Справа № 302/1205/14-а (2-а/302/94/14)
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2015 року м.Київ К/800/15307/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2015 року

у справі №302/1205/14-а (2-а/302/94/14)

за позовом ОСОБА_4

до Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі

Закарпатської області

про визнання неправомірним нарахування і виплату пенсії, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до Міжгірського районного суду Закарпатської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області про визнання неправомірним нарахування і виплату пенсії.

Постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2014 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області щодо нарахування розміру пенсії ОСОБА_4, яка призначена відповідно до Закону України «Про державну службу» без врахування вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_4, призначеної з 20.06.2014 року відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» з визначенням розміру пенсії згідно з вимогами Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплатити перерахований розмір пенсії з 20.06.2014 року з нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходів відповідно до постанови КМУ №159 від 21.02.2001 року і врахуванням раніше виплачених сум, та виплачувати надалі перерахований розмір пенсії до припинення права чи зміни розміру пенсії відповідно до чинного законодавства.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2015 року постанову суду першої інстанції скасовано. Прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позову.

Суд першої інстанції задоволюючи позовні вимоги виходив з того, що законом чітко визначено порядок призначення пенсії державним службовцям - жінкам при досягненні певного віку та розмір такої пенсії, а тому позивач має право на одержання розміру пенсії, обчисленому за Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухваленні нового про відмову у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що пенсійний фонд діяв у межах повноважень та у спосіб встановлений законодавством України, а позивач у свою чергу мала право звернутися до Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший, чим вона не скористалась, згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2015 року скасувати та залишити в силі постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2014 року.

На адресу Вищого адміністративного суду України, заперечення на касаційну скаргу від Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу, як державному службовцю, у зв'язку з досягненням пенсійного віку та наявності стажу, призначено пенсію у відповідності до Закону України «Про державну службу».

Вважаючи, що розмір отриманої пенсії є значно менший, ніж передбачено Законом, позивач звернулася до пенсійного фонду із заявою з проханням повідомити чому управління буде обмежувати виплату призначеної їй пенсії за віком розміром пенсії державного службовця.

Згідно відповіді Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області позивачу повідомлено, що так як остання працює на державній службі то відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» пенсія їй виплачується у розмірі обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», але не більше розміру обчисленого відповідно до Закону України «Про державну службу». Розмір пенсії, обчислений відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є більший за розмір пенсії призначений відповідно до Закону України «Про державну службу», то її повідомлено, що вона має право на перехід на пенсію по віку відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В подальшому ОСОБА_4 неодноразово зверталась із аналогічними заявами до пенсійного фонду.

ОСОБА_4 надано довідку від 09 вересня 2014 року №4096/08, відповідно до якої, вона знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області та отримує пенсію державного службовця.

Переглядаючи судове рішення апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про державну службу», на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 70 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок назагальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 70 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно до ч.4 ст.37 Закону України «Про державну службу», пенсія, призначена відповідно до цієї статті, в період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії в порядку і на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність», виплачується у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а після звільнення з таких посад - у розмірі, обчисленому відповідно до цього Закону.

Відповідно до частин 3 та 5 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-ІV, переведення з одного виду пенсії на інший провадиться з дня подання заяви з усіма необхідними документами. Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Порядок подання та перелік документів, визначених Законом №1058-ІV передбачений Постановою Правління Пенсійного фонду України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Так, зокрема згідно з абзацом 5 пункту 5 цього Порядку, днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Тобто, незалежно від наявності права особи на перехід з одного виду пенсії на іншу, існує обов'язкова процедура такого переведення пенсії передбачена Законом, зокрема, подання заяви встановленого зразка до відповідного пенсійного органу за місцем обліку пенсіонера, з поданням усіх необхідних документів, а також заява за попереднім місцем обліку.

Скаржник у своїй касаційній скарзі посилається на те, що висновок суду апеляційної інстанці про те, що необхідно було звернутися із заявою до пенсійного фонду про переведення на інший вид пенсії є протиправним та таким, що грубо протирічить нормам частини 4 статті 37 Закону України «Про державну службу».

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України, не погоджується з твердженням скаржника з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що листами від 08 вересня 2014 року №75-Р, від 16 вересня 2014 року №4146/01 управлінням пенсійного фонду неодноразово ОСОБА_4 було роз'яснено, що вона має на перехід на пенсію по віку відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який буде проведений з дня подання заяви з усіма необхідними документами.

В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_4 зверталася до Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області (особисто або через представника) із відповідною заявою про призначення пенсії.

Крім того, колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на те, що ОСОБА_4 у своїй заяві фактично просила Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області надати відповіді на питання та роз»яснити порядок призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», а не здійснити перерахунок пенсії.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що адміністративним апеляційним судом правозастосування відбулось із дотримання норм діючого законодавства та з повним, достовірним, неупередженим та об'єктивним з'ясуванням обставин справи.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права.

Згідно частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судова колегія Вищого адміністративного суду України вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновку, викладеному в оскаржуваному судовому рішенні, воно ґрунтується на вимогах норм матеріального та процесуального законодавства, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2015 року у справі №302/1205/14-а (2-а/302/94/14) - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді