Справа № 826/8153/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 жовтня 2015 року письмове провадження № 826/8153/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «КРОНА»
до третя особаНаціональної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг ОСОБА_1
провизнання незаконними і скасування акту та розпорядження

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «КРОНА» (надалі - позивач або ПрАТ «КС «КРОНА») з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (надалі - відповідач або Нацкомфінпослуг) про визнання незаконними і скасування Акту про правопорушення законодавства у сфері фінансових послуг ПрАТ «КС «КРОНА» № 90/13-15/13-6 від 17.02.2015 року та Розпорядження № 710 від 09.04.2015 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що оскаржувані акт та розпорядження є незаконними, відповідно, підлягають скасуванню, оскільки ПрАТ «КС «КРОНА» не порушувало вимог законодавства про фінансові послуги та є добросовісним страховиком на ринку фінансових послуг.

Представник відповідача подав до суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких проти заявлених позовних вимог заперечував з підстав правомірності оскаржуваних актів та розпорядження відповідача, просив суд відмовити позивачу в задоволенні заявленого позову повністю.

Керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи неприбуття у судове засідання 08.09.2015 року представника відповідача та третьої особи, суд перейшов до розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем на підставі отриманих від позивача документів за скаргою ОСОБА_1 було складено акт про правопорушення законодавства у сфері фінансових послуг ПрАТ «КС «КРОНА» від 17.02.2015 року № 90/13-15/13/6 (надалі - акт).

Зі змісту акту вбачається, що перевіркою матеріалів справи ОСОБА_1 відповідачем було встановлено, що 01.02.2014 року між ПрАТ «КС «КРОНА» та ОСОБА_1 укладено договір добровільного медичного страхування ДМС (ф) № 10501 (надалі - Договір). З 29.08.2014 року по 19.09.2014 року ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у лікувальному закладі КМКЛ № 8 з діагнозом гострий панкреатит.

Відповідно до пункту 2.1. Договору, страховим випадком визнається звернення Страхувальника до медичного закладу та Страховика у зв'язку з розладом стану здоров'я, який виник під час дії Договору: гострим захворюванням, загостренням хронічного захворювання або травмою, отруєнням, іншими наслідками нещасного випадку, з метою одержання медичної допомоги та медичних послуг у межах та обсягах обраної Програми медичного страхування.

25.09.2014 року ОСОБА_1 надав ПрАТ «КС «КРОНА» заяву на виплату страхового відшкодування на суму 18 506,34 грн. з фіскальними чеками, що підтверджують витрати ОСОБА_1 на лікування.

Згідно з пунктом 3.3. Договору, у виключних випадках, коли Страхувальнику за життєвими показниками була потрібна екстрена медична допомога, або Страхувальник придбав за власні кошти необхідні медикаменти, які були відсутні в період лікування в лікувальних закладах, Страховик може прийняти рішення про здійснення страхової виплати безпосередньо Страхувальнику, у розмірі фактично понесених ним витрат, що підтверджені відповідним документом: фіскальний чек (квитанція КОРО, квитанція до прибуткового касового ордеру) та відповідний йому касовий чек.

28.10.2014 року ПрАТ «КС «КРОНА» шляхом затвердження страхового акта № 1899 прийняло рішення щодо виплати страхового відшкодування ОСОБА_1 в розмірі 4 153,80 грн. Відповідно до платіжних доручень від 09.12.2014 року № ЦО07426 (на суму 2 153,80 грн.) та від 19.01.2015 року № 313 (на суму 2 000,00 грн.) ПрАТ «КС «КРОНА» здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 в розмірі 4 153,80 грн.

Згідно пояснень ПрАТ «КС «КРОНА» у товариства є сумніви щодо виплати решти страхового відшкодування, причиною яких є недостатність інформації про обставини настання страхового випадку, однак жодних підтверджуючих документів Страховиком не надано.

Таким чином, відмова Страховика у виплаті решти страхового відшкодування є необґрунтованою, що свідчить про порушення ПрАТ «СК «КРОНА» вимог частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» щодо нездійснення страхової виплати або виплати страхового відшкодування згідно з договором страхування; пункту 2.16 розділу 2 Ліцензійних умов провадження страхової діяльності, затверджених розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28.08.2003 року № 40 щодо нездійснення страховиком страхової виплати у порядку та на умовах визначених статтею 25 Закону України «Про страхування».

За результатом перевірки документі по справі ОСОБА_1 відповідачем встановлено наступні правопорушення з боку позивача, а саме:

статті Закону України «Про страхування» в частині невиконання страховиком обов'язку здійснити виплату страхового відшкодування згідно з договором страхування;

пункту 2.16 розділу 2 Ліцензійних умов провадження страхової діяльності, затверджених розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28.08.2003 року № 40 щодо нездійснення страховиком страхової виплати у порядку та на умовах визначених статтею 25 Закону України «Про страхування».

Відповідач, розглянувши справу про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, провадження у якій розпочато актом про правопорушення законодавства у сфері фінансових послуг ПрАТ «СК «КРОНА», прийняв спірне розпорядження від 09.04.2015 року № 710, яким ПрАТ «СК «КРОНА» приписано усунути порушення законодавства про фінансові послуги у термін до 24.04.2015 року та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушень з наданням підтверджуючих документів у 10-денний строк з дня закінчення встановленого терміну усунення.

В той же час, позивач наголошує, що з його боку відсутні жодні порушення вимог законодавства у сфері фінансових послуг, оскільки вважає, що правомірно скориставшись своїм правом, передбаченим підпунктом 8.2.3. Договору ДМС (ф) від 01.02.2014 року № 10501, маючи сумніви щодо необхідності решти вказаного Страхувальником лікування, вживав заходів щодо з'ясування обставин проведеного обстеження та лікування ОСОБА_1 (розслідування страхового випадку), за результатами яких дійшов висновку, що решта заявленої до відшкодування суми не підлягає відшкодуванню, оскільки пов'язана з витратами для превентивної терапії, які згідно умови Договору (підпункт 7.2.6.) страховиком не відшкодовуються.

До таких висновків позивач дійшов за результатом аналізу наданих КМКЛ № 8 документів щодо лікування ОСОБА_1 із зазначенням його діагнозу, з яких, на думку позивача, вбачається, що витрати, які вимагав ОСОБА_1 на загальну суму 14 305 87 грн., відносяться до витрат на превентивну терапію, а саме вартості: дезінфікуючих засобів, води для запивання ліків, пелюшок на суму 26,64 грн.; медичного інструментарію та пристроїв на суму 13,85 грн.; вартості пакетів поліетиленових на суму 6,18 грн.; антибактеріального препарату тієнам на суму 11 647,81 грн.; інших антибактеріальних препаратів на суму 594,38 грн.; протигрибкових препаратів на суму 10,17 грн.; пробіотиків для запобігання виникнення дисбактеріозу кишківника на суму 334,25 грн.; ферментів на суму 129,95 грн.; стимуляторів регенерації та метаболічних процесів на суму 254,94 грн.; препаратів для запобігання виникнення ускладнень, у тому числі, виразкових уражень шлунково-кишкового тракту на суму 1 024,60 грн. та утворення тромбів на суму 289,28 грн., препарату для запобігання підвищення/зниження рівня цукру в крові на суму 20,49 грн.

Виходячи з наведеного, позивач вважає правомірним своє рішення щодо виплати третій особі страхового відшкодування лише частково в сумі 4 153,80 грн., відповідно, вважає спірні акт та розпорядження відповідача протиправними та такими, що підлягають скасуванню, що і стало підставою для його звернення до адміністративного суду з відповідним адміністративним позовом.

Дослідивши та надавши оцінку, за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо заявленої позивачем позовної вимоги про визнання незаконним і скасування Акту відповідача про правопорушення законодавства у сфері фінансових послуг ПрАТ «КС «КРОНА» № 90/13-15/13-6 від 17.02.2015 року, суд зазначає наступне.

Порядок провадження у справах про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг (далі - справи про правопорушення), механізм прийняття рішень Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Нацкомфінпослуг) про застосування заходів впливу та їх оскарження визначає Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, затверджене Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 20.11.2012 року № 2319 (надалі - Положення).

Відповідно до пункту 1.6. Положення, Нацкомфінпослуг, уповноважені та посадові особи Нацкомфінпослуг в межах своїх повноважень зобов'язані в кожному випадку виявлення порушення законодавства про фінансові послуги вжити всіх необхідних заходів для документального закріплення факту такого порушення, всебічно, повно та об'єктивно дослідити обставини справи про правопорушення, а також своєчасно прийняти рішення за справою про правопорушення та застосувати передбачені законодавством заходи впливу.

Посадова особа Нацкомфінпослуг при виявленні порушення законодавства про фінансові послуги, за яке застосовується захід впливу, складає акт про правопорушення (пункт 1.11. Положення).

За правилами пункту 4.2. Положення, виявлені посадовими особами Нацкомфінпослуг факти порушення законодавства про фінансові послуги викладаються в акті про правопорушення із зазначенням доказів (документів, даних та інформації), що підтверджують факт вчинення порушення законодавства про фінансові послуги, та з посиланням на відповідну норму закону та/або іншого нормативно-правового акта.

Згідно підпункту 1) пункту 2.1. Положення Нацкомфінпослуг може застосовувати такі заходи впливу, крім іншого, зобов'язати порушника вжити заходів для усунення порушення.

За приписами пункту 2.2. Положення, рішення про зобов'язання порушника вжити заходів для усунення порушення оформляється письмовим розпорядженням (приписом) Нацкомфінпослуг.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Зазначений принцип полягає у захисті порушеного права від порушення, що вже відбулося, тобто в наявності матеріально-правового інтересу позивача відносно дій (бездіяльності) та рішень суб'єкта владних повноважень.

Частиною 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

При цьому, нормативно-правовий акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово.

Акт індивідуальної дії - це виданий суб'єктом владних повноважень документ, прийнятий з метою реалізації його повноважень, які породжують права та обов'язки у того суб'єкта, якому вони адресовані.

Із системного аналізу зазначеного, суд дійшов висновку, що акт про правопорушення законодавства у сфері фінансових послуг ПрАТ «КС «КРОНА» № 90/13-15/13-6 від 17.02.2015 року не є рішеннями суб'єкта владних повноважень у розумінні пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, а є виключно службовим документом, який лише фіксує факти порушення законодавства про фінансові послуги та не є документом, зобов'язуючим до вчинення будь-яких дій або породжуючим будь-яких юридичних наслідків.

Таким чином, спірний акт не породжує для позивача правових наслідків, не є підставою для виникнення у нього будь-яких прав та обов'язків, отже ніяким чином не порушує охоронюваних законом прав та інтересів позивача, з огляду на що, позовні вимоги про визнання незаконними і скасування Акту про правопорушення законодавства у сфері фінансових послуг ПрАТ «КС «КРОНА» № 90/13-15/13-6 від 17.02.2015 року задоволенню не підлягають.

Щодо заявленої позивачем позовної вимоги про визнання незаконним і скасування Розпорядження відповідача № 710 від 09.04.2015 року, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося раніше, згідно підпункту 1) пункту 2.1. Положення Нацкомфінпослуг може застосовувати такі заходи впливу, крім іншого, зобов'язати порушника вжити заходів для усунення порушення.

За приписами пункту 2.2. Положення, рішення про зобов'язання порушника вжити заходів для усунення порушення оформляється письмовим розпорядженням (приписом) Нацкомфінпослуг.

Невиконання вимог письмового розпорядження (припису) є підставою для застосування інших заходів впливу у визначених законом випадках.

Судом встановлено, що згідно платіжного доручення від 24.04.2015 року № 1597 позивачем на користь третьої особи перераховане страхове відшкодування в розмірі 14 352,54 грн., тобто виконані вимоги спірного розпорядження, що, фактично, свідчить про згоду ПрАТ «КС «КРОНА» зі встановленими відповідачем фактами порушення законодавства у сфері фінансових послуг під час виплати третій особі страхового відшкодування згідно Договору.

При цьому, посилання позивача на підпункт 7.2.6. Договору, судом до уваги не приймаються, оскільки ним не подано жодних належних та допустимих доказів, які б вказували на факт профілактики (превентивних мір) хвороби третьої особи, зазначеної лікувальним закладом, натомість, згідно наявних матеріалів справи, підтверджується факт наявності хвороби та її фактичного лікування в сукупності необхідних медичних заходів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та подані представниками сторін письмові докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В свою чергу, відповідачем виконаний обов'язок щодо доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючий до уваги викладене в сукупності, керуючись статтями 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «КРОНА» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій