Справа № 815/621/14
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/621/14

Категорія: 8.1 Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Кравця О.О., Яковлева Ю.В.

за участю секретаря судового засідання - Тутової Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2014 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування окремих положень індивідуальної податкової консультації, зобов'язання надати нову податкову консультацію з урахуванням висновків суду, -

ВСТАНОВИВ:

25 січня 2014 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Міндоходів в Одеській області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати окремі положення (останній абзац) індивідуальної податкової консультації відповідача від 26 грудня 2013 року № 633/М/15-32-17-02-03 та зобов'язати відповідача надати нову податкову консультацію з урахуванням висновків суду.

Постановою від 04 лютого 2014 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, Одеський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні адміністративний позову в повному обсязі.

Не погоджуючись з постановою суду, ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою задовольнити його адміністративний позов в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки право власності фізичної особи на майно, не є єдиним та вирішальним для визначення його права, як суб'єкта господарювання який є платником ПДВ, права на формування податкового кредиту у разі придбання автомобіля, для здійснення господарської діяльності.

Головне управління Міндоходів в Одеській області надало письмові заперечення на адміністративний позов, в яких, з посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову - без змін.

Ухвалюючи постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції встановив, що листом від 04 грудня 2013 року вих. № 01/ХІІ-13 ФОП ОСОБА_1 звернувся до Голови Державної податкової служби в Одеській області за податковою консультацією, питанням якої поставив: чи може він сформувати податковий кредит з ПДВ у випадку придбання вантажного автомобіля (силовий тягач) для подальшого його використання для перевезення вантажів? У запиті позивач також вказав, що він зареєстрований фізичною особою-підприємцем, знаходиться на спрощеній системі оподаткування та є платником ПДВ; здійснює господарську діяльність з перевезення вантажів автомобільним транспортом, для чого придбав вантажний автомобіль, який розмитнений у відповідності до законодавства.

Після опрацювання зазначеного запиту, 26 грудня 2013 року за 633/м/15-32-17-02-03 відповідач надав позивачу податкову консультацію (а.с.6-7), якою позивачу роз'яснено, що в податковий кредит фізичної особи-підприємця, зареєстрованого платником ПДВ, можливо включення сум податку на додану вартість по податковим накладним, за умови взяття на облік такого майна в якості основних засобів і використання таких засобів в межах господарської діяльності і наявності належного документального оформлення та підтвердження відповідних витрат, відображення їх в податковому обліку.

Суд першої інстанції встановив, що в останньому абзаці податкової консультації відповідач зазначив, що згідно ст. 325 ЦК України право приватної власності на майно належить фізичній особі, а не фізичній особі-підприємцю, що в свою чергу не дозволяє враховувати майно (основні фонди), які знаходяться в приватній власності фізичної особи, основними засобами фізичної особи-підприємця.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржена податкова консультація є обґрунтованою, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому суд першої інстанції, з посиланням на положення п. 52.1, 52.2 ст. 52, п. 53.1 , п. 53.3. ст. 53, п.п. «а» п.185.1 ст.185, п.198.1, п. 198.3 ст.198 ПК України, зазначив, що основною умовою віднесення сум ПДВ, сплачених (нарахованих) у зв'язку з придбанням товарів, послуг та основних фондів, до податкового кредиту, є їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Проте спірним є позиція податкового органу з того питання, що згідно ст.325 ЦК України право приватної власності на майно належить фізичній особі, а не фізичній особи-підприємцю, що в свою чергу не дозволяє враховувати майно (основні фонди), які знаходяться в приватній власності фізичній особі, основними засобами фізичної особи-підприємця.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції погодився з позицією податкового органу зазначивши, що фізичні особи-підприємці прирівняні у правовому статусі до юридичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності. Вони наділені таким же обсягом цивільних прав та обов'язків, що їх мають юридичні особи при здійсненні своєї підприємницької діяльності. На фізичних осіб, які займаються підприємництвом, поширюються вимоги, встановлені актами цивільного законодавства для юридичних осіб - підприємців. Але, не все майно, яке належить фізичній особі на праві приватної власності, залучається нею у підприємницькій діяльності.

Таким чином, враховуючи припис ст. ст. 320, 325 ЦК України, ст. ст. 42, 55 ГК України, та те, що суб'єктами господарювання визнаються, зокрема, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які зареєстровані відповідно до закону як підприємці, та здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством, оскільки чинне законодавство не виділяє такого суб'єкту права власності як фізична особа-підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи-підприємця, а суб'єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи, та правовий статус фізичної особи-підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у його власності, суд першої інстанції дійшов висновку, що надана податкова консультація не суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору, яка надає підстави вважати податкову консультацію недійсною.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення апелянта та представника податкового органу, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що предметом спору є останній абзац індивідуальної податкової консультації Головного управління Міндоходів в Одеській області від 26 грудня 2013 року № 633/М/15-32-17-02-03, в якому податковий орган з посиланням на ст. 325 ЦК України, дійшовши висновку, що оскільки право приватної власності на майно належить фізичній особі, а не фізичній особі - суб'єкту господарювання, то це не дає можливості вважати майно (основні фонди), яке перебуває у приватній власності фізичної особи, основними фондами суб'єкта господарювання - фізичної особи.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про відповідність оскарженої податкової консультації нормам чинного законодавства, про те апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим.

В оскарженій частині, останньому абзаці, індивідуальної податкової консультації від 26 грудня 2013 року № 633/М/15-32-17-02-03 Головне управління Міндоходів в Одеській області здійснює тлумачення норм цивільного законодавства, а саме ст. 325 ЦК України, в частині статусу майна, яке перебуває у власності фізичної особи, що суперечить змісту податкової консультації, визначеного п.п. 14.1.172. п. 14.1 ст. 14 ПК України.

Оскільки податкова консультація це допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган, апеляційний суд вважає, що відповідач не наділений правом тлумачити норми Цивільного кодексу України, який не є нормативно-правовим актом з питань адміністрування нарахування та сплати податків чи зборів.

При наданні податкової консультації податковий орган повинен виходити з того, що позивач є фізичної особою-підприємцем, який перебуває на спрощеній системі оподаткування, є платникам податку на додану вартість, та здійснює бухгалтерський облік відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, затвердженого Постановою КМУ № 1269 від 26 вересня 2001 року.

При цьому апеляційний суд зазначає, що відповідно до Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, затвердженого Постановою КМУ № 1269 від 26 вересня 2001 року фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування (які сплачують єдиний податок) до Книги обліку доходів і витрат вносяться зокрема суми витрат за фактом їх здійснення, дата здійснення операції, пов'язаної з витратами.

Таким чином, у разі придбання позивачем, фізичною особою-підприємцем, який здійснює господарську діяльність з перевезення вантажів, вантажного автомобіля (сідлового тягача), за наявності належним чином оформленої митної декларації, відображення відомостей - сум витрат в Книзі обліку доходів і витрат, за наявності відомостей стосовно того, що використані, на придбання вантажного автомобіля, кошти є доходом від підприємницької діяльності та/або є кредитними коштами (з цільовим призначенням для використання), за наявності доказів використання придбаного автомобіля у власній господарській діяльності, апеляційний суд, враховуючи те, що позивач є платником ПДВ, вважає за можливе віднесення позивачем до податкового кредиту суми ПДВ, яка нарахована митним органом та сплачена позивачем, що не суперечить приписам п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 201.12 ст. 12 ПК України.

При цьому апеляційний суд зазначає, застосування податковим органом до спірних правовідносин положень ст. 325 ЦК України є помилковим та ґрунтується на спотвореному тлумаченні норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, це є підставою для задоволення апеляційної скарги скасування оскарженої постанови та ухвалення нового судового рішення про задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 94 КАС України, апеляційний суд зазначає, що понесені позивачем судові витрати у розмірі 111 грн. (а.с. 2, 40) мають бути відшкодовані апелянту.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 94, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, ст. ст. 207, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2014 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати останній абзац індивідуальної податкової консультації Головного управління Міндоходів в Одеській області від 26 грудня 2013 року № 633/М/15-32-17-02-03.

Зобов'язати Головне управління ДФС в Одеській області надати фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 нову податкову консультація з урахуванням висновків Одеського апеляційного адміністративного суду по справі № 815/621/14.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області (ідентифікаційний код юридичної особи: 39398646, місцезнаходження: 65044, Одеська область, місто Одеса, вулиця Семінарська, будинок 5, основний вид діяльності Код КВЕД 84.11) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( ІН НОМЕР_1, місце находження: АДРЕСА_1) у відшкодування судових витрат 111 грн. (сто одинадцять гривень), за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Одеській області

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення скаредний 19 жовтня 2015 року.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя О.О.Кравець

суддя Ю.В.Яковлев