Справа № 2а-852/10
Суддя: Ряднина В. М.
Дата ухвалення: 2010-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Машівський районний суд Полтавської області
Справа № 2а-852/2010 рік
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2010 року. Голова Машівського районного суду Полтавської області ОСОБА_1, розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Машівському районі Полтавської області про стягнення щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни, -

в с т а н о в и в :

у вересні 2010 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що він належить до соціальної категорії «Дитина війни» та відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на отримання соціальної допомоги в розмірі 30% від мінімального розміру пенсії за віком. Відповідач всупереч Рішень Конституційного Суду України від 09.07.2007 року та 22.05.2008 року, яким були визнані неконституційними окремі положення Закону України «Про державний бюджет України» на 2007 та 2008, в тому числі й щодо зупинення ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та всупереч ст. 22 Конституції України, з 09.07.2007 року здійснював нарахування та виплату всупереч законодавства. Позивач просить визнати дії відповідача протиправними та зобовязати здійснити перерахунок і виплату підвищення до пенсії як дитині війни за період з 01 січня 2006 року по 30 червня 2010 року.

Відповідач у письмових запереченнях вказав не те, що УПФУ в Машівському районі адміністративний позов не визнає оскільки стаття 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» застосовується лише для визначення розмірів пенсій визначених цим законом, і на правовідносини визначені Законом України «Про соціальний захист дітей війни» не розповсюджується. У 2007 році передбачені були виплати лише дітям війни, які є інвалідами, а 2008 та 2009 роках зазначені виплати здійснювалися у розмірі 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України, оскільки на законодавчому рівні не було вирішено питання щодо фінансування цих виплат відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни». З огляду на це відповідач вважає, що з його боку не було допущено бездіяльності, про яку вказано в позові.

Ухвалою від 05 жовтня 2010 року позовні вимоги в частині здійснення перерахунку пенсії з підвищенням її на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком та проведення відповідних виплат за період з 01.01.2006 року по 28.02.2010 року залишені без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини та докази, приходить до наступного висновку:

встановлено, що позивач має статус «Дитини війни», що підтверджується копією пенсійного посвідчення № 809265, виданого 06.06.1990 року і відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на отримання державної соціальної допомоги, а саме - підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

З довідки відповідача вбачається, що з 01.03.2010 року позивачу виплачувалася надбавка «дитині війни» в розмірі 49, 80 гривень.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

З матеріалів справи вбачається, що виплата підвищення до пенсії «дітям війни» у 2010 році здійснювалася на підставі п. 8 постанови Кабінету Міністрів України №530 від 28 травня 2008 р. «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» в розмірі 49,8 гривень.

Разом з тим, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру виплати підвищення до пенсії «дітям війни» підлягає застосуванню норма ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Згідно ст.1 Закону України № 1646-VI від 20.10.2009 року «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» з 01.01.2010 року по 01.04.2010 року прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність складає 695 гривень, з 01.04.2010 року по 01.07.2010 року - 706 гривень, 01.07.2010 року по 01.10.2010 року 723 гривні.

Таким чином, за період з 01.03.2010 року по 30.06.2010 року необхідно було нараховувати та виплачувати позивачу: з 01.03.2010р по 208,50 грн. щомісячно (695 х 30%), з 01.04.2010р. по 211,80 грн.(706 х 30%) щомісячно (723 х 30%).

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Таким чином, доводи відповідача, в частині неврегульованості на законодавчому рівні порядку здійснення доплат особам, які мають статус дітей війни не може бути підставою для їх не здійснення або відмови в задоволенні позову.

Щодо доводів стосовно відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суд зазначає наступне.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, суддя вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо застосування положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст. 46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Крім того, суд вважає безпідставним посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії.

Статтею 22 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються. Таким чином, держава взяла на себе зобовязання забезпечити реалізацію громадянами своїх конституційних прав. За змістом ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про соціальний захист дітей війни» реалізовано конституційне право на соціальний захист громадян, які мають статус «дитини війни», серед яких їм надано право на отримання 30% доплати до пенсії.

Пунктом 1.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 року за №8-2 управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах є органами Пенсійного фонду України, підвідомчими відповідно головним управлінням цього фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему органів Пенсійного фонду України та мають завданням забезпечення призначення та виплати пенсії.

Отже, обовязок по нарахуванню та виплати доплати до пенсії, яка передбачена Законом України «Про соціальний захист дітей війни», покладено саме на органи Пенсійного фонду України.

Виходячи зі змісту Конституції України та наведених нормативно-правових актів, суд вважає безпідставними посилання відповідача на відсутність коштів, як на обґрунтування правомірності невиконання своїх зобовязань перед позивачем, і вважає, що вказані доводи не є підставою для відмови в задоволенні позову та визнання правомірними дій або бездіяльності відповідача.

Враховуючи наведене, суддя дійшла до висновку про проявлення відповідачем бездіяльності щодо невиконання законодавчо визначеного обовязку здійснити за вказані періоди нарахування та виплату підвищення до пенсії у розмірі, встановленому ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Доводи відповідача, викладені у письмовому запереченні проти позову, не можуть бути прийняті до уваги та бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки особливий статус «дітей війни» та обумовлені Законом України «Про соціальний захист дітей війни» державні соціальні гарантії, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами (ч.2 ст.3 Закону).

Враховуючи викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суддя дійшла до висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача підлягають задоволенню.

Судові витрати по справі підлягають розподілу у відповідності до ч.3 ст.94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 64, 152 Конституції України, ст. ст. 3, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 6-14, 17, 71, 159-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, -

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Машівському районі Полтавської області про стягнення щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни задовольнити.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Машівському районі Полтавської області неправомірними.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Машівському районі Полтавської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати з 01 березня 2010 року по 30 червня 2010 року з урахуванням виплат, здійснених за цей період.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Машівському районі Полтавської області на користь ОСОБА_2 сплачений позивачем судовий збір в сумі 3,40 гривень.

Постанова може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду Полтавської області через Машівський районний суд Полтавської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Голова Машівського районного суду ОСОБА_1