Справа № 822/4567/15
Суддя: Петричкович А.І.
Дата ухвалення: 2015-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/4567/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
за участі:представника позивача ОСОБА_3 представника відповідача ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Атоммонтажсервіс" до Славутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю "Центрокрос" , Товариство з обмеженою відповідальністю "Екодит", про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 02.09.2015 року відкрито провадження за адміністративним позовом №31/2 від 31.08.2015 року, в якому позивач, посилаючись на порушення відповідачем вимог ПК України та його прав, просить скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.07.2015 року № НОМЕР_1, прийняте Славутською об'єднаною державною податковою інспекцією (Нетішинське відділення).

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, покликаючись на ті ж докази, що у позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнала, про що надала письмові заперечення без реєстраційного номера від 17.09.2015 року, яке підтвердила у суді.

Представники третіх осіб до суду не з'явилися, хоч належно були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Заслухавши учасників судового розгляду і дослідивши докази, суд прийшов до таких висновків, враховуючи наступне.

Відповідачем проведено перевірку позивача і складено ОСОБА_3 № 108/22/30563645 від 15.06.2015 року "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Атоммонтажсервіс" (податковий номер 30563645) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинам із TOB «Екодит» (податковий номер 36958313) та TOВ «Центрокрос» (39019815) за період з 01.04.2014 року по 31.08.2014 року" (далі - ОСОБА_3 від 15.06.2015 року) ( стор. 13 - 35 справи т.1).

Відповідно до висновку ОСОБА_3 від 15.06.2015 року, встановлено порушення пп.14.1.181 п.14.1 ст. 14, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200, п. 201.4 п.201.7 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 (із змінами та доповненнями), підпункт 4.6.6 пункту 4.6 статті 4 розділу III "Розрахунки за звітний період» Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011 №1492, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 20.12.2011 за №1490/20228, в результаті чого занижено податок на додану вартість за період з 01.04.2014 року по 31.08.2014 року на 269113 гривень ( стор. 34 справи т.1).

На підставі ОСОБА_3 від 15.06.2015 року, прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення форми "Р" № від 10.07.2015 року яким, згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України, відповідно до пп. 78.1.1 п. 78.1 ст.78, п.123.1, п.123.2 ст.123 ПК України, встановлено порушення п.14.1.1811 п.14.1 ст.14, п.187.1 ст.187, п.198.1, п. 198.3, п.198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, ст. 200, п. 201.7 ст.201 ПК України, в зв'язку з чим збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 269113 грн., а також нараховано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 134556 грн. ( стор. 12 справи т.1).

Відповідно п.1.1 Договору №25/08-14 від 25 серпня 2015 року, укладеного між ТОВ "Екодит" (Постачальник) та ТОВ "Атоммонтажсервіс" (Покупець), постачальник зобов'язується поставити (передати у власність) покупцеві покупні комплектуючі вироби для АСКРО і Стендів, за номенклатурою та ціною відповідно Додатку №1 Договору, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити ОСОБА_5 на умовах цього Договору ( стор. 36-38 справи т.1).

Згідно п.1.1 Договору купівлі-продажу №21/04-14 від 21 квітня 2015 року, укладеного між ТОВ "Центрокрос" (Продавець) та ТОВ "Атоммонтажсервіс" (Покупець), продавець зобов'язується передати у власність покупця товарно-матеріальні цінності, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити його ( стор. 42 справи т.1).

Доказів недійсності вищезгаданих правочинів, відповідно до вимог глави 16 параграфу 2 ЦК України, відповідач суду не надав і таких не встановив суд.

Позивачем надано суду податкові накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, рахунки, подорожні листи вантажного автомобіля, накази про відрядження, посвідчення на відрядження на підтвердження реальності операцій по правочинам з ТОВ "Центрокрос" і ТОВ "Екодит".

Відповідач ставить під сумнів реальність взаємовідносин позивача по згаданим правочинам, виходячи з оцінки оформлення товарно-транспортних накладних з підстави не можливості ідентифікувати осіб, які їх підписали, відсутності сертифікатів якості (відповідності) поставленого товару і податкової інформації ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська та ДПІ у Печерському районі м. Києва (додатки №3 і №4 до ОСОБА_3 від 15.06.2015 року), чому суд дає критичну оцінку, враховуючи таке.

Суд оглянув надану позивачем копію Видаткової накладної №48 від 30 квітня 2014 року ( стор.43 справи т.1) і копію Видаткової накладної №48 від 30 квітня 2014 року ( стор.9 справи т.2), яку надав відповідач. Єдиною відмінністю цих накладних є дописаним від руки у графі - отримав: "заст. директора", що на думку суду не спричинює недійсності цього документу, адже в усьому іншому (зміст) ці накладні ідентичні. Аналогічні висновки суд робить щодо інших документів, так як свої висновки податковий орган робить з цих же підстав.

Відповідно до Довідки ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська №550/22-02/39019815 від 21.11.2014 року "Про результати проведення зустрічної звірки "ТОВ "Центрокрос" () щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків, їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.07.2014 по 31.08.2014 року", згідно оборотно-сальдової відомості по рахунку 361 за період з 01.07.2014 року по 31.07.2014 року по взаємовідносинах ТОВ "Центрокрос" та ТОВ "Атоммонтажсервіс" дебіторська заборгованість складає 1120488,54 гривень. Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено до податкових зобов"язань Продавця відповідного періоду, відображені в реєстрі отриманих та виданих податкових накладних та відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з ПДВ та даним декларації з ПДВ за липень 2014 року ( стор. 197 - 199 справи т.1).

Податковою інформацією ДПІ у Печерському районі м. Києва №222/7/26-55-22-13/36958313 від 20.03.2015 року стверджено, що звірку не проведено у зв"язку з тим, що підприємство не знаходиться за юридичною адресою ( стор. 194 - 195 справи т.1).

Відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, які затверджені наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року (далі - Правил), Товарно-транспортна накладна це - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Додатком №7 до цих Правил є типова форма 1-ТН: "ОСОБА_5 - транспортна накладна". Надані позивачем ОСОБА_5 - транспортні накладні не порушують Правила за змістом і оформленням.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії, у пункті 23 зазначив, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Тобто, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Отже, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Рішення Європейського Суду з прав людини згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини мають в Україні значення джерела права. Крім цього, ч.2 ст.8 КАС України вимагає врахування практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні справ.

Також, відповідно до правової позиції викладеній у постанові Верховного Суду України від 31.01.2011 року у справі № 21-47а10, встановлено, що законодавством України не передбачено обов'язок суб'єкта господарювання здійснювати контроль за дотриманням закону іншими платниками податків. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Порушення одним з постачальників товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання податкових певних вимог податкового законодавства та правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту. Платник податку на додану вартість (покупець товару) на час здійснення господарської операцій з придбання товару не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками товару у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо, і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-якого з контрагентів-постачальників. Лише встановлення в ході судового розгляду на підставі належних доказів факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або факту його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх доказах, які одержані з дотриманням закону.

Згідно пунктів 36.1, 36.5 ст. 36, п. 38.1 ст. 38, п. 44.1 ст. 44, п. 47.1 ст. 47, п. 49.2 ст. 49 ПК України, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов'язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст.198 ПК України зазначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України, податкова накладна має містити: порядковий номер податкової накладної; дату її виписування, назву юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); повну назву отримувача; ціну продажу без врахування податку; ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Пунктами 201.4, 201.6 ст. 201 ПК України, встановлено, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Щодо заниження ПДВ у розмірі 1488 гривень, суд погоджується з відповідачем, що в декларації за липень 2014 року № від 20.08.2014 року позивачем в рядок 21 перенесено 3918 гривень, а потрібно було вказати в 25 рядку, чим порушено підпункт 6 розділу III "Розрахунки за звітний період" Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України №678 від 13.11.2013 року, який регулював ці правовідносини.

Відповідно до Довідки з ЄДРПОУ позивач в тому числі має такі види діяльності за КВЕД-2010: 33.20 Установлення машин і устаткування; 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель; 43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування (стор. 11 справи т.1).

Отже, відповідач податкове зобов'язання за основним платежем у оскаржуваному податковому повідомленні - рішенні на суму 267625 гривень визначив, виходячи з оцінки взаємовідносин позивача з ТОВ "Центрокрос" і ТОВ "Екодит". При цьому податковий орган не врахував, що поставка товарів по правочинам з ТОВ "Центрокрос" і ТОВ "Екодит" відповідає основній діяльності позивача, що видно з номенклатури поставленого товару ( будівельні матеріали, обладнання і т. інше). А також, відповідач не встановив фактів нереальності (фактичності) операцій з цими контрагентами і не належного їх оформлення у податковому та бухгалтерському обліках, що підтверджено договорами, видатковими, податковими, товарно - транспортними накладними, наданими Товариством з обмеженою відповідальністю "Атоммонтажсервіс", які перевірено судом, а фактично зробив свої висновки з припущень. Чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Платник податку не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій платника податку та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини.

Згідно частин 1 - 2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач частково довів позовні вимоги, а суб'єкт владних повноважень, який заперечує проти позову не довів що діяв у межах закону в частині визначення зобов'язання за основним платежем на суму 267625 гривень і за штрафними (фінансовими) санкціями відповідно на цю суму, що підтверджено доказами, які перевірено судом, тому позов частково задовольняється.

На підставі викладеного, керуючись ПК України, ЦК України і ст.ст. 4-15, 70-71, 86, 94, 98-99, 122, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов №31/2 від 31.08.2015 року задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення рішення № від 10.07.2015 року на суму 267625 гривень за основним платежем і відповідно на цю суму основного платежу штрафну (фінансову) санкцію (50%).

В решті позовних вимог відмовити.

Копії постанови надати сторонам, повний текст якої виготовлено 09.10.2015 року.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Суддя/підпис/ОСОБА_1
"Згідно з оригіналом" Суддя ОСОБА_1