Справа № 817/3116/15
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2015-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2015 року 12 год. 55 хв.Справа № 817/3116/15 м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Недашківської К.М., суддів Кравчук Т.О. та Сало А.Б., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України та Рівненської митниці ДФС України, про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується позивач) до Державної фіскальної служби України (далі іменується відповідач 1), Рівненської митниці Державної фіскальної служби України (далі іменується відповідач 2), в якому позивач просить суд визнати бездіяльність відповідачів щодо затримки виконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2013 у справі № 817/3670/13-а в частині негайного поновлення позивача на роботі протиправною; визнати бездіяльність відповідачів щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку з дня набрання законної сили судовим рішенням 16.12.2013 до дня фактичного виконання судового рішення 14.08.2015 протиправною; стягнути з відповідачів на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2013 у справі № 817/3670/13-а про поновлення ОСОБА_1 на роботі за період з 17.12.2013 по 14.08.2015 в розмірі 164256 грн. 30 коп.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2013 постановлено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Міністерства доходів і зборів України та Рівненської митниці Міндоходів задоволено частково: визнано незаконним та скасовано наказ Державної митної служби України №1094-к від 30.09. 2013 про звільнення ОСОБА_1 з роботи; поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника начальника Рівненської митниці начальника служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил з 02.10.2013; стягнуто з Рівненської митниці Міндоходів на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 21270,60 грн. без врахування стягнення податків та інших обов'язкових платежів; стягнуто з Рівненської митниці Міндоходів на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000 грн.; допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку на користь ОСОБА_1 в межах суми платежу за один місяць у розмірі 8665,80 грн.; в решті позову відмовлено. Проте, відповідачами не виконано рішення суду в частині негайного поновлення позивача на посаді, що призвело до невиплати останньому заробітку за весь час затримки виконання рішення суду.

Ухвалою судді від 24.09.2015 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання, призначене на 09.10.2015, прибув представник позивача, підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач 1 (Державна фіскальна служба України), належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибув та не повідомив суд про причини неприбуття.

Відповідач 2 (Рівненська митниця Державної фіскальної служби України), належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибув. Подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю забезпечення явки його уповноваженого представника.

За приписами частини 2 статті 49 КАС України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Зловживання процесуальними правами різко дисонує з проголошеними законодавцем цілями і завданнями адміністративного судочинства. Правильний і своєчасний розгляд і вирішення адміністративних справ в умовах процесуальної недобросовісної стає скрутним, оскільки дії суб'єкта правопорушника перешкоджають вирішенню цих завдань. Не дивлячись на те, що завдання правильного і своєчасного розгляду і вирішення адміністративної справи ставиться не перед сторонами процесу, а перед органом судової влади (судом), вказана обставина жодною мірою не виправдовує поведінку осіб, які беруть участь в справі.

Особи, які беруть участь у справі, не мають прямого юридичного обов'язку сприяти суду в правильному і своєчасному розгляді і вирішенні адміністративної справи, проте за ними закріплений обов'язок утримуватися від дій, здатних перешкоджати досягненню названих завдань.

Під зловживанням процесуальними правами слід розуміти особливу форму адміністративного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників адміністративного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб'єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав.

Керуючись приписами частини 4 статті 128 КАС України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників відповідачів, та визнав клопотання відповідача 2 про відкладення розгляду справи необґрунтованим.

На підставі частини 6 статті 128 КАС України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження, на підставі наявних в матеріалах справи належних та допустимих доказів, зміст і обсяг яких достатній для вирішення спору по суті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 №160 «Про утворення Державної фіскальної служби» постановлено: Утворити Державну фіскальну службу як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України, реорганізувавши Міністерство доходів і зборів шляхом перетворення. Визнати такою, що втратила чинність, постанову Кабінету Міністрів України від 01 березня 2014 року №67 «Про ліквідацію Міністерства доходів і зборів» (Офіційний вісник України, 2014 р., № 22, ст. 685).

Судом допущено правонаступництво у справі на підставі статті 55 КАС України Міністерство доходів і зборів України замінено на Державну фіскальну службу України, Рівненську митницю Міндоходів на Рівненську митницю ДФС України.

Допуск процесуального правонаступництва у справі в порядку статті 55 КАС України не тягне за собою наслідку розгляду справи спочатку.

Відповідно до вимог частини 6 статті 12 та статті 41 КАС України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного зясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та зясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства доходів і зборів України та Рівненської митниці Міндоходів, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати наказ Державної митної служби України від 30.09. 2013 №1094-к про його звільнення із займаної посади 01.10.2013 відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України у звязку із реорганізацією Рівненської митниці; поновити його на роботі на посаді заступника начальника Рівненської митниці начальника Управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями в Рівненській митниці Міндоходів з 01.10.2013; та стягнути з Рівненської митниці Міндоходів на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 06.11.2013 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства доходів і зборів України та Рівненської митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди відмовлено повністю.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2013 рішення суду першої інстанції скасовано; постановлено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Міністерства доходів і зборів України та Рівненської митниці Міндоходів задоволено частково: визнано незаконним та скасовано наказ Державної митної служби України №1094-к від 30.09. 2013 про звільнення ОСОБА_1 з роботи; поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника начальника Рівненської митниці начальника служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил з 02.10.2013; стягнуто з Рівненської митниці Міндоходів на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 21270,60 грн. без врахування стягнення податків та інших обов'язкових платежів; стягнуто з Рівненської митниці Міндоходів на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000 грн.; допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку на користь ОСОБА_1 в межах суми платежу за один місяць у розмірі 8665,80 грн.; в решті позову відмовлено (а.с. 17).

Відповідно до частини 1 статті 254 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі (частина 5 статті 254 КАС України).

Відповідно до частини 2 статті 14 КАС України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Постанова Житомирського апеляційного адміністративного суду по справі №817/3670/13-а набрала законної сили 16.12.2013, а відтак є обов'язковою до виконання на всій території України.

Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін (стаття 255 КАС України).

На виконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2013, Рівненським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист від 21.01.2014 в частині негайного поновлення позивача на посаді.

Наказом голови Державної фіскальної служби України від 14.08.2015 (а.с. 5) позивача поновлено на посаді заступника начальника Рівненської митниці начальника служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил з 02.10.2013; звільнено позивача заступника начальника Рівненської митниці начальника служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил, в порядку переведення на посаду, віднесену до номенклатури посад начальника Рівненської митниці ДФС, стаття 32 КЗпП України.

З матеріалів справи вбачається, що не зважаючи на необхідність негайного поновлення позивача на посаді на виконання рішення суду, наказ про його поновлення був винесений відповідачем 1 лише 14.08.2015, та був отриманий позивачем 21.08.2015.

Оскільки, позивач підлягав поновленню на посаді саме за наказом голови Державної фіскальної служби України, тому суд дійшов висновку про допущення відповідачем 1 протиправної бездіяльності щодо невиконання рішення суду в цій частині.

Відтак, позовна вимога про визнання бездіяльності обох відповідачів щодо затримки виконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2013 у справі № 817/3670/13-а в частині негайного поновлення позивача на роботі протиправною, підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини другої статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена вище стаття КЗпП України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред'явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Частиною другою статті 257 КАС України, встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 3 частини першої статті 256 КАС передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Частиною четвертою статті 257 КАС України законодавець обумовив питання примусового виконання судових рішень у порядку, встановленому Законом України від 21 квітня 1999 року №606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі іменується Закон України №606-ХІV).

Цим підкреслюється винятковість саме примусового виконання рішення адміністративного суду.

Відповідно до статті 2 Закону України №606-ХІV, примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Отже, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 Постанови від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Враховуючи те, що постанова Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2013 в частині поновлення позивача на державній службі добровільно виконана шляхом прийняття наказу лише 14.08.2015, суд дійшов висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП України на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Правова позиція щодо даного питання викладена в Постанові Верховного Суду України від 23.06.2015 у справі 2а-3138/10/0370.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

В матеріалах справи міститься довідка (а.с. 3) із зазначенням розміру середнього заробітку позивача у розмірі 393 грн. 90 коп.

Таким чином, за час невиконання рішення суду стягненню з відповідача 2 підлягає сума у розмірі 163862 грн. 40 коп. (за період з 17 грудня 2013 року по 13 серпня 2015 року).

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи допустимі та належні докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 2, 4, 7 12, 14, 86, 158 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо затримки виконання рішення Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2013 року в частині негайного поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Рівненської митниці начальника служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил.

Визнати протиправною бездіяльність Рівненської митниці Державної фіскальної служби України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку з 17 грудня 2013 року по день винесення Державною фіскальною службою України наказу про поновлення ОСОБА_1 на посаді 14 серпня 2015 року.

Стягнути з Рівненської митниці Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2013 року за період з 17 грудня 2013 року по 13 серпня 2015 року у розмірі 163862 грн. 40 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови, складеної у повному обсязі, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя К.М. Недашківська

Судді Т.О. Кравчук

ОСОБА_2