ленінського районного суду м. Харкова про визнання протиправною відмови щодо перерахунку та виплати пенсії у розмірі, визначеному Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язання провести перерахунок основної та додаткової пенсії з 01.01.2014 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 13.11.2014 року по справі № 642/9735/14-а позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 09.05.2014 року залишено без розгляду.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 01.12.2014 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Харківському районі Харківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, - задоволено частково. Визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Харківському районі Харківської області у виплаті ОСОБА_1 основної та додаткової пенсії відповідно до розмірів, встановлених статтями 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ за період з 10 травня 2014 року. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Харківському районі Харківської області відповідно до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячної основної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, з 10.05.2014 року по 02.08.2014 року, з урахуванням сплачених сум. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Харківському районі Харківської області - залишено без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 01.12.2014 року по справі № 642/9735/14-а - залишено без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 254 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Згідно частини 3 статті 254 КАС України, у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Отже, колегія суддів зауважує, що вже є рішення суду між тими самими сторонами, з того самого спору, яке набрало законної сили, за період з 01.01.2014 року по 01.12.2014 року.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.

З огляду на те, що існують судові рішення між тими самими сторонами, з того самого спору, що набрали законної сили по справі № 642/9735/14-а, якими залишено без розгляду позовні вимоги за період з 01.01.2014 року по 09.05.2014 року та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Харківському районі Харківської області відповідно до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячної основної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, з 10.05.2014 року по 02.08.2014 року, з урахуванням сплачених сум, а в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено, у суду першої інстанції не було правових підстав для прийняття оскаржуваної постанови в цій частині, оскільки вказані позовні вимоги не підлягають розгляду.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції через порушення судом норм процесуального права, які призвели до ухвалення неправильного рішення, підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі в частині позовних вимог за період з 01.01.2014 року по 01.12.2014 року.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Таким чином, дотримання строку звернення з позовом є однією з умов для реалізації права на подання позову у публічно-правових відносинах.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 24.02.2015 року із вимогами до суб'єкта владних повноважень Управління Пенсійного фонду України в Харківському районі Харківської обалсті щодо захисту його порушених прав на отримання пенсії відповідно до Закону України "Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.11.2011 року.

Згідно з ч.2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З наведених вище приписів КАС України випливає, що адміністративний позов може бути поданий у межах строку звернення до адміністративного суду визначеного цим Кодексом або іншими законами, який обчислюється з моменту коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Предметом адміністративного позову у цій справі є перерахунок пенсії, для звернення з яким чинним законодавством України спеціальних строків не встановлено, а тому такий позов має бути поданий в межах визначеного ч. 2 ст. 99 КАС України шестимісячного строку, перебіг якого починається з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду з адміністративним позовом (24.02.2015 р.), шестимісячний строк на звернення до суду з позовом, період, за який позивач просить суд захистити його права, колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту в межах шестимісячного строку, враховуючи закриття провадження в частині позовних вимог за період з 01.01.2014 року по 01.12.2014 року, починаючи з 02.12.2014 року.

Статтею 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Частиною 2 статті 100 КАС України встановлено, що позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання , так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Слід зазначити, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Однак, позивачем ані до суду ані першої, ані апеляційної інстанцій не було надано доказів поважності пропуску строку для звернення до адміністративного суду з позовом щодо визнання дій неправомірними, зобов`язання здійснити перерахунок пенсії за період з 01.11.2011 року по 31.12.2013 року.

Оскільки, позивачем до судів першої та апеляційної інстанції не надано доказів поважності пропуску строку для звернення до суду з позовом про визнання бездіяльності незаконною, зобов`язання здійснити перерахунок та провести відповідні виплати державної та додаткової пенсій за період з 01.11.2011 року по 31.12.2013 року, висновок суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог за вказаний період є помилковим.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом при ухваленні рішення порушено приписи ст.ст. 99, 100 КАС України, а тому постанова суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог за період з 01.11.2011 року по 31.12.2013 року підлягає скасуванню, з залишенням цієї частини позовної заяви без розгляду.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, що стосується періоду з 02.12.2014 року, колегія суддів зазначає наступне.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 31.07.2014р. Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" було доповнено п.6-7, яким установлено, що норми і положення статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік. Вказана норма набрала законної сили з 03 серпня 2014 року.

Таким чином, з 03.08.2014 року, розміри пенсій передбачених ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" обмежується вимогами Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" в редакції Закону України від 03.08.2014 року № 1622-18, яким надано повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір державної та додаткової пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Крім того, 28.12.2014 року прийнято Закон України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», пунктом 9 Прикінцевих положень якого встановлено, що норми і положення, зокрема, ст. 50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Отже, Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" з 01 січня 2015 року було надано повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір доплати до пенсії, передбачений ст. 50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджетів на 2015 рік.

Згідно п. 3 ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту. Згідно з бюджетними призначеннями КМУ встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог, зокрема постановою КМУ № 1210 від 23.11.2011 р. "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" затверджено порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що відповідач, виплачуючи позивачу з 02.12.2014 року пенсію у порядку та розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 27.11.2011 року № 1210, діє правомірно.

З приводу посилання позивача на те, що нарахування пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.11.2011 року № 1210 істотно звужує зміст та обсяг прав позивача щодо отримання пенсії у належному розмірі, передбаченому ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів наголошує, що Європейський суд з прав людини вже неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (зокрема, у рішеннях у справах "Аррас та інші проти Італії", "Сухобоков проти Росії").

У рішенні Європейського суду з прав людини за заявою Великоди Валентини Ніканорівни проти України №43331/12 від 03 червня 2014 року щодо частин скарг заявниці стосовно невиконання рішення суду від 19 січня 2010 року щодо нарахування та виплати заявниці пенсії у розмірі, встановленим статями 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" після внесення у 2011 році змін до законодавства, Європейський суд з прав людини констатував, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 01 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19 січня 2010 року, і таким чином для скарги немає підстав.

Цим же рішенням Європейського суду з прав людини підтвердив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Таким чином, дія постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2010 року по справі № 2-а-3472/10, яка набрала законної сили на підставі ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2013 року, закінчилась одразу після внесення змін до законодавства, яким повноваження щодо визначення розміру спірних виплат делеговано Кабінету Міністрів України.

При цьому, апеляційний суд, залишаючи без змін постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 06.12.2010 року зазначив, що до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 745 "Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", тобто до 23.07.2011 року, застосуванню підлягають положення ст.ст. 50, 54 "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а з 23.07.2011 року нарахування та виплата державної пенсії по інвалідності і додаткової пенсії позивача має здійснюватися відповідно до вимог Закону України" Про Державний бюджет України на 2011 рік" та постанови Кабінету Міністрів України від 6 липня 2011 року № 745. Проте, зазначені обставини зміни законодавства, які відбулися після прийняття оскарженого судового рішення, не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції, а лише враховуються при виконанні зазначеного судового рішення.

На залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 26.12.2011 N 20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік".

У цьому Рішенні вказано, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Як відзначив Конституційний Суд України, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

У іншому рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 Конституційний Суд України дійшов висновку, що …однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Також, в цьому Рішенні вказано, що …суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

З системного аналізу наведених рішень слідує, що при їх прийнятті Конституційний Суд України виходив із додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування у межах фінансових можливостей держави права кожного на достатній життєвий рівень.

При цьому, як відзначив Конституційний Суд України, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2.1 рішення від 26.12.2011 N 20-рп/2011).

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 19.03.2013 по справі № 21-53а13 та 05.11.2013 по справі № 21-293а13, які є обов'язковим для застосування судами, виплату пенсії не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право особи на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка має виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії. Порядок та строки нарахування пенсій можуть бути змінені за умов іншого законодавчого регулювання.

З урахуванням встановлених обставин, наведених вище норм матеріального права та правових висновків Європейського Суду з прав людини, Конституційного Суду України та Верховного Суду України, дії УПФ України в Харківському районі Харківської області з нарахування позивачу пенсії відповідає законодавству, чинному на момент такого нарахування і виплати, а тому є правомірними.

Посилання позивача на рішення Європейського Суду з прав людини по справі «Штефан та інші проти України» від 31 липня 2014 року, як на підставу для задоволення позову, колегія суддів не приймає, оскільки вказаним рішенням було констатовано факт несвоєчасного виконання судових рішень, зокрема, Ленінського районного суду м. Харкова від 07.06.2010 року та 06.12.2010 року за позовом ОСОБА_1, однак, дане рішення Європейського суду не може регулювати спірні правовідносини, оскільки даний спір виник з приводу подальшого виконання судового рішення, у зв'язку зі зміною чинного законодавства. При цьому, рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2010 року по справі № 2-а-3472/10 на час звернення позивача до суду з даним позовом, виконано в повному обсязі, однак несвоєчасно.

У відповідності до Висновку Європейського суду викладених у рішеннях у справі "Аррас та інші проти Італії" заява №/17972/07 п.42 від 14.02.2012 року, подальша дія вищевказаного рішення закінчується, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни.

Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що вимоги ОСОБА_1 слід розглядати в порядку судового контролю згідно ч. 9 ст. 267 КАС України в межах справи, оскільки вказане судове рішення, на час звернення позивача до суду з цим позовом виконано в повному обсязі, а подальша дія судового рішення по справі № 2-а-3472/10 закінчилася з моменту внесення змін у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати позивача.

З огляду на встановлені у справі обставини та беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Харківському районі Харківської області є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова Ленінського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2015 року не відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки прийнята судом першої інстанції з порушенням норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції внаслідок вищезазначених порушень, які призвели до ухвалення неправильного рішення, підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 155, 157, 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 203, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 11.08.2015р. по справі № 642/1334/15-а - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Харківському районі Харківської області, треті особи Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за участю прокуратури Ленінського району м. Харкова про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії в частині позовних вимог, що стосуються періоду з 01.11.2011 року по 01.01.2014 року - залишити без розгляду.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Харківському районі Харківської області, треті особи Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за участю прокуратури Ленінського району м. Харкова про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, в частині позовних вимог, що стосуються періоду з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року - закрити.

В іншій частині позовних вимог прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Перцова Т.С.
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 19.10.2015 р.