Справа № 164/544/15-а
Суддя: Невар О. В.
Дата ухвалення: 2015-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 164/544/15-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 жовтня 2015 року Маневицький районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Невара О.В.,

при секретарі Матвійчук Н.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маневичі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії. Свої вимоги обґрунтував тим, що він з 1.07.2005 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області, отримує пенсію за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України „Про прокуратуру, являється непрацюючим пенсіонером. При нарахуванні та виплаті пенсії з лютого 2015 року відповідачем утримується з належних до виплати позивачу щомісячних сум пенсії податок на доходи фізичних осіб в розмірі 380 гривень 28 копійок, що становить 15%, та військовий збір в розмірі 38 гривень 03 копійки, що становить 1.5%. 17.04.2015 року ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі із заявою про припинення відрахувань з його пенсії та повернення неправомірно утриманих коштів, однак в задоволенні його вимог відповідачем було відмовлено. Вказані дії управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі ОСОБА_1 вважає протиправними, оскільки, на думку позивача, вони не відповідають діючому законодавству.Посилаючись на зазначені обставини, просив суд визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області щодо утримань з його пенсії податку на доходи фізичних осіб та військового збору, зобовязати повернути у повному обсязі утримані з належних до виплати щомісячних сум його пенсії податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, а також припинити їх подальше утримання.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у поданій до суду позовній заяві, просив визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області щодо утримань з його пенсії податку на доходи фізичних осіб та військового збору, зобовязати повернути у повному обсязі утримані з належних до виплати щомісячних сум його пенсії податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, а також припинити їх подальше утримання.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти задоволення позову заперечує. Підтвердила, що позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області, отримує пенсію за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України „Про прокуратуру, являється непрацюючим пенсіонером. Підставою для утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору з сум пенсії позивача є положення Закону України „Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28.12.2014 року. Розмір нарахованої щомісячно до виплати ОСОБА_1 пенсії визначено згідно з нормами чинного законодавства та документами пенсійної справи. Підстав для перерахунку пенсії та повернення утриманих з лютого 2015 року податку на доходи фізичних осіб та військового збору немає. Стверджує, що пенсія позивачу нараховується та виплачується відповідно до вимог діючого законодавства, а тому в задоволенні позову просила відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ст. 1Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування пенсійні виплати - грошові виплати в системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування, що здійснюються у вигляді пенсії, довічної пенсії або одноразової виплати. Пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сімї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 вказаного Закону законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загально-обовязкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до п.п. 164.1.1 ст. 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Податковим кодексом України та Законом України „Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи встановлено, що особи, з яких удержується податок на доходи фізичних осіб, визначені п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України, тобто фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи. Обєктом оподаткування збору є доходи, визначені п. 162.1 ст. 163 Податкового кодексу України, тобто доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до п.п. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України та Закону України „Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Згідно ст. 8 Закону України „Про Державний бюджет України на 2015 рік від 28.12.2014 року у 2015 році мінімальну заробітну плату встановлено у місячному розмірі: з 1 січня - 1218 гривень, відтак, відповідно до положень Податкового кодексу України та Закону України „Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи, базою оподаткування у 2015 році є суми пенсій або щомісячного довічного грошового утримання у частині, що перевищує 3654 гривень на місяць.

Відповідно до ст. 38 Податкового кодексу України передбачено, що виконанням податкового обовязку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобовязань у встановлений податковим законодавством строк. Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Згідно п. 164.3 ст. 164 Податкового кодексу України при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і не грошовій формах.

Також, до завершення реформи Збройних сил України були внесені зміни до Перехідних положень Податкового кодексу України, якими встановлюється військовий збір.

Так, платниками військового збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України, а саме: фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Відповідно до ст. 163 Податкового кодексу України обєктом оподаткування військового збору є доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

З огляду на вищевикладене, вбачається, що обєктом оподаткування військового збору, є розмір доходу, з якого справляється податок на доходи фізичних осіб, при цьому базою оподаткування по відношенню до позивача є загальний розмір пенсії.

В судовому засіданні встановлено, що позивачз 1.07.2005 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області, отримує пенсію за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України „Про прокуратуру, являється непрацюючим пенсіонером. При нарахуванні та виплаті пенсії з лютого 2015 року відповідачем утримувався з належних до виплати позивачу щомісячних сум пенсії податок на доходи фізичних осіб в розмірі 380 гривень 28 копійок, що становило 15%, та військовий збір в розмірі 38 гривень 03 копійки, що становило 1.5%. 17.04.2015 року ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі із заявою про припинення відрахувань з його пенсії та повернення неправомірно утриманих коштів, однак в задоволенні його вимог відповідачем було відмовлено. Розмір нарахованої позивачу щомісячно пенсії після проведення останнього перерахунку на виконання судового рішення з 5.05.2014 року становить 6746 гривень 83 копійки, що перевищує три мінімальні заробітні плати, у звязку з чим із його пенсії з лютого 2015 року відповідачем було утримано податок на доходи фізичних осіб в розмірі 474 гривень 89 копійок та військовий збір в розмірі 47 гривень 49 копійок. Зазначені обставини підтверджуються дослідженими судом пенсійним посвідченням серії АГ № 292982 від 2.08.2005 року, заявою про призначення пенсії від 1.07.2005 року, протоколом № 3149 від 10.07.2005 року, заявою ОСОБА_1 від 17.04.2015 року, повідомленнями управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі № 7/Л-01 від 21.04.2015 року та № 3173/02-38 від 29.07.2015 року, розпорядженнями № 145341 від 7.07.2015 року та № 145341 від 6.10.2015 року, повідомленням управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі про розмір пенсійної виплати позивачу з січня по жовтень 2015 року.

Доводи позивача в тій частині, що проведення відповідачем відрахувань з належних до виплати позивачу щомісячних сум пенсії податку на доходи фізичних осіб в розмірі 15% та військового збору в розмірі 1.5%. є незаконними, а дія Закону України „Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи повинна розповсюджуватись тільки на осіб, яким пенсія буде призначатись після його введення в дію, суд вважає безпідставними.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем в запереченнях на позовні вимоги та представником відповідача в судовому засіданні надано суду достатньо належних доказів, які свідчать про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

При вирішенні позовних вимог суд також бере до уваги висновки Конституційного Суду України та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні № 9-рп/2001 від 19.06.2001 року Конституційний Суд України вказав на залежність розмірів соціальних виплат особі від економічних чинників, зокрема, зазначивши, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна повязувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.

У рішенні № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року у справі про страхові виплати Конституційний Суд України вказав, що види і розміри соціальних послуг та виплат потерпілим встановлюються державою з урахуванням її фінансових можливостей.

У рішенні № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

У рішенні № 3рп/2012 від 25 січня 2012 року Конституційний Суд України зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обовязок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі Ейрі проти Ірландії також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12 жовтня 2004 року.

Одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Таким чином, суд приходить до висновку, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Цим спростовуються доводи позивача щодо неможливості звуження змісту та обсягу його конституційного права на пенсійне забезпечення.

Конституція України, на ст.ст. 8, 22, 41, 46, 58, 64 якої посилається позивач, не містить норм, які б встановлювали ієрархічну залежність одних законів від інших. Прийняті Верховною ОСОБА_2 України закони є актами рівної юридичної сили. Закон України „Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи на час розгляду справи не визнаний неконституційним, є чинним, а тому підлягає застосуванню.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області при проведенні відрахувань з належних до виплати позивачу щомісячних сум пенсії податку на доходи фізичних осіб в розмірі 15% та військового збору в розмірі 1.5% діяло в межах повноважень та у відповідності до чинного законодавства.

Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що оскільки при розгляді справи не встановлено, що в діях відповідача наявні порушення вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, в задоволенні позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 7-14, 71, 86, 94, 104, 158-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України „Про прокуратуру, Законом України „Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи,Законом України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, Податковим Кодексом України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Маневицький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо постанову було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: