Справа № 820/7011/15
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2015-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

16 жовтня 2015 р. № 820/7011/15

Харківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом ТОВ «Антарес-Україна-2006» до Державної податкової інспекції у Зміївському районі м.Харкова Головного управління ДФС у Харківський області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Антарес-Україна-2006», звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Зміївському районі м.Харкова Головного управління ДФС у Харківський області, в якому просить суд - скасувати податкове повідомлення - рішення від 18 березня 2015 року № НОМЕР_1.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що прийняте податкове повідомлення-рішення від 18 березня 2015 року № НОМЕР_1, яким податковим органом збільшено суму грошового зобов'язання позивачу за платежем податок на додану вартість на суму 87439 грн. є незаконним та необґрунтованим. Так, позивач послався на безпідставність висновків щодо порушення податкового законодавства, а саме: п.7 Розділу VI Наказу №966 від 23.09.2014 року «Про затвердження форм та Порядку заповнення та подання податкової звітності з ПДВ»; п.46.5, ст. 46 ПК України, абз. В) п.200.4, ст. 200 ПК України.

Представник позивача в судове засідання не зявився, подавши до суду заяву про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Через канцелярію суду надав письмові заперечення в яких зазначив, що заперечує проти позову в повному обсязі.

З метою дотримання строків розгляду справи встановлених ст. 122 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявних у справі доказів.

Відповідно до частини 6 статті 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути адміністративну справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Антарес-Україна-2006», код ЄДРПОУ - 94, зареєстровано у встановленому законодавством порядку в якості юридичної особи.

Судом встановлено, що фахівцями Державною податковою інспекцією у Зміївському районі м.Харкова Головного управління ДФС у Харківський області проведено камеральну перевірку позивача.

Суд зазначає, що статтями 75, 76 Податкового кодексу України встановлено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Пунктом 75.1.1 статті 75 Податкового кодексу України встановлено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).

За наслідками зазначеної перевірки складено акт №223/15/33872438 від 02.03.2015 року про результати камеральної даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Антарес-Україна-2006» () за січень 2015 р.

В результаті проведення зазначеної перевірки встановлено порушення ТОВ «Антарес-Україна-2006»:

- п.7 Розділу VI Наказу №966 від 23.09.2014 року «Про затвердження форм та Порядку заповнення та подання податкової звітності з ПДВ»; п.46.5, ст. 46 ПК України, абз. В) п.200.4, ст. 200 ПК України.

На підставі складеного акту перевірки податковим органом за встановленими порушеннями винесено податкові податкове повідомлення-рішення від 18 березня 2015 року № НОМЕР_1, яким податковим органом збільшено суму грошового зобов'язання позивачу за платежем податок на додану вартість на суму 87439 грн.

Відповідач у письмових запереченнях проти позову зазначив, що підставою для винесення оскаржуваних ППР, є висновок викладений в акті перевірки №223/15/33872438 від 02.03.2015, яка була проведена Державною податковою інспекцією у Зміївському районі м.Харкова Головного управління ДФС у Харківський області.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного податкового повідомлення - рішення на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, суд встановив наступне.

Пунктом 200.1, ст. 200 ПК України (в редакції закону станом на грудень 2014 року, тобто на момент виникнення права на податковий кредит грудня 2014 року) регламентувалось, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту у наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

В редакції закону станом на лютий 2015 року (тобто на момент уточнюючих розрахунків) регламентувалось, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п 200.4, ст. 200 ПКУ - при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200і.З статті 200і цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200і.З статті 200і цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Таким чином, згідно ст.200 ПКУ від'ємне значення попереднього звітного періоду повинно відноситись до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, а не наступних, тобто через період.

У свою чергу необхідно відмітити, що відповідно до приписів п.п. 19і. 1.25. п. 19і.1. ст. 19і ПКУ контролюючі органи, зокрема, виконують функції щодо розробки та затвердження порядків, інструкцій, положень, форм розрахунків, звітів, декларацій, інших документів з питань, що належать до компетенції контролюючих органів.

Згідно п.48.1. ст.48 ПКУ податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (п.46.5. ст.46 ПКУ).

Отже, саме до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику віднесені питання розроблення та затвердження порядків заповнення та форм податкових декларацій.

При цьому, відповідно до постанови КМУ від 21 травня 2014 р. N236 «Про Державну фіскальну службу України» центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є Державна фіскальна служба України, а не Міністерство фінансів України.

Крім того, зазначені питання не віднесені до повноважень Мінфіну і положеннями постанови КМУ від 20 серпня 2014 р. N375 «Про затвердження Положення про Міністерство фінансів України».

Також слід зазначити, що Позивач оскаржив у адміністративному порядку податкове повідомлення-рішення № від 18.03.2015р. про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем ПДВ у розмірі 520612,5 грн. (у т.ч. за основним платежем - 347075 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 173537,50 грн.), прийняте на підставі акту від 02.03.15р. №223/15/33872438 про результати камеральної перевірки.

Рішенням від 22.05.2015р. №1073/10/20-40-10-04-14 ГУ ДФС у Харківській області про результати розгляду скарги було задоволено скаргу TOB «Антарес-Україна-2006», скасовано податкове повідомлення-рішення № від 18.03.2015р. та зазначено що TOB «Антарес-Україна-2006» надано до ДПІ 2 уточнюючих розрахунки податкових зобов'язань за грудень 2014р. та січень 2015р., в яких проведені коригування ПДВ відповідно до вимог Податкового кодексу України. Пункт 7 Порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ передбачає виправлення показників у декларації з ПДВ та не забороняє виправлення показників в уточнюючому розрахунку.

З огляду на положення ст.71 КАС України та беручи до уваги приписи п. 4.1 ст.4 Податкового кодексу України, котрими встановлена презумпція правомірності рішень платника податків, суд доходить висновку, що поданих суб'єктом владних повноважень доказів є явно недостатньо для висновку про правомірність спірного податкового повідомлення - рішення, а витребування судом додаткових доказів (з приводу обставин не досліджених податковим органом при проведенні перевірки, не відображених в акті перевірки та не покладених в основу спірного рішення на момент його винесення) матиме наслідком підміну мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення.

Суд прийшов до висновку, що відповідачем не було доведено наявності між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в Державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог ст.11 КАС України не виявлено.

Суд також зазначає, що згідно із змістом суджень відповідача, які викладені в акті перевірки, висновок суб`єкта владних повноважень про відсутність факту реального вчинення господарських операцій спірних правочинів вмотивований виключно посиланням на проведені заходи податкової інспекції та обліку в якій знаходиться контрагент позивача. Однак в силу ст.70 КАС України судження органу державної податкової служби України про нереальність укладених суб`єктом господарювання правочинів не може бути визнано належним, допустимим і достатнім доказом невідповідності правочинів вимогам закону.

Аналізуючи положення ст.ст.54, 58, 76, 86 Податкового кодексу України, Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, суд приходить до висновку, що специфіка правових актів індивідуальної дії, які ухвалюються органами податкової служби у формі податкових повідомлень - рішень з приводу самостійного визначення грошових зобов'язань платників податків, полягає у тому, що фактичні підстави для ухвалення цих актів містяться в документальних результатах контролю за діяльністю платника податків (матеріалах перевірки), а правові підстави та владні приписи - безпосередньо в самих податкових повідомленнях - рішеннях.

Суд зазначає, що в акті перевірки №223/15/33872438 від 02.03.2015 року суб'єктом владних повноважень не викладено жодних належних та допустимих доводів про порушення про порушення ТОВ «Антарес-Україна-2006» вимог діючого податкового законодавства.

Таким чином, з досліджених в судовому засіданні письмових доказів, пояснень представників сторін, судом встановлено відсутність порушень в діях позивача при формуванні податкового кредиту за січень 2015 року.

Так, відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд зазначає, що відповідач не надав належних доказів правомірності висновків акту перевірки та винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки, факт вказаних порушень позивачем вимог податкового законодавства не знайшов свого підтвердження при судовому розгляді справи.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд звертає увагу на те, що будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до п.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з вище викладеного, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 18 березня 2015 року № НОМЕР_1 яке було складено Державною податковою інспекцією у Зміївському районі м.Харкова Головного управління ДФС у Харківський області підлягає скасуванню, як таке що прийнято з порушенням ч.3 ст.2 КАС України, а позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 160 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Антарес-Україна-2006» до Державної податкової інспекції у Зміївському районі м.Харкова Головного управління ДФС у Харківський області про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити в повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення - рішення від 18 березня 2015 року № НОМЕР_1.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Тітов О.М.