Справа № 804/2879/14
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 рокусправа № 804/2879/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна А.О., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою підприємства об'єднання громадян «Виробничо-комерційного підприємства «Дніпропромтех» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 березня 2015 року у справі № 804/2879/14 за позовом Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області до підприємства об'єднання громадян «Виробничо-комерційного підприємства «Дніпропромтех» про стягнення заборгованості з податку на додану вартість,-

ВСТАНОВИВ:

Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області 19 лютого 2014 року звернулось до суду з позовом до підприємства об'єднання громадян «Виробничо-комерційного підприємства «Дніпропромтех», згідно з яким просить стягнути з відповідача на користь державного бюджету заборгованість з податку на додану вартість в сумі 17615,86 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідач має заборгованість з податку на додану вартість в розмірі 176150,86 грн..

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 березня 2015 року адміністративний позов задоволено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що сума податкового боргу відповідача в розмірі 176150,86 грн. на час розгляду справи не погашена та не списана.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що:

- підприємству не було відомо про заборгованість перед бюджетом, підприємство сплачувало у встановленому порядку задекларовані податкові зобов'язання перед бюджетом, а не частково сплачувало податковий борг, на що посилається податковий орган та суд першої інстанції;

- посилання суду першої інстанції на рішення адміністративних судів першої та апеляційної інстанції є необґрунтованим, оскільки відповідно до ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили;

- відповідач мав право на податковий кредит, оскільки у вартості придбаних робіт сплатив ТОВ «Бізнеспром ТК» податок на додану вартість та виконав вимоги податкового законодавства, однак податковий орган штучно створив факти, які не відповідають дійсності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідач зареєстрований виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, перебуває на обліку як платник податків у Державній податковій інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області позивачем проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість позивача.

За результатами вказаної перевірки позивачем було складено акт №7160/153/24238048 від 19 грудня 2012 року (а.с.36-40).

На підставі акта перевірки позивачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 25 січня 2013 року, яким відповідачу збільшено суму грошового зобов'язання за основним платежем податок на додану вартість у розмірі 142277,14 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 35569,25 грн. (а.с.42).

Податковий борг відповідача з податку на додану вартість станом на час розгляду справи судом першої інстанції складає 176150,86 грн., заборгованість виникла внаслідок несплати відповідачем грошового зобов'язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні № від 25 січня 2013 року (а.с.6-8).

Правомірність стягнення податкового боргу у розмірі 176150,86 грн. є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що приймаючи до уваги, що податкове повідомлення-рішення № від 25 січня 2013 року визнано судом правомірним, суд приходить до висновку, що нарахування податковим органом податкового боргу з податку на додану вартість є обґрунтованим.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до пп. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно із пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

У відповідності до п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нарахування суми грошового зобов'язання, платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідачем було оскаржено в судовому порядку податкове повідомлення рішення № від 25 січня 2013 року (а.с.127-132).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 травня 2014 року у справі №804/5854/14 адміністративний позов підприємства об'єднання громадян «Виробничо-комерційного підприємства «Дніпропромтех» до Державної податкової інспекції у Бабушкінскому районі м.Дніпропетровська про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задоволено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року у справі №840/5854/14 скасовано постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 травня 2014 року у справі №804/5854/14 та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову (а.с.142-143).

Статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Отже, доводи відповідача про безпідставне врахування судом першої інстанції зазначених рішень посилаючись на ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України є необґрунтованими, оскільки, станом на момент розгляду цієї справи судове рішення в адміністративній справій №840/5854/14, набрало законної сили, а тому сума грошового зобов'язання, визначена зазначеним податковим повідомленням-рішенням, є узгодженою.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, податковим органом винесено податкову вимогу №111-15 від 09 вересня 2013 року, яку вручено відповідачу 20 вересня 2013 року (а.с.44). Доказів оскарження зазначеної податкової вимоги у встановленому законом порядку до матеріалів справи не надано.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Тобто, податкова вимога є дійсною протягом усього терміну безперервного існування податкового боргу платника податків з моменту його утворення до моменту, зокрема, повного погашення податкового боргу платником за всіма видами податків і зборів.

Отже, контролюючим органом було дотримано процедуру формування та надіслання податкової вимоги, що свідчить про наявність у боржника непогашеного податкового боргу по платежу податок на додану вартість.

Доказів, щодо сплати податкового боргу, який зазначено у податковій вимозі до суду надано не було у зв'язку з чим, стягнення податкового боргу є обґрунтованим та законним.

Підпунктом 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України визначено, що органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно з пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини наявності у відповідача податкового боргу по платежам до бюджету в сумі 176150,86 грн., який є узгодженим, а також те, що податковому органу надано право на звернення до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо правомірності заявленої позивачем вимоги про його стягнення на користь державного бюджету України.

Посилання відповідача на те, що він мав право на податковий кредит є безпідставними, оскільки вказані обставини не є предметом спору у цій справі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності стягнення податкового боргу з відповідача у розмірі 176150,86 грн.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу підприємства об'єднання громадян «Виробничо-комерційного підприємства «Дніпропромтех» - залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 березня 2015 року у справі № 804/2879/14 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений 16 жовтня 2015 року.

Головуючий В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко