Справа № 2а/0470/4374/12
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2015 року м.Київ К/800/2589/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго"

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2013

року

та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня

2014 року

у справі №2а-7205/09/0470

за позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго"

до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області

про скасування вимоги, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2009 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області про скасування вимоги.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Головного контрольно-ревізійного управління в Дніпропетровській області щодо проведення ревізії фінансово-господарської діяльності ВАТ «ЕК Дніпрообленерго» за період 2007 року та 1 півріччя 2008 року, та складання акту про результати ревізії фінансово-господарської діяльності ВАТ «ЕК Дніпрообленерго» №05-21/90 від 03.11.2008 року.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного контрольно-ревізійного управління в Дніпропетровській області №05-05-15/9317 від 24.12.2008 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року постанову суду першої інстанції скасовано. Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухваленні нового про відмову у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що товариство має ознаки суб'єкта господарювання державного сектора економіки з огляду на наявність у статутному фонді компанії державної частки, що забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цього суб'єкта.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

На адресу Вищого адміністративного суду України, надійшло заперечення від Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області, в яких просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити в силі постанову апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Дніпрообленерго" утворено шляхом перетворення ряду підприємств.

Інспекцією проведено ревізію фінансово-господарської діяльності за період 2007 року - 1 півріччя 2008 року ВАТ «ЕК Дніпрообленерго».

За наслідками проведеної ревізії складено акт від 03.11.2008 року №05-21/90.

Інспекцією винесено та направлено вимогу від 24.12.2008 року №05-05-15/9317 товариству щодо усунення виявлених порушень.

Переглядаючи судове рішення апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Згідно з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» (назва - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Таким чином, що одним із видів підконтрольних установ, фінансовий контроль за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в яких здійснює державна контрольно-ревізійна служба, є суб'єкти господарювання державного сектору економіки.

Частиною другою статті 22 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єктами господарювання державного сектора економіки є суб'єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб'єкти, державна частка у статутному фонді яких перевищує п'ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб'єктів.

Так, відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», акція - іменний цінний папір, який посвідчує майнові права його власника (акціонера), що стосуються акціонерного товариства, включаючи право на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів та право на отримання частини майна акціонерного товариства у разі його ліквідації, право на управління акціонерним товариством, а також немайнові права, передбачені Цивільним кодексом України та законом, що регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств.

Чинним законодавством України не закріплено критеріїв, які дозволили б охарактеризувати вплив держави на господарську діяльність суб'єкта як вирішальний.

Частиною восьмою статті 10 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» запроваджено підхід щодо права управління державними корпоративними правами, згідно з яким корпоративні права держави, передані уповноваженим особам в управління, не можуть бути відчужені з державної власності без дозволу Кабінету Міністрів України. Стосовно них не можуть вчинятися дії, наслідком яких може бути відчуження цих корпоративних прав з державної власності. Відчуження корпоративних прав держави здійснюється відповідно до законодавства з питань приватизації.

Акції, права на які у підприємстві державного сектора економіки належать державі, передаються в управління іншому підприємству державного сектора економіки, підприємство, яке передало акції, відповідно до статті 22 Господарського кодексу України не втрачає статусу підприємства державного сектора економіки і його діяльність може бути перевірена органами державної контрольно-ревізійної служби.

Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 08 липня 2014 року у справі №21-55а14.

Збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не за поданням адміністративного позову підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2014 року у справі №21-40а14.

За приписами частини 1 статті 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Скаржник у своїй касаційній скарзі посилається на те, що суд апеляційної інстанції не вказав жодних норм закону, якими керувався, відмовляючи у задоволенні позову та не надав оцінки фактам, що мають істотне значення для розгляду справи

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України, не погоджується з твердженням скаржника з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що вимогою Інспекції зобов'язано товариство вжити заходи щодо усунення виявлених порушень.

Оскаржувана вимога №05-05-15/9317 від 24.12.2008 року стосується перерахування дивідендів на державну частку акцій до Державного бюджету України, надходження недоотриманих коштів, повернення незаконних витрат та зайво сплачених внесків до пенсійного фонду, відшкодування нестач.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2004 №794, Національна акціонерна компанія «Енергетична компанія України» створена у формі відкритого акціонерного товариства шляхом формування статутного фонду за рахунок пакетів акцій, що належать державі у статутних фондах інших господарських товариств, питання правового режиму зазначених акцій не впливає на обсяг впливу держави на господарську діяльність відкритого акціонерного товариства «ЕК «Дніпрообленерго», оскільки обсяг управлінських прав держави не змінюється. Так, в незалежності від того, хто є володільцем акцій та, відповідно, має право на управління акціонерним товариством, вирішальний вплив на господарську діяльність має держава - або ж безпосередньо, або ж через органи управління Національної акціонерної компанії «Енергетична компанія України».

Вищевказане підтверджує, що товариством не доведено відсутність у своїй діяльності порушень вимог чинного законодавства.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку щодо наявності у товариства визначальних ознак підконтрольної установи у розумінні статті 2 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні», колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про те, що Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Дніпрообленерго" має ознаки суб'єкта господарювання державного сектора економіки з огляду на наявність у статутному фонді компанії державної частки, що забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цього суб'єкта.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що адміністративним апеляційним судом правозастосування відбулось із дотримання норм діючого законодавства та з повним, достовірним, неупередженим та об'єктивним з'ясуванням обставин справи.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права.

Згідно частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судова колегія Вищого адміністративного суду України вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновку, викладеному в оскаржуваному судовому рішенні, воно ґрунтується на вимогах норм матеріального та процесуального законодавства, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" - відхилити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року у справі №2а-7205/09/0470 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді