Справа № 820/6599/15
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 р. Справа № 820/6599/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.

Суддів: Ральченка І.М. , Русанової В.Б.

за участю секретаря судового засідання - Дудки О.А.,

за участю: представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2015р. по справі № 820/6599/15

за позовом ОСОБА_1

до Західної об'єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення та податкової вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області (в подальшому - Західна ОДПІ м. Харкова), в якому просив: скасувати податкове повідомлення-рішення № від 11 лютого 2015 року, прийняте керівником Західної ОДПІ м. Харкова про сплату податку на доходи фізичних осіб у розмірі 501 932 гривні 90 копійок (сума збільшення грошового зобов'язання за основним платежем); скасувати податкову вимогу №3705-25 від 13 травня 2015 року, винесену керівником Західної ОДПІ м. Харкова, в якій станом на 12 травня 2015 року визначено суму податкового боргу за узгодженими грошовими зобов'язаннями в розмірі 501 932 гривні 90 копійок.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06серпня 2015 року та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Податкового кодексу України, Цивільного кодексу України, КАС України та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що Наказом Західної ОДПІ м. Харкова № 2851 від 15 грудня 2014 року на підставі постанови старшого слідчого з ОВС слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Харківській області майора податкової міліції Крапінос О.М. від 25 листопада 2014 року відповідно до п. п. 78.1.11. п. 78.1. ст. 78 ПК України призначено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01 січня 2005 р. по 15 грудня 2014 р.

За результатами проведеної на підставі вищезазначеного наказу перевірки Західною ОДПІ м. Харкова складено акт № 11/20-33-17-02-07/НОМЕР_1 від 06 січня 2015 року, висновками якого встановлено порушення позивачем: п.19.1 ст. 19, п. 17.2 ст. 17, п.8.2 ст.8 та, з урахуванням вимог п. 3.3 ст. 3 пп.4.2.1 п. 4.2 ст. 4, пп. 20.3.1 п. 20.3 ст. 20 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», донараховано податку на доходи з фізичних осіб у сумі 501932, 90 грн.; ч. 1 ст. 524, ч. 1, ст. 533 Цивільного кодексу України а саме зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні п. 4.5 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Наказом Західної ОДПІ м. Харкова № 146 від 28 січня 2015 року у зв'язку з наданням фізичною особою ОСОБА_1 заперечень до акту документальної перевірки №11/20-33-17-02-07/НОМЕР_1 від 06 січня 2015 року та посилання платника податків на обставини, що не були досліджені під час перевірки, відповідно до п. п. 78.1.5 п.78.1 ст. 78 ПК України призначено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01 січня 2005 р. по 15 грудня 2014 р.

За результатами проведеної на підставі вищезазначеного наказу перевірки Західною ОДПІ м. Харкова складено акт №210/20-33-17-02-07/від 02 лютого 2015 року, висновками якого встановлено порушення позивачем: п. 19.1 ст. 19, п. 17.2 ст. 17, п. 8.2 ст. 8 та, з урахуванням вимог п. 3.3 ст. 3 пп. 4.2.1 п. 4.2 ст. 4, пп. 20.3.1 п. 20.3 ст. 20 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», донараховано податку на доходи з фізичних осіб у сумі 501932, 90 грн.; ч. 1 ст. 524, ч. 1, ст. 533 Цивільного кодексу України а саме зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні п. 4.5 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідачем зроблено такий висновок щодо наявності порушень з боку позивача, у зв'язку з тим, що позивач не задекларував в декларації про отримані доходи за 2005 - 2009 роки дохід отриманий від ОСОБА_3 за договорами позики грошових коштів та, відповідно, не нарахував на отриманий дохід податок з доходів фізичних осіб та не сплатив його до бюджету.

На підставі висновків акту перевірки № 210/20-33-17-02-07/НОМЕР_1 від 02 лютого 2015 року Західною ОДПІ м. Харкова прийнято податкове повідомлення-рішення № від 11 лютого 2015 року, яким визначено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб 501932,9 грн.

За результатами адміністративного оскарження вищезазначеного рішення, скарги позивача залишені без задоволення.

У зв'язку із несплатою позивачем узгодженої суми грошового зобов'язання, відповідачем направлена позивачу податкова вимога від 13 травня 2015 р. № 3705-25.

Позивач не погодившись із вищезазначеними податковим повідомленням-рішенням і податковою вимогою звернувся до суду із цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не подавалися до податкового органу податкові декларації про доходи отримані ним в період з 2005 по 2010 роки, а податкові декларації про майновий стан і доходи за період з 2011 по 2013 роки не містять доходів, які отримані від неподаткових агентів, перевірки були проведені відповідачем відповідно до вимог Податкового кодексу України, у зв'язку з чим оскаржувані податкове повідомлення-рішення та податкова вимога правомірні, а підстави для їх скасування відсутні.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.п. 78.1.11. п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності отриманого судового рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанови органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

Згідно п.п. 78.1.5. п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо платником податків подано в установленому порядку контролюючому органу заперечення до акта перевірки або скаргу на прийняте за її результатами податковепові домлення - рішення, в яких вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки або скасування прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення у разі, коли платник податків у своїй скарзі (запереченнях) посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, та об'єктивний їх розглядне можливий без проведення перевірки. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали предметом оскарження.

Пунктом 86.9. статті 86 Податкового кодексу України (в редакції чинній на день прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення) визначено, що у разі якщо грошове зобов'язання розраховується контролюючим органом за результатами перевірки, проведеної з обставин, визначених підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, щодо кримінального провадження, у якому розслідується кримінальне правопорушення стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи) або фізичної особи - підприємця, що перевіряється, предметом якого є податки та/або збори, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки приймається таким контролюючим органом протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цим контролюючим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили. Матеріали такої перевірки разом з висновками контролюючого органу передаються органу, що призначив перевірку.

Згідно абз. 1 п. 58.4. ст. 58 Податкового кодексу України (в редакції чинній на день прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення), у разі коли судом за результатами розгляду кримінального провадження про кримінальне правопорушення, предметом якого є податки, збори, винесено обвинувальний вирок, що набрав законної сили, або винесено рішення про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами, відповідний контролюючий орган зобов'язаний визначити податкові зобов'язання платника податків за податками та зборами, несплата податкових зобов'язань за якими встановлена судовим рішенням, та прийняти податкове повідомлення-рішення про нарахування платнику таких податкових зобов'язань і застосування стосовно нього штрафних (фінансових) санкцій у розмірах, визначених цим Кодексом.

Судовим розглядом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 11 лютого 2015 року прийнято відповідачем на підставі акту перевірки № 210/20-33-17-02-07/НОМЕР_1 від 02 лютого 2015 року.

Зазначена перевірка проведена відповідачем на підставі Наказу Західної ОДПІ м. Харкова № 146 від 28 січня 2015 року, який прийнятий у зв'язку з наданням фізичною особою ОСОБА_1 заперечень до акту №11/20-33-17-02-07/НОМЕР_1 від 06 січня 2015 року документальної перевірки, яка проводилася на підставі постанови старшого слідчого з ОВС слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Харківській області майора податкової міліції Капінос О.М. від 25 листопада 2014 року, тобто обидві перевірки проведені відповідачем на виконання цієї постанови.

Матеріалами справи встановлено та в судовому засіданні визнано представниками сторін, що на момент прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення у відповідача не було відомостей про наявність рішення по кримінальному провадженню.

Зважаючи на те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято за результатами перевірки, призначеної відповідно до кримінально-процесуального закону, та враховуючи, що на час прийняття податкового повідомлення-рішення відповідні рішення по кримінальному провадженню були відсутні, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про правомірність прийнятого спірного податкового повідомлення-рішення.

Щодо встановлених відповідачем порушень колегія суддів зазначає наступне.

З урахуванням того, що відповідачем встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства за період з 2005 по 2009 роки, колегія суддів при вирішенні цієї справи застосовує вимоги Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно п. п. «а» п.1.3. ст.1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», дохід з джерелом його походження з України - будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі, але не виключно, у вигляді: процентів за борговими вимогами чи зобов'язаннями, випущеними (емітованими) резидентом.

Відповідно до вимог п. п. 3.1.1., п. 3.3 ст. 3 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний оподатковуваний дохід. При нарахуванні доходів у вигляді валютних цінностей або інших активів, вартість є вираженою в іноземній валюті або міжнародних розрахункових одиницях, така вартість перераховується у гривні за валютним (обмінним) курсом Національного банку Україні, діючими на момент одержання таких доходів.

Підпунктом 4.2.1. пункту 4.2. статті 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» визначено, що до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються доходи у вигляді виплат та винагороди, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору.

Згідно п. 8.2. ст. 8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», платник податку, що отримує доходи, нараховані особою, яка не є податковим агентом, зобов'язаний включити суму таких доходів до складу загального річного оподатковуваного доходу та подати річну декларацію з цього податку. Особою, яка не є податковим агентом, вважається нерезидент або фізична особа, яка не має статусу суб'єкта підприємницької діяльності, або не є особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

Відповідно до п. 17.2. ст. 17 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, що виплачуються на користь платника податку фізичними особами, є такий платник податку.

Згідно п. 59.1. ст. 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення - рішення.

Судовим розглядом встановлено, що за результатами перевірок ОСОБА_1 встановлено, що позивачем не задекларовано дохід у вигляді процентів за борговими вимогами відповідно умов цивільно-правового договору.

Такий висновок зроблений відповідачем на підставі заяви, якою ОСОБА_1 підтвердив, що він позичив ОСОБА_3 грошові кошти у сумах, що наведені у зазначеній в заяві таблиці, що підтверджується у тому числі розписками від 24 грудня 2008 року, 16 червня 2009 року, 17 червня 2009 року (в подальшому - Заява). Зазначена Заява також містить таблицю, в якій зазначені грошові кошти, які ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 в якості погашення боргу, та таблиця, в якій зазначені грошові кошти в якості сплати процентів за користування грошовими коштами, що ОСОБА_5 позичив ОСОБА_3

13 лютого 2010 року на зазначеній Заяві приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною С.В.: засвідчено справжність підпису ОСОБА_1, який зроблено в її присутності; особу ОСОБА_1, який підписав документ, встановлено, дієздатність її перевірено та зареєстровано заяву в реєстрі під № 111.

За даними підсумкової строки в таблиці цієї заяви, відповідачем зроблено висновок, що ОСОБА_1 отримав доходи у вигляді сплати процентів за користування грошовими коштами від ОСОБА_3 608430 доларів США, 15210 ЄВРО, 152 475 гривень та визначено грошове зобов'язання в розмірі 501932 гривні 90 копійок.

У ході судового розгляду справи представником позивача зазначалося, що у вищезазначеній заяві помилково зазначено, що позивач отримав від ОСОБА_3 проценти за користування грошовими коштами, а насправді це були кошти, які передані позивачу в якості погашення боргу за договором позики. Також вважає, що при посвідченні цієї заяви відповідно до вимог чинного законодавства приватним нотаріусом посвідчувався не зміст заяви, а підпис заявника.

Крім вищезазначеної Заяви, відповідачем не надано суду цивільно-правових угод, за умовами яких визначені податковим органом суми є процентами за користування грошовими коштами, також не надано будь-яких первинних документів, або інших доказів на підтвердження, що визначена відповідачем при перевірці ОСОБА_1 сума є саме процентами за користування грошовими коштами за цивільно-правовими угодами.

Посилання відповідача, що нотаріально посвідчена Заява є належним і достатнім доказом отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_3 процентів за користування грошовими коштами за цивільно-правовими угодами колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 78 Закону України «Про нотаріат», нотаріус, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчує факти, викладені у документі, а лише підтверджує, що підпис зроблено певною особою.

Із врахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що позовна вимога ОСОБА_1 про скасування податкового повідомлення-рішення № від 11 лютого 2015 року обґрунтована та підлягає задоволенню, оскільки судовим розглядом встановлено, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем з порушенням норм податкового законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Оскільки судом скасовано податкове повідомлення-рішення № від 11 лютого 2015 року, яким визначено узгоджену суму грошового зобов'язання, колегія суддів вважає обґрунтованою похідну позовну вимогу ОСОБА_1 про скасування податкової вимога від 13 травня 2015 р. № 3705-25.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, колегія суддів вважає, що на користь позивача підлягають стягненню судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 497 гривень та за подачу апеляційної скарги в сумі 2436 гривень, а всього 2923 гривні 20 копійок.

Відповідно до п. 4 ст. 202 КАС України, підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про задоволення позову ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ч.1 ст. 198, 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2015р. по справі № 820/6599/15 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення - рішення № від 11 липня 2015 року прийняте Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області.

Скасувати податкову вимогу № 3705-25 від 13 травня 2015 року винесену Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 2923 (дві тисячі дев'ятсот двадцать три) гривні 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Присяжнюк О.В.
Судді Ральченко І.М. Русанова В.Б.
Повний текст постанови виготовлений 12.10.2015 р.