Справа № 2а-4401/10/2670
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2010-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

2а-4401/10/2670

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

м. Київ

22 березня 2010 року № 2а-4401/10/2670

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши

позовну заяву Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова

до Львівської філії «Західдіпрошлях»

про стягнення податкової заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Франківському районі м. Львова звернулася до суду з позовом про стягнення з Львівської філії «Західдіпрошлях»податкової заборгованості.

При дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам ст. ст. 48, 106 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем зазначено відповідачем особу, яка відповідно до ст. 48 КАС України не є юридичною особою, тобто не володіє адміністративною процесуальною дієздатністю, а тому не може виступати в якості відповідача у адміністративній справі. Таким чином, позивачу необхідно визначити склад відповідачів з урахуванням їх правового статусу і подати відповідні уточнення або надати докази того, що Відповідач є юридичною особою.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 106 КАС України у позовній заяві зазначається ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв’язку, адреса електронної пошти, якщо такі відомі.

Всупереч вказаній процесуальній нормі, позивач не зазначив в поданій позовній заяві номер засобу зв’язку товариства та адресу електронної пошти, та не вказав, що вказана інформація йому не відома.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 106 КАС України у позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ч.2 ст.106 КАС України на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. (ч. 1 ст. 69 КАС України).

У своїй позовній заяві позивач посилається на Закон України від 21.12.2000р. №2181-ІІІ “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” зі змінами та доповненнями (далі –Закон України №2181), як на підставу виникнення та стягнення податкового боргу, що виник у відповідача.

Так, статтею 5 Закону України №2181 передбачена процедура самостійного та адміністративного узгодження податкового боргу платника податків. Що є необхідною умовою для визначення суми податкового зобов’язання, як суми податкового боргу.

У відповідності до п. 1.3 ст. 1 Закону України №2181, податковий борг (недоїмка) –це податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Таким чином, для набуття статусу податкового боргу, сума податкового зобов’язання платника податків має бути самостійно узгодженою або узгодженою адміністративному чи судовому порядку.

Окрім цього, п.п.6.2.1. п. 6.2 ст. 6 Закону України №2181, у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано жодних доказів, передбачених Законом України №2181, для підтвердження виникнення та наявності у відповідача податкового боргу.

Керуючись ст. ст. 106, 108, 160 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Позов Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова залишити без руху.

2. Встановити позивачу строк до 23 квітня 2010 року для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвала відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п’яти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує ухвалу, за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом десяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Н.Г. Вєкуа