Справа № 816/3988/15
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року 12:36м. ПолтаваСправа № 816/3988/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ясиновського І.Г.,

за участю: секретаря судового засідання Петренко О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Світлана" до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

01 вересня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма Світлана" /надалі також - позивач, ТОВ "Фіпма Світлана"/ звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області /надалі також - відповідач, ДПІ у м. Полтаві/ про визнання незаконною та скасування індивідуальної податкової консультації ДПІ у м. Полтаві від 14.08.2015 № 4555/10/16-01-11-03-58 та зобовязання надати нову індивідуальну податкову консультацію.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що не погоджується із висновками податкової консультації щодо необхідності сплати позивачем плати за землю у вигляді орендної плати та земельного податку, оскільки позивач не є ані власником чи постійним користувачем, ані орендарем землі по вул. Фрунзе, 33 в м. Полтаві станом на дату подання запиту про надання індивідуальної податкової консультації.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти позову, просили відмовити в його задоволенні. У письмових запереченнях наполягали на тому, що з огляду на наявність діючого договору оренди земельної ділянки, ТОВ «Фірма «ОСОБА_3» є платником орендної плати за землю, що в свою чергу не є підставою для нарахування останнім земельного податку.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

ТОВ «Фірма «ОСОБА_3» звернулось до ДПІ у м. Полтаві із запитом від 15.07.2015 про надання розяснення певних нюансів, повязаних із застосуванням податкового законодавства /а.с. 20/.

14.08.2015 ДПІ у м. Полтаві надано ТОВ «Фірма «ОСОБА_3» податкову консультацію № 4555/10/16-01-11-03-58 на запит від 15.07.2015, у якій розяснено, що якщо строк дії договору оренди землі закінчився і належним чином не був поновлений, підприємство повинно сплачувати земельний податок на площу під таким приміщенням з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності /а.с.11-12/.

Позивач не погодився із такими висновками відповідача та оскаржив їх до суду.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд дійшов до наступних висновків.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI податкова консультація це допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Згідно із пунктом 52.1 статті 52 Податкового кодексу України за зверненням платників податків контролюючі органи надають безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Розглядаючи податкові консультації, слід вказати, що відповідно до підпункту 4.1.4 Податкового кодексу України однією з основних засад податкового законодавства України є презумпція правомірності рішень платника податку в разі, «якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, унаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу».

Крім того, згідно з пунктом 56.21 Податкового кодексу України у разі якщо норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на його підставі, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, унаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Саме тому у розв'язанні правової колізії платнику податків може бути доцільно скористатися податковою консультацією, щоб обґрунтувати своє рішення з того чи іншого питання.

Це означає, що платнику податків, який сумнівається у своєму тлумаченні тієї чи іншої норми закону, слід звернутися до контролюючого органу й одержати від нього допомогу щодо застосування цієї норми у письмовому вигляді.

Однак, слід звернути увагу, індивідуальні консультації враховують індивідуальні особливості ситуації на конкретному підприємстві. Отже, важливо правильно формулювати саме запитання: воно має бути поставлене чітко, з описом існуючої ситуації.

Тож завдання податкової консультації - убезпечити платника податків від відповідальності за дії, передбачені цією консультацією.

Отже, в тексті податкової консультації має бути чітко зазначена рекомендація стосовно конкретної ситуації, що виникла у платника податків у певному податковому періоді.

Судом встановлено, що у запиті від 15.07.2015 ТОВ «Фірма «ОСОБА_3» поставлено питання ДПІ у м. Полтаві: чи зобовязане підприємство сплачувати плату за землю за земельну ділянку по вул. Фрунзе, 33? І якщо зобовязане, то у якій формі: орендної плати чи податку на землю?

Зі змісту податкової консультації ДПІ у м. Полтаві від 14.08.2015 № 4555/10 /16-01-11-03-58, наданої на запит ТОВ «Фірма «ОСОБА_3» від 15.07.2015, слідує, що контролюючий орган розяснив позивачу, якщо строк дії оренди землі закінчився і належним чином не був поновлений, підприємство повинно сплачувати земельний податок на площу під таким приміщенням з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності /а.с.11-12/.

Однак, в судовому засіданні представники відповідача зазначали, що в даному випадку позивач зобов'язаний звернутися до орендодавця із листом про продовження договору оренди та укласти додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки або договір оренди земельної ділянки на новий строк і одночасно сплачувати орендну плату, оскільки, на думку представників відповідача, догорів оренди автоматично пролонгувався на новий термін, незважаючи на відсутність рішення міської ради про надання в оренду для позивача земельної ділянки за адресою м. Полтава, вул. Фрунзе, 33 на новий термін або про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки від 12 березня 2012 року, термін оренди за яким сплив 30 січня 2015 року.

Таким чином, обґрунтування правомірності оскаржуваної індивідуальної податкової консультації, зокрема висновок про обов'язок позивача сплачувати земельний податок на площу під таким приміщенням з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності суперечать поясненням, наданим відповідачем під час розгляду справи, зокрема про обов'язок позивача в такому випадку сплачувати орендну плату за земельну ділянку згідно умов договору оренди від 12.03.2012 року, що є по своїй суті взаємовиключним.

На переконання суду оскаржувана консультація надана відповідачем, та з урахуванням пояснень наданих представниками відповідача у судовому засіданні, суперечить нормам Податкового кодексу України із наступних мотивів.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивачем в запиті до відповідача про отримання консультації було зазначено, ним придбано нежитлове приміщення на першому поверсі в багатоквартирному трьох поверхового житловому будинку по вул. Фрунзе, 33 в м. Полтаві. Крім того, було зазначено, що протягом періоду з 1995 року по 2012 рік між позивачем та Полтавською міською радою укладалися договори оренди земельної ділянки за вказаною адресою. Останній договір оренди був укладений 12 березня 2012 року строком до 30 січня 2015 року. При цьому станом на дату подання запиту - договір оренди від 12.03.2012 не поновлений, нові договори оренди земельної ділянки не укладалися.

Суд звертає увагу, що відповідно до пункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з підпунктом 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Відповідно до статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Згідно з підпунктом 14.1.34 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України власники земельних ділянок - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), які відповідно до закону набули права власності на землю в Україні, а також територіальні громади та держава щодо земель комунальної та державної власності відповідно.

Відповідно до підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач набув статусу власника або постійного землекористувача щодо частини земельної ділянки, де знаходиться належне йому нежитлове приміщення, тобто за адресою: м. Полтава, вул. Фрунзе, 33. Також, відсутні докази того, що позивачем поновлено договір оренди земельної ділянки від 12.03.2015 року, на якій розташовано нежитлове приміщення у складі багатоквартирного житлового будинку, що є власністю позивача, у встановленому чинним законодавством порядку. Крім того, судом не встановлено та сторонами не спростовано, що станом як на дату подання позивачем запиту так і на дату надання відповідачем оскаржуваної консультації відсутнє рішення Полтавської міської ради про продовження дії договору оренди земельної ділянки від 12.03.2012 та відсутнє рішення про розпорядження вказаною земельною ділянкою шляхом її передачі в оренду для позивача на новий строк та укладення відповідного договору оренди земельної ділянки на новий строк.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач після закінчення строку дії договору оренди від 12.03.2012 року не направляв до Полтавської міської ради листа про продовження терміну дії договору або про укладення договору оренди на новий термін та не направляв проекту додаткової угоди щодо розміру орендної плати, строку оренди та інших істотних умов договору оренди земельної ділянки, як того вимагає чинне законодавство у разі виявлення орендарем бажання скористатися своїм переважним правом та продовжувати орендувати таку земельну ділянку у подальшому.

Відтак, твердження представників відповідача, наданні під час розгляду справи, про обов'язок позивача продовжувати здійснювати сплату орендної плати у порядку та розмірі передбаченому в договорі оренди від 12.03.2012 року, строк дії якого закінчився 30.01.2015 року є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до частин 1, 2 статті 42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом ОСОБА_5 України.

Таким чином, платниками земельного податку за земельні ділянки під багатоквартирними житловими будинками є особи, яким такі земельні ділянки передаються у постійне користування або у власність згідно з нормами ЗК України, а саме - підприємства, установи і організації, що здійснюють управління цими будинками, а також об'єднання власників будинків.

Відповідно до пункту 286.6 статті 286 Податкового кодексу України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:

1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;

3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Згідно із пунктом 287.8 статті 287 Податкового кодексу України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Отже, власники квартир (приміщень) у багатоквартирних житлових будинках, в свою чергу, не належать до кола платників земельного податку за земельні ділянки під такими будинками, а фактично відшкодовують сплачені суми земельного податку підприємствам, установам і організаціям, що здійснюють управління цими будинками, та об'єднанням власників будинків у складі сум за утримання будинків та прибудинкової території з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території.

Відповідно до актів наданих послуг, зокрема від 28.02.2015, 31.08.2015 року, Комунальним підприємством "Житлово-експлуатаційна організація №2" Полтавської міської ради надано для позивача експлуатаційні послуги за адресою м. Полтава, вул. Фрунзе, 33 /а.с. 76/.

Відповідачем до матеріалів справи надано витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки для власника (користувача) КП "Житлово-експлуатаційна організація №2" Полтавської міської ради по економіко-планувальній зоні №1 /а.с. 83/. Згідно витягу до економіко-планувальної зони №1 входить земельна ділянка за адресою м. Полтава, вул. Фрунзе 33 /а.с. 87/.

Крім того, відповідачем надано до матеріалів справи лист від Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №2" Полтавської міської ради від 12.10.2015 року № 2306/02, згідно якого комунальне підприємство повідомляє, що ним здійснюється нарахування та сплата земельного податку за житловий будинок за адресою вул. Фрунзе, 33 виключно за площу житлової забудови - 755,5м.кв. За об'єкти нежитлової забудови плата за землю (земельний податок та оренда землі) не здійснюється /а.с. 96/. Також, відповідачем надано копії податкових декларацій КП "Житлово-експлуатаційна організація №2" Полтавської міської ради з плати за землю (земельний податок та/або орендну плату за земельні ділянки державної або комунальної власності).

З огляду на вказане, можливо дійти висновку, що КП "Житлово-експлуатаційна організація №2" Полтавської міської ради є організацією, що здійснює управління цим будинком.

В той же час, суд наголошує, що ним не надається оцінка відносно правомірності, розмірів та підстав здійснення КП "Житлово-експлуатаційна організація №2" Полтавської міської ради плати за землю за адресою м. Полтава, вул. Фрунзе 33, в тому числі відносно житлової та нежитлової забудови, оскільки дані обставини не входять до предмету спору, що розглядається у вказаній справі.

Відповідно до статті 53 Податкового кодексу України не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, а також узагальнюючої податкової консультації, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація або узагальнююча податкова консультація була змінена або скасована.

Платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій або електронній формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Протягом 30 календарних днів із дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов'язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію.

Таким чином, податкова консультація ДПІ у м. Полтаві від 14.08.2015 № 4555/10/16-01-11-03-58 складається з послідовного цитування нормативних актів і не має остаточних, чітких висновків та рекомендацій стосовно конкретної ситуації, містить суперечності, не виконує своєї функції щодо допомоги платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону з питань оподаткування і не відповідає положенням пп. 14.1.172 п. 14.1 ст. 14, п. 52.1 ст. 52 Податкового кодексу України, а тому підлягає скасуванню.

Разом з тим, суд не погоджується з твердження позивача в частині позовних вимог про зобов'язання ДПІ у м. Полтаві надати індивідуальну податкову консультацію, з огляду на таке.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

За приписами Рекомендації Комітету ОСОБА_5 Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_5 11.03.1980 р. на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, оскільки завдання, покладені на ДПІ у м. Полтаві, зокрема, щодо надання податкових консультацій, є за своєю правовою природою виключною компетенцією (дискреційними повноваженнями суб'єкта владних повноважень), а втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, вказані позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Разом з тим, відповідно до ст.11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін.

Зважаючи на викладене та на те, що позивачем було помилково обрано спосіб захисту порушених прав, який не може бути застосований, суд приходить до висновку про наявність підстав для виходу за межі позовних вимог та необхідність зобов'язання ДПІ у м. Полтаві повторно розглянути запит ТОВ «Фірма «ОСОБА_3» від 15.07.2015 про надання податкової консультації відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуваннями висновків суду.

Відтак, позов підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-11, 71, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Світлана" до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області від 14 серпня 2015 року № 4555/10/16-01-11-03-58.

Зобовязати Державну податкову інспекцію у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області повторно розглянути запит Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Світлана" від 15.07.2015 про надання податкової консультації відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуваннями висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Світлана" () витрати по сплаті судового збору у розмірі 73,08 грн.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд.

Повний текст постанови виготовлено 19 жовтня 2015 року.

Суддя І.Г. Ясиновський