Справа № 826/11039/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 жовтня 2015 року письмове провадження № 826/11039/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., вирішив адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного територіального управління юстиції у м. Києві,

Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції

м. Києва

про визнання дій протиправними, стягнення коштів,

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить:

- визнати дії Головного територіального управління юстиції у м. Києві в частині не виплати йому заробітної плати за період з 15.01.2010 по 08.11.2011 не законними. Стягнути з Головного територіального управління юстиції у м. Києві на його користь заробітну плату за період з 15.01.2010 по 08.11.2011 в розмірі 42 510,30 грн., та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за період з 25.02.2012 по 05.06 2015 в розмірі 117 246,15 грн., а всього 159 756,45грн.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що при звільненні відповідачем 2 йому не виплачена заробітна плата у порядку ст. 116 КЗпП.

Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Суд відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив перейти до розгляду справи у письмовому провадженні.

За результатами розгляду документів і матеріалів поданих сторонами, пояснень позивача, Окружний адміністративний суд м. Києва, встановив:

Позивач - ОСОБА_1 з 01.12.2008 року працював на посаді державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції.

Наказом Головного управління юстиції у м. Києві від 29.01.2010 № 93/03 «Про відсторонення від виконання обов'язків ОСОБА_1 та ОСОБА_2», позивача було відсторонено від виконання обов'язків за посадою на час проведення досудового та судового слідства з 29.01.2010, в зв'язку з порушенням Прокуратурою Дніпровського району м. Києва 15.01.2010 відносно нього кримінальної справи за ознаками злочину передбаченого частиною 5 статті 27, частиною 2 статті 368 КК України.

Наказом Головного управління юстиції у м. Києві від 24.02.2012 № 235/03 «Про звільнення ОСОБА_1», 24.02.2012 позивача звільнено з займаної посади за згодою сторін.

19.03.2015 року старшим слідчим СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000370 від 30.04.2013, у зв'язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

14.04.2015 року позивач звернувся до Головного територіального управління юстиції у м. Києві із заявою про виплату заробітної плати з 15.01.2010 по 08.11.2011.

06.05.2015 року листом Головного територіального управління юстиції у м. Києві № 8495/0/11-15/08 позивача повідомлено, що у зв'язку із тим, що він не перебуває в трудових правовідносинах з Головним територіальним управлінням юстиції у місті Києві розгляд питання про виплату заробітної плати не вбачається за можливе.

Позивач вважаючи, що має право на отримання заробітної плати, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).

Відповідно до ст. 147 Кримінально-процесуального кодексу України від 28.12.1960 в разі притягнення посадової особи до кримінальної відповідальності за посадовий злочин, а так само якщо ця особа притягається до відповідальності за інший злочин і може негативно впливати на хід досудового чи судового слідства, слідчий зобов'язаний відсторонити її від посади, про що виносить мотивовану постанову.

Відсторонення від посади провадиться з санкції прокурора чи його заступника. Копія постанови надсилається для виконання за місцем роботи (служби) обвинуваченого.

Відсторонення від посади скасовується постановою слідчого (прокурора), коли в подальшому застосуванні цього заходу відпадає потреба.

Частиною 1 статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 7 ст. 1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" від 1 грудня 1994 року підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Пунктом 2 статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у разі закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

У відповідності до п. 1 ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.

Згідно ст. 4 вказаного Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Відповідно до ст. 11 Закону у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов'язані роз'яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

У разі постановлення виправдувального вироку, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, а також у разі закриття справи про адміністративне правопорушення слідчий, прокурор або суд зобов'язані на прохання особи письмово повідомити у місячний строк про своє рішення трудовий колектив, в якому працює особа, або за її місцем проживання.

Розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції (ст. 12 Закону).

Таким чином, визначення розміру втраченого грошового доходу належить до компетенції інших органів, а тому позивачем не вірно обраний спосіб захисту його порушених прав.

Щодо посилання позивача на ст. 22 Закону України «Про державну службу» ( у редакції від 22.05.2008 року), за якою невиконання службових обов'язків, що призвело до людських жертв або заподіяло значної матеріальної чи моральної шкоди громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян, є підставою для відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою із збереженням заробітної плати, суд зауважує, що дана норма регулює питання відсторонення працівника за рішенням керівника державного органу в якому такий працівник працює, а не у порядку визначеному кримінально-процесуальним законодавством.

З врахуванням наведеного вище, позовні вимоги є безпідставними, тому у їх задоволенні слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У позові ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій