Справа № 804/2387/15
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

09 вересня 2015 рокусправа № 804/2387/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.

суддів: Іванова С.М. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоентерпрайз» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоентерпрайз» до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів, визнання протиправними та скасування карток відмови, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Автоентерпрайз» (далі - ТОВ «Автоентерпрайз», Позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровської митниці ДФС, (далі - митниця, Відповідач) про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів від 05.11.2014 № № 110110000/2014/000005/1; 110110000/2014/000006/1; 110110000/2014/000007/1; визнання протиправними та скасування карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів комерційного призначення від 05.11.2014 № № 110110000/2014/00023; 110110000/2014/00024; 110110000/2014/00025.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.02.2015 за вищезазначеною позовною заявою відкрито провадження в адміністративній справі № 804/2387/15 та справа призначена до судового розгляду /а.с.2/.

Позивач у позовній заяві посилався на те, що ним до Дніпропетровської митниці ДФС заявлено до митного оформлення наступний товар: легкові автомобілі, що були у використанні та мають пошкодження і дефекти. Зазначений товар заявлено до митного оформлення за ціною контракту, тобто за 1 методом визначення митної вартості. Проте, Дніпропетровською митницею ДФС безпідставно прийняті рішення про коригування митної вартості товару від 05.11.2014 № № 110110000/2014/000005/1; 110110000/2014/000006/1; 110110000/2014/000007/1 та відмовлено у митному оформленні. Вимогу щодо надання додаткових документів митницею висунуто безпідставно, без врахування фактичних правовідносин, які мали місце при даній імпортній операції; митницею неправомірно здійснено порівняння заявленої митної вартості із наявною в електронній базі митного органу інформацією щодо митних оформлень ідентичних товарів.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2015 у задоволенні адміністративного позову відмовлено (суддя Неклеса О.М.) /а.с. 68 - 73/.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції у даній справі подав апеляційну скаргу, в якій послався на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи не було з'ясовано усі обставини, які мають значення для вирішення справи та зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до постановлення судового рішення з порушенням норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції від 04.03.2015 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Представник Позивача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду даної адміністративної справи повідомлений належним чином, про поважність причин неявки у судове засідання свого представника або про можливість розгляду справи за відсутності свого представника суд у встановленому законом порядку не повідомив. За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу за відсутності представника позивача.

Представник Відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та зазначив, що рішення судом першої інстанції прийнято законно та обґрунтовано.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Під час розгляду даної адміністративної справи судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі зовнішньоекономічного контракту від 08.01.2014 № 1, сторонами якого є компанія «COPART Inc» та ТОВ «Автоентерпрайз», останнім отримано товар - легкові автомобілі марки «NISSAN», що були у використанні та мали дефекти та пошкодження. Зазначений товар заявлено Позивачем до митного оформлення за ціною контракту, тобто за першим методом визначення митної вартості. Митне оформлення вказаного товару здійснювалось Позивачем на підставі поданих Дніпропетровській митниці ДФС митних декларацій від 05.11.2014 №№ /2014/002856; /2014/002857; /2014/002858.

Під час здійснення перевірки заявленої митної вартості товару посадовою особою митниці відповідно до ст. 54 Митного кодексу України здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості.

В результаті такого контролю встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх даних на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості, а саме: пунктом 1.1 зовнішньоекономічного контракту від 08.01.2014 № 1 передбачено що, продавець виставляє на аукціон лоти, а покупець приймає участь в Інтернет - аукціоні і у разі перемоги, оплачує лот (автомобілі), вартість якого зазначається у купчій (Sales Receipt/Bill of sale) на лот. Купчі «COPART Inc» мають посилання на комплектність транспортного засобу, факт придбання на сайті Інтернет - аукціону «COPART», номер лоту. Згідно наданих декларантом до митного оформлення купчих, автомобілі придбано за лотами № 13195375, № 23957274, № 13081311. За умовами зовнішньоекономічного контракту від 08.01.2014 № 1 платіж здійснюється шляхом банківського переказу суми згідно виставленого у купчій на кожний лот з валютного рахунку покупця на рахунок продавця згідно електронної купчої.

Позивачем за кожним митним оформленням надано до митниці платіжне доручення від 14.10.2014 № 90, відповідно до якого ним здійснено оплату в іноземній валюті в розмірі 11 070,00 USD з призначенням платежу «передоплата за пошкоджений автомобіль учасник 581551, контракт №1 від 08.01.2014». У наданому платіжному дорученні відсутнє посилання на номер лоту. Загальна вартість зовнішньоекономічного контракту складає 400 000,00 USD. Зазначене унеможливлює здійснення ідентифікації сплаченої суми з оплатою за конкретні транспортні засоби, що оцінюються.

Відповідно до п.1.1 зовнішньоекономічного контракту від 08.01.2014 №1, формування ціни описано в правилах для покупця. Відомості про формування ціни декларантом до митного оформлення не надані, що унеможливило проведення перевірки та обчислення формування ціни товару.

У зв'язку з тим, що платіжне доручення не містить жодного посилання на номер лоту за яким придбано товар, його не можливо ідентифікувати із спірною партією товару.

Умовами поставки за спірними митними оформленнями визначено EXW, згідно Інкотермс-2010. Відповідно до правил Інкотермс-2010, термін EXW "франко-завод" означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов'язання щодо поставки, в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому названому місці (наприклад, на заводі, фабриці, складі та ін.), без здійснення митного очищення товару для експорту та завантаження його на будь-який приймаючий транспортний засіб.

Таким чином, цей термін покладає мінімальні обов'язки на продавця, а покупець несе всі витрати і ризики у зв'язку з перевезенням товару з площ продавця до місця призначення.

З урахуванням того, що за умовами поставки EXW витрати на транспортування не включаються до вартості товару та оплачуються окремо та з урахуванням положень ст. 58 МКУ, відповідно до якої транспортні витрати є складовою частиною митної вартості товару, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність у Відповідача обґрунтованих сумнівів щодо включення Позивачем до заявленої митної вартості товару суми транспортних витрат.

Відповідно до п.1 контракту від 08.01.2014 № 2, укладеного між відправником «Dnipro LLC» та отримувачем ТОВ «Автоентерпрайз», відправник доставляє транспортні засоби отримувачу на умовах передоплати. Декларантом до митного оформлення не надано банківських платіжних документів, що стосуються вартості перевезення оцінюваного товару.

Позивачем на підтвердження заявленого рівня митної вартості товарів за кожним митним оформленням надано по два експертних висновків, а саме:

за МД № 110110000/2014/002856 - Висновок судового експерта-автотоварознавця від 13.10.2014 № т278/14 щодо ринкової вартості автомобіля у розмірі 20 648,02 грн., та Висновок Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса від 23.10.2014 № 11554, в якому зазначено, що вартість цього ж автомобіля складає 8 455,01 грн.

за МД № 110110000/2014/002857 - Висновок судового експерта-автотоварознавця від 13.10.2014 № т279/14 щодо ринкової вартості автомобіля у розмірі 20 938,15 грн., та Висновок Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса від 23.10.2014 № 11555, в якому зазначено, що вартість цього ж автомобіля складає 9 787,29 грн.

за МД № 110110000/2014/002858 - Висновок судового експерта-автотоварознавця від 13.10.2014 № т280/14 щодо ринкової вартості автомобіля у розмірі 24 851,21 грн., та Висновок Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса від 23.10.2014 № 11553, в якому зазначено, що вартість цього ж автомобіля складає 9 186,48 грн.

Вищезазначені обставини призвели до сумніву у правильності визначення митної вартості товару. Таким чином, судом першої інстанції правомірно встановлено, що у Відповідача при здійсненні митного контролю були достатні підстави для запиту додаткових документів на підтвердження заявленої Позивачем митної вартості товару.

Позивачем на вимогу митниці додаткових документів не надано.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Митним кодексом України (в редакції від 13.03.2012).

Митним кодексом України встановлено, що митному контролю підлягають усі товари і транспортні засоби, що переміщуються через митний кордон України. Митний контроль передбачає проведення митними органами мінімуму митних процедур, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи. Обсяг процедур та порядок їх застосування визначаються відповідно до Митного кодексу України та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Порядок визначення митної вартості товарів, методи визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України передбачено Митним кодексом України та іншими актами законодавства, прийнятими у відповідності до вимог цього Кодексу.

Так, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, в силу приписів статті 49 Митного кодексу України є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною першою статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

При цьому, згідно з приписами пункту 2 частини другої статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частиною четвертою статті 52 Митного кодексу України передбачено, що у випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

Відповідно до частини першої статті 57 цього Кодексу визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з приписами статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини п'ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу наведених вище правових норм вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено обов'язок декларанта подавати додаткові документи (за наявності) до визначеного частиною другою цієї статті загального переліку. При цьому такий обов'язок виникає у декларанта виключно у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У такому випадку декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності): 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частина друга статті 54 Митного кодексу України).

Відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

Митниця може вимагати, а суб'єкт господарювання має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності зазначеної митної вартості товару.

Надання неналежних документів або часткове надання витребуваних документів не може вважатися виконанням вимог митниці щодо підтвердження митної вартості товарів.

В даних спірних правовідносинах у митниці виник обґрунтований сумнів щодо правильності заявленої Позивачем митної вартості товару, яка була нижчою від наявної в базі даних ціни на аналогічний товар а саме: МД від 07.05.2014 № 807110000/2014/003125 митна вартість визначена митним органом на рівні 4 934, 59 дол. США; МД від 29.08.2014 № 125110001/2014/122272 митна вартість визначена митним органом на рівні 3 963, 45 дол. США та з урахуванням документів, наданих самим декларантом, а саме: платіжного доручення, наданого на підтвердження контрактної вартості товару, що не ідентифікується із спірною партією товару, відсутність документів, підтверджуючих оплату транспортних послуг та наявність суперечливих висновків експертних установ. За вказаних обставин митниця мала обґрунтовані підстави для витребування додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, а отже при витребуванні додаткових документів діяла відповідно до норм митного законодавства.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 27.03.2014 у справі № К/800/39523/13.

На підставі вищезазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об'єктивно, повно і всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права. У зв'язку з тим, що доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, постанову суду першої інстанції у дані справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст.196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоентерпрайз» - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 року у справі № 804/2387/15 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: А.В. Шлай