Справа № 12070/09/1570
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2010-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2010 року 15 год. 15 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Корой С.М.

при секретарі судового засідання Кравець Я.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області про скасування розпорядження та зобовязання вчинити певні дії суд,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області, в якому позивач просить скасувати розпорядження Білгород-Дністровської райдержадміністрації № 53/к-2005 від 03.10.2005 року про призначення на посаду головного спеціаліста з питань майнових та земельних паїв управління агропромислового розвитку та розпорядження № 22/К-2006 р від 03.04.2006 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи по п. 2 ст. 36 КЗпП України; зобовязати відповідача поновити скорочену посаду головного спеціаліста-юриста з правової і кадрової роботи у штатному розписі управлінні агропромислового розвитку райдержадміністрації; поновити ОСОБА_1 на посаді голового спеціаліста-юриста з правової кадрової роботи управління агропромислового розвитку Білгород-Дністровської районної державної адміністрації; зобовязати відповідача виплатити ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу із врахуванням періодів його тимчасової непрацездатності згідно із медичними документами; зобов'язати відповідача внести зміни до належної ОСОБА_1 трудової книжці БТ-1 № 3669552, а саме записи викласти у наступній редакції: запис № 39 про призначення на посаду головного спеціаліста з питань майнових та земельних паїв відділу реформування сільського господарства управління агропромислового розвитку та запис № 40 про звільнення з роботи у зв'язку з виходом на роботу основного працівника згідно із п. 2 ст. 36 КЗпП України вважати недійсним. Внести запис: прийнятий на посаду головного спеціаліста-юриста з правової робота управління агропромислового розвитку в порядку переведення з управління сільського господарства і продовольства Білгород-Дністровської райдержадміністрації відповідно до п. 5 ст. 36 КЗпП України.

В своєму позові позивач зазначив, що згідно із наказом № 3 від 10.02.2003 року він був призначений на посаду головного спеціаліста-юриста з правової та кадрової роботи управління сільського господарства і продовольства на період перебування у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років основного працівника. У 2005 році була проведена реорганізація структурного підрозділу, де працював позивач, в управління агропромислового розвитку райдержадміністрації, у звязку з чим ним була подана заява про звільнення його із займаної посади в порядку переведення до управління агропромислового розвитку, однак вона не була задоволена у звязку із скороченням такої посади, яку він займав. Йому була запропонована посада головного спеціаліста з питань майнових та земельних паїв сектору реформування сільського господарства управління агропромислового комплексу, але він відмовився, оскільки вважав це суттєвою зміною умов праці. Позивач вважає, що із займаної посади він не був скорочений із дотриманням вимог трудового законодавства. На підставі заяви позивача розпорядженням від 03.10.2005 року № 53/К-2005 він був призначений на посаду головного спеціаліста з питань майнових та земельних паїв сектору реформування сільського господарства управління агропромислового комплексу на період перебування у відпустці по догляду за дитиною до трьох років основного працівника, з обумовленням, що буде переведений на аналогічну займаній ним раніше посаду після введення такої до штатного розпису. Позивач вважає, що таке перепризначення не є переміщенням на іншу посаду згідно із ч. 2 ст. 32 КЗпП України, а його призначення на цю посаду повинно було здійснюватися відповідно до норм ч.1. ст. 23 КЗпП України з врахування умов та характеру роботи (ч. 1 ст. 32, п. 5 ст. 36 КЗпП України) та реорганізації юридичної особи. Із займаної посади позивач був звільнений на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України у звязку з виходом на роботу основного працівника, що він вважає порушенням його трудових прав.

Відповідач надав до суду заперечення (а.с. 37-38), в яких зазначив, що позивач приймався на посаду головного спеціаліста з питань правової і кадрової роботи управління сільського господарства і продовольства райдержадміністрації терміном на три роки на період перебування у відпустці у звязку з доглядом за дитиною основного працівника. В подальшому за заявою позивача його було призначено на посаду головного спеціаліста з питань земельних і майнових паїв управління агропромислового розвитку районної державної адміністрації також на період декретної відпустки основного працівника. Після виходу основного працівника із відпустки, позивача було звільнено з даної посади, що повністю відповідає вимогам чинного законодавства України. Посада, на яку позивач просить його поновити, була скорочена. Крім того відповідач вказує, що вирішення штатних питань є виключно повноваженнями районної адміністрації, які не залежить від думки працівників, які займають посади, щодо доцільності їх скорочення, а також зазначає, що позивачем пропущений строк для звернення до суду, що є підставою для відмови у задоволенні позову і просить суд відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні позивач підтримав вимоги та обґрунтування адміністративного позову у повному обсязі.

Представник відповідача проти адміністративного позову заперечував, посилаючись при цьому на доводи та обґрунтування, викладені в наданих до суду запереченнях.

Суд, заслухавши осіб, що зявились в судове засідання, дослідивши доводи адміністративного позову та заперечень на нього, матеріали справи та обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, встановив наступне.

07.02.2003 року ОСОБА_1 звернувся до начальника управління сільського господарства і продовольства Білгород-Дністровської райдержадміністрації із заявою про призначення його на посаду головного спеціаліста з питань правової та кадрової роботи управління сільського господарства і продовольства райдержадміністрації як такого, що був обраний за конкурсом з 10.02.2003 року терміном на 3 роки на період перебування у відпустці у звязку із доглядом за дитиною основного працівника (а.с. 62).

Протоколом засідання конкурсної комісії районної державної адміністрації на заміщення вакантних посад державних службовців від 07.02.2003 року (а.с. 63-64) начальнику управління сільського господарства та продовольства було рекомендовано прийняти на посаду головного спеціаліста з питань правової і кадрової роботи управління сільського господарства і продовольства райдержадміністрації ОСОБА_1.

Наказом начальника управління сільського господарства і продовольства Білгород- Дчістровської районної державної адміністрації від 10.02.2003 року № 3 (а.с. 65) на підставі заяви ОСОБА_1, протоколу конкурсної комісії від 07.02.2003 року ОСОБА_1 призначено на зазначену посаду з 10.02.2003 року з оплатою згідно із штатним розписом терміном на 3 роки.

Судом досліджена заява ОСОБА_1 від 03.10.2005 року до голови районної державної адміністрації щодо прийняття його в порядку переведення на посаду головного спеціаліста з питань земельних і майнових паїв управління агропромислового розвитку райдержадміністрації на період декретної відпустки основного працівника із зазначенням у якості підстави п. 5 ст. 36 КЗпП України (а.с.74). На підставі зазначеної заяви позивача розпорядженням голови районної державної адміністрації від 03.10.2005 року №53/к-2005 р. (а.с. 75) ОСОБА_1 було призначено з 03.10.2005 року на посаду головного спеціаліста з питань майнових та земельних паїв відділу реформування сільського господарства управління агропромислового розвитку районної державної адміністрації на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника з посадовим окладом згідно із штатним розписом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду є однією із підстав припинення трудового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у ст. 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно із частиною 2 цієї норми не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

Пунктом 31 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором.

Таким чином, судом встановлено, що при переміщенні на іншу роботу відповідачем було дотримано всіх умов, передбачених трудовим законодавством, та переміщення відбулось за власною заявою позивача із зазначенням у такій заяві періоду, протягом якого він просить призначити його на визначену посаду, повязавши його із терміном перебування у відпустці по догляду за дитиною до трьох років основного працівника. Аналіз наявних у матеріалах справи документів свідчить про те, що із позивачем було укладено строковий трудовий договір, дія якого закінчувалась із виходом на роботу основного працівника, який займав цю посаду.

За таких обставин, суд критично оцінює твердження позивача, що його переведення на іншу посаду повинно було відбутися на невизначений строк згідно із ч. 1 ст. 23 КЗпП, оскільки на те не було жодних правових підстав.

Відповідно до розпорядження голови районної державної адміністрації від 31.03.2006 року № 33/в-2006 ОСОБА_2, головний спеціаліст з питань земельних та майнових паїв відділу реформування управління агропромислового розвитку районної державної адміністрації закінчила перебувати у відпустці по догляду за дитиною та стала до роботи з 03.04.2006 року. Отже подія, із якою пов'язаний строк трудового договору ОСОБА_1, настала 03.04.2006 року, з цього моменту строк дії трудового договору скінчився, що відповідно до п.2. ч. 1 ст. 36 КЗпП України є підставою для його припинення.

Судом встановлено, що розпорядженням голови районної державної адміністрації від 03.04.2006 року № 22/к-2006 року ОСОБА_1 було звільнено з 03.04.2006 року у звязку із виходом на роботу основного працівника (п.2 ст. 36 КЗПП України) (а.с. 76).

Враховуючи наведене, суд вважає вимоги позивача щодо скасування розпоряджень відповідача від 03.10.2005 року № 53/К-2005 та від 03.04.2006 року № 22/к-2006 необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд вважає необгрунтованою вимогою позивача щодо зобовязання відповідача поновити скорочену посаду головного спеціаліста-юриста з правової і кадрової роботи в штатному розписі управління агропромислового розвитку райдержадміністрації з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» склад місцевих державних адміністрацій формують голови місцевих державних адміністрацій. У межах бюджетних асигнувань, виділених на утримання відповідних місцевих державних адміністрацій, їх голови визначають структуру місцевих державних адміністрацій. Рекомендаційні переліки управлінь, відділів та інших структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій, а також типові положення про них затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Тобто питання створення або скорочення посад у структурі Білгород-Дністровської районної державної адміністрації належать виключно до повноважень її голови та не потребують будь-яких узгоджень із працівниками визначеного органу державної влади. Крім того, у матеріалах справи взагалі відсутні відомості щодо скорочення визначеної посади та документи, на підставі яких проводилась реорганізація структурних підрозділів Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, а міркування позивача щодо доцільності створення посади головного спеціаліста з правової та кадрової роботи в управлінні агропромислового розвитку райдержадміністрації не є підставою для задоволення його вимог.

Судом досліджена копія трудової книжки ОСОБА_1 серії БТ-1 № 2669552 (а.с. 17- 19), в якій містяться наступні записи: « 39. 03.10.2005 року призначений на посаду головного спеціаліста з питань майнових та земельних паїв відділу реформування сільського господарства управління агропромислового розвитку, підстава - розпорядження голови РДА № 53/к - 2009 від 03.10.2009 року», «40. 03.04.2006 року звільнений з роботи у звязку із виходом на роботу основного працівника ст. 36 п.2. КЗпП України, підстава розпорядження № 22/к-2006 від 03.04.2006 року». На підставі встановлених по цій справі обставин та матеріалів, що містяться у судовій справі, суд вважає, що вказані записи відповідають дійсним обставинам та здійснені у відповідності із вимогами чинного законодавства України, відтак, вимоги позивача щодо внесення змін до визначених записів у трудовій книжці є безпідставними.

Згідно із вимогами ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Судом не встановлено факту незаконного звільнення або переведення на іншу роботу, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення вимог позивача щодо виплати йому середньомісячного заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 цієї норми встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Відповідач в своїх запереченнях вказує на пропущений позивачем строк, передбачений ст. 99 КАС України, та наполягає на застосуванні ч. 1 ст. 100 КАС України.

Положеннями ст. 233 КЗпП України, для звернення до суду про вирішення трудового спору встановлено тримісячний строк з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно із витягом із книги обліку руху трудових книжок та вкладишів до них (а.с. 78) трудова книжка була отримана позивачем 03.04.2006 року, а адміністративний позов поданий ним 26.10.2009 року, тобто із пропущенням строку для звернення до суду для захисту своїх порушених прав. Заява щодо поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду позивачем до суду не надавалась.

На підставі встановленого суд вважає, що вимоги позивача є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2,4, 9, 69-72, 86, 99-100, 158-163, 167, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Білгород- Дністровської районної державної адміністрації про скасування розпорядження Білгород-Дністровської райдержадміністрації № 53/к-2005 від 03.10.2005 р. та № 22/к-2006 р. від 03.04.2006 року та зобовязання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана протягом 20 днів, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання в 10- денний строк з дня складання постанови в повному обсязі заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, або в порядку ч.5 ст.186 КАС України.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний суддею 29.03.2010 року.

Суддя С.М. Корой

у задволені позову відмовлено

29 березня 2010 року.