Справа № 802/2883/15-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 жовтня 2015 р. Справа № 802/2883/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Яремчука К.О.,

за участі секретаря судового засідання Середюка М.А.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Вінницькій області

про: визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3, позивач) до ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі - ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, відповідач), у якому просить визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,30 га (кадастровий номер :01:009:0012) на території Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області у власність та скасувати лист-відмову № ДС-31-2-7777.3-4001/19-15 від 03.08.2015, а також зобов'язати відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки в термін, передбачений чинним законодавством, та надати позивачу земельну ділянку у власність.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 29.07.2015 через Центр адміністративних послуг "Прозорий офіс" він подав клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки на території Бохоницької сільської ради Вінницького району за межами населеного пункту з метою ведення особистого (селянського) господарства.

Однак, листом № ДС-31-2-7777.3-4001/19-15 Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області відмовило у затвердженні проекту землеустрою, посилаючись на те, що акти прийомки-передачі межових знаків на зберігання не відповідають вимогам Інструкції про встановлення на місцевості та їх закріплення межовими знаками (відсутня схема привязки закладки межових знаків до обєктів і контурів місцевості (кроки)); акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання не погоджений Бохоницькою сільською радою як суміжним землекористувачем; всупереч вимогам ст. 34 Закону України «Про державний земельний кадастр» не зазначено кадастровий номер земельної ділянки.

Дії відповідача щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою з зазначених вище підстав позивач вважає неправомірними.

Крім того зазначає, що відмова відповідача у затвердженні проекту землеустрою з інших підстав вже була предметом судового розгляду.

Так, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 17.06.2015 у справі № 802/1000/15-а визнано протиправними дії та відмову відповідача у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 1,30 га на території Бохоницької сільської ради Вінницького району та зобовязано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 17.02.2015 про затвердження проекту землеустрою.

За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Вінницькій області Вінницький апеляційний адміністративний суд своєю ухвалою від 21.07.2015 залишив без змін постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17.06.2015.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та просив адміністративний позов задовольнити.

Натомість, представник відповідача заперечував проти адміністративного позову та пояснив, що позивачу правомірно відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з підстав, що викладені у листі від 03.08.2015.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши адміністративну справу, суд встановив наступне.

11.09.2014 ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_4 управління Держземагентства у Вінницькій області з клопотанням про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, що знаходиться на території Бохоницької сільської ради Вінницького району.

ОСОБА_4 управління Держземагентства у Вінницькій області № 31-2-0.3-8778/2-14 від 09.10.2014 у наданні вказаного дозволу ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ОСОБА_3 оскаржив його в судовому порядку. Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 23.12.2014 у справі № 802/3947/14-а адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано лист-відмову ОСОБА_4 управління Держземагентства у Вінницькій області від 09.10.2014 № 31-2-0.3-8778/2-14 та зобов'язано відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 11.09.2014 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,0 га на території Бохоницької сільської ради Вінницького району для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення у власність із врахуванням висновків суду у даній справі. Зазначене рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили.

27.01.2015 ОСОБА_4 управлінням Держземагентства у Вінницькій області на виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 23.12.2014 у справі № 802/3947/14-а прийнято наказ № 2-238/15-15-СГ, яким ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,500 га на території Бохоницької сільської ради Вінницького району із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення до межі прибережної захисної суми для ведення особистого селянського господарства.

28.01.2015 між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Юридично-земельний союз "Альянс" укладено договір № НОМЕР_1 про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

17.02.2015 позивач подав ОСОБА_4 управлінню Держземагентства у Вінницькій області клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки на території Бохоницької сільської ради за межами населеного пункту з метою ведення особистого (селянського) господарства, до якого долучив проект землеустрою та копію витягу з Державного земельного кадастру.

Листом № 31-2-0.3-7031/2-15 від 07.04.2015 року Головне управління Держземагентства у Вінницькій області повідомило позивача, що у документації не враховано рекомендації Департаменту екології та природних ресурсів облдержадміністрації, а саме: на картографічних матеріалах не відображено ширину прибережної захисної смуги річки Південний Буг. Крім того, по всій довжині запроектованої земельної ділянки проходить 10-кіловатна лінія електропередач, а тому проект потребує погодження з власником лінійних споруд електропередач. Також земельна ділянка відводиться за рахунок пасовища, яке розташоване поряд з населеним пунктом. З метою уникнення соціальної напруги заявнику рекомендовано звернутись до Бохоницької сільської ради для проведення громадського обговорення можливості надання цієї земельної ділянки у власність. Після доопрацювання проектна документація може бути по суті розглянута ОСОБА_4 управлінням Держземагентства у Вінницькій області.

Не погодившись із такою відмовою, позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 17.06.2015 у справі № 802/1000/15-а визнано протиправними дії та відмову відповідача у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 1,30 га на території Бохоницької сільської ради Вінницького району та зобовязано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 17.02.2015 про затвердження проекту землеустрою.

За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Вінницькій області Вінницький апеляційний адміністративний суд своєю ухвалою від 21.07.2015 залишив без змін постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17.06.2015.

29.07.2015 позивач повторно подав до ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Вінницькій області клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки на території Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області за межами населеного пункту з метою ведення особистого (селянського) господарства.

Проте, відповідач листом № ДС-31-2-7777.3-4001/19-15 від 03.08.2015 знову ж відмовив у затвердженні проекту землеустрою, посилаючись на те, що акти прийомки-передачі межових знаків на зберігання не відповідають вимогам Інструкції про встановлення на місцевості та їх закріплення межовими знаками (відсутня схема привязки закладки межових знаків до обєктів і контурів місцевості (кроки)), акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання не погоджений Бохоницькою сільською радою як суміжним землекористувачем та всупереч вимогам ст. 34 Закону України «Про державний земельний кадастр» не зазначено кадастровий номер земельної ділянки.

Не погодившись із вищевказаною відмовою у затвердженні проекту землеустрою, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку такій відмові, суд зважає на таке.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються насамперед Конституцією України та Земельним кодексом України (далі - ЗК України).

Так, відповідно до положень ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність визначений статтею 118 ЗК України.

Так, частиною 6 цієї статті передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_5 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (ч. 8 ст. 118 ЗК України).

Крім того, частиною 4 статті 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Постановою Кабінету ОСОБА_6 України від 10.09.2014 № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, реорганізувавши Державне агентство земельних ресурсів України шляхом перетворення.

Постановою від 14.01.2015 № 15 Кабінет ОСОБА_6 України затвердив Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі Положення № 15).

Відповідно до п. 1 зазначеного положення Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом ОСОБА_6 України через Віце-премєр-міністра України - ОСОБА_6 регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.

Згідно з п. 3 Положення № 15 основними завданнями Держгеокадастру є:

1) реалізація державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру;

2) надання адміністративних послуг згідно із законом у відповідній сфері;

Пунктом 7 Положення № 14 визначено, що Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до пп. 31 п. 4 Положення № 15 Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Оскільки спірна земельна ділянка належить до категорії земель сільськогосподарського призначення, тому саме до компетенції ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Вінницькій області відноситься розгляд питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність.

Так, частиною 9 статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

При цьому суд звертає увагу на тому, що ч. 10 ст. 118 ЗК України передбачено право органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування відмовити у передачі земельної ділянки у власність або залишити клопотання без розгляду.

Разом із тим, законодавцем не визначено підстави для такої відмови або підстави для залишення поданого клопотання без розгляду.

На переконання суду, відсутність законодавчо визначених підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не може свідчити про можливість компетентного органу приймати рішення про відмову затверджувати проект землеустрою кожного разу (коли такий проект подається на затвердження) з різних підстав.

Такі висновки суду випливають із положень частини 2 статті 19 Конституції України, згідно із якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, не передбачаючи чітких підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою та, як наслідок, передання ділянки у власність, законодавець надав право компетентному органу влади відмовляти у передачі земельної ділянки у власність або залишати відповідне клопотання без розгляду на розсуд відповідного органу.

Однак, надаючи таке право органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування та не визначаючи при цьому чітких підстав для таких дій відповідного органу, законодавець не мав на меті створити перешкоди у реалізації бажаючими свого права на безоплатне отримання у власність земельних ділянок.

Тобто, реалізовуючи право, що передбачене ч.10 ст.118 ЗК України, компетентний орган вправі відмовляти у наданні у власність земельної ділянки або залишати без розгляду відповідне клопотання, при наявності на те законних підстав, проте такі дії відповідного органу не можуть носити системний характер, що може розцінюватись як неналежне використання наданого компетентному органу права.

У спірних правовідносинах, що виникли між сторонами, прослідковується систематичність дій відповідача у ненаданні можливості позивачу реалізувати своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки, адже відповідачу слід було кваліфіковано розглянути звернення ОСОБА_3 про затвердження проекту землеустрою ще коли той вперше звернувся із відповідним клопотанням.

Необгрунтовано відмовивши у затвердженні такого проекту землеустрою (що підтверджується рішеннями Вінницького окружного та Вінницького апеляційного адміністартивного суду у справі № 802/1000/15-а від 17.06.2015 та від 21.07.2015 відповідно), відповідач повторно відмовив у такому затвердженні навіть на виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду у справі № 802/1000/15-а від 17.06.2015, що розцінюється судом як створення перешкод позивачу у реалізації ним свого права на отримання земельної ділянки у власність.

Разом із тим, надаючи правову оцінку відмові відповідача у затвердженні проекту землеустрою з підстав невідповідності акта прийомки-передачі межових знаків на зберігання вимогам Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, оскільки у ньому відсутня схема привязки закладки межових знаків до обєктів в контурів місцевості (кроки), суд звертає увагу на таке.

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376 затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (далі Інструкція № 376), якою визначено механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками.

П.1.2 Інструкції № 376 передбачено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Відповідно до п. 2.1 - 2.5 Інструкції № 376 встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Підготовчі роботи включають збір та аналіз виконавцем наявних документації із землеустрою, матеріалів інвентаризації земель, планово-картографічних матеріалів, правових підстав надання земельної ділянки у власність (користування), відомостей про наявність спірних питань щодо меж земельної ділянки, переліку обмежень у використанні земельної ділянки і наявні земельні сервітути, списків координат пунктів державної геодезичної мережі. Топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою виконуються, а результати цих робіт оформлюються відповідно до Законів України «Про землеустрій», «Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність», Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000 та 1:500 (ГКНТА-2.04-02-98), затвердженої наказом Укргеодезкартографії від 09.04.98 № 56, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.06.98 за № 393/2833 (із змінами).

Згідно з п. 2.8 Інструкції №376 технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає в тому числі акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками (додаток 2).

У Додатку 2 до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками затверджено типову форму акта прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Судом встановлено, що в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 30.01.2015 зазначено, що межі земельної ділянки за кадастровим номером :01:009:0012, яка знаходиться на території Бохоницької сільської ради, за межами населеного пункту площею 1,3 га, наданої власнику/користувачу гр. ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства, закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками у кількості 10 шт., список яких додається. Межові знаки пред'явлені та передані на зберігання громадянину ОСОБА_3, який про адміністративну відповідальність за знищення межових знаків згідно з пунктом "е" частини першої статті 211 Земельного кодексу України та статті 56 Кодексу України про адміністративні правопорушення ознайомлений.

Відтак, складений акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання підтверджує факт визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

До таких висновків суд дійшов з огляду на те, що акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання містить всю необхідну інформацію, що підтверджує дійсну мету складання такого акта - визначення на місцевості метричних даних земельної ділянки, в тому числі й встановлення меж такої ділянки та закріплення поворотних точок межовими знаками.

На переконання суду, визначення меж земельної ділянки на місцевості відбулося шляхом встановлення поворотних точок меж такої ділянки та закріплення таких точок дерев'яними межовими знаками в кількості 10 штук, які й були передані на зберігання ОСОБА_3

Тобто, вчинення зазначених вище дій виконавцем робіт (розробником документації) та особою, що бажає отримати у власність таку ділянку (ОСОБА_3О.), свідчить про дотримання мети складання відповідного акта, що полягає у визначенні в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки.

При цьому суд звертає увагу на те, що відсутність схеми прив'язки закладки межових знаків до об'єктів і контурів на місцевості не може свідчити про те, що не відбулося встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками.

Відтак, на переконання суду, якщо відбулося визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками, але відсутня схема прив'язки межових знаків до об'єктів і контурів місцевості, тому необгрунтовано стверджувати про те, що складений акт не узгоджується із вимогами Інструкції №376, адже відсутність такої схеми не може свідчити про те, що не відбулося визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками. Навпаки, актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 30.01.2015 підтверджується визначення в натурі місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки та їх закріплення межовими знаками, адже в іншому випадку особи, що складали такий акт, не виходили б на місцевість та межові знаки не передавались би на зберігання ОСОБА_3

Відтак, відмова відповідача в погодженні проекту землеустрою ОСОБА_3 з зазначеної підстави є формальною та не спростовує факту виходу представника землевпорядної організації та ОСОБА_3 на місцевість та визначення місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки та їх закріплення межовими знаками.

Щодо посилань відповідача як на підставу для відмови у затвердженні проекту землеустрою на відсутність погодження Бохоницької сільської ради акта прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 30.01.2015, то варто зауважити наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Частиною 1 статті 198 Земельного кодексу України передбачено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Згідно з пунктом "б" частини другої статті 198 Земельного кодексу України кадастрова зйомка включає в себе й погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Таке погодження відбувається на етапі визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що здійснюється у відповідності до вимог Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376.

Як свідчать матеріали, що містяться у проекті землеустрою, земельна ділянка, яку бажає отримати у власність позивач, межує із земельною ділянкою, що бажає отримати у власність громадянин ОСОБА_7, а також із землями сільської ради та землями загального користування.

Твердження відповідача про необхідність погодження Бохоницькою сільською радою як суміжним землекористувачем акта прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 30.01.2015 суд оцінює критично з огляду на те, що метою такого погодження є уникнення в майбутньому спорів між власниками земельних ділянок та землекористувачами.

А відтак, погодження меж земельної ділянки, яку бажає отримати у власність ОСОБА_3, із суміжними власниками та землекористувачами могло б мати місце лише при умові, якщо б така земельна ділянка межувала із земельними ділянками, що перебували б у власності або у користуванні конкретних осіб.

Отже, відмова відповідача у затвердженні проекту землеустрою з вказаної підстави є також необгрунтованою.

Окремо суд звертає увагу на положення частини 3 статті 50 Закону України "Про землеустрій", якими передбачено перелік документів, що має містити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок. При цьому такий перелік не містить окремого документу, який би підтверджував проведення кадастрової зйомки, яка включає в себе й погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Твердження відповідача щодо невідповідності кадастрового плану вимогам ст. 34 Закону України «Про державний земельний кадастр» в частині незазначення кадастрового номеру земельної ділянки спростовуються самим кадастровим планом, що наявний в матеріалах справи. Так, у кадастровому плані земельної ділянки, яку бажає отримати у власність позивач, зазначено кадастровий номер земельної ділянки - :01:009:0012.

В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження пояснення представника відповідача про те, що на момент розгляду відповідачем проекту землеустрою кадастровий номер земельної ділянки був відсутній.

Відповідно до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві згідно з положеннями ст. 69 КАС України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 4 ст. 70 КАС України визначає, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору

Жодних доказів того, що позивач разом з клопотанням про затвердження проекту землеустрою подав кадастровий план із відсутнім у ньому кадастровим номером земельної ділянки представник відповідача не надав.

З аналізу положень ч. 9 ст. 118 ЗК України слідує обовязок відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно протиправно відмовило ОСОБА_3 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,30 га на території Бохоницької сільської ради з підстав, що наведені у листі № ДС-31-27777.3-4001/19-15 від 03.08.2015.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення

для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд наголошує на тому, що відповідачу як суб'єкту владних повноважень повинні бути відомі вимоги ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, на відповідність яким суд оцінює його дії і рішення. Ці вимоги є однаково важливими, ієрархічно не підпорядкованими й відповідають міжнародним, передовсім, європейським стандартам щодо діяльності органу публічної адміністрації. Вони повинні бути застосовані всіма суб'єктами владних повноважень безпосередньо для попереднього аналізу своїх дій і рішень.

Натомість, відповідач не скористався таким механізмом, оскільки оскаржувана відмова не відповідає цілій низці критеріїв, що визначені ч. 3 ст. 2 КАС України, а саме: обґрунтованості, добросовісності, розсудливості, пропорційності, зокрема, не дотримано необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані ці дії.

З аналізу обставин справи неважко дійти висновку про системний характер дій відповідача з метою створення перешкод для позивача на безоплатне одержання у власність земельної ділянки відповідно до закону. Про це свідчить значною мірою й додані до матеріалів справи копії рішень Вінницького окружного адміністративного суду, якими визнано протиправною відмову у наданні ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га на території Бохоницької сільської ради Вінницької області, що викладена у листі від 09.10.2014 № 31-2-03.8778/2-14 (постанова від 23.12.2014 у справі № 802/3947/14-а); визнано протиправною відмову у затвердженні ОСОБА_3 проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,3 га на території Бохоницької сільської ради Вінницької області, що викладена у листі від 07.04.2015 № 31-2-03.7031/2-15 (постанова від 17.06.2015 у справі № 802/1000/15-а).

Відповідно до частини 2 статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права.

Судовим рішенням Європейського Суду з прав людини від 26.03.2013 у справі Рисовський проти України Європейський Суд зауважив, що державні органи, які не впроваджують або недотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обовязків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Отже, позивач правомірно очікував на затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проте, через створені перешкоди органом влади був позбавлений можливості реалізувати таке право.

За таких обставин суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині безпідставної відмови відповідача у затвердженні проекту землеустрою та необхідність їх задоволення.

Визначаючись щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, то суд виходив з такого.

Завданням адміністративного судочинства згідно з положеннями частини 1 статті 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Поряд із цим, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Згідно з Рекомендаціями Комітету ОСОБА_6 Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_6 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Повноваження відповідача щодо прийняття відповідних рішень, в тому числі про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за своєю правовою природою є дискреційними.

Водночас, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, на думку суду, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відсутність рішення відповідача про затердження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 1,30 га на території Бохоницької сільської ради Вінницького району перешкоджає позивачу у реалізації його права на отримання земельної ділянки у власність в порядку, передбаченому законом.

З аналогічних підстав Вищий адміністративний суд України залишив без змін судові рішення Вінницького окружного та Вінницького апеляційного адміністративних судів (ухвала ВАСУ у справі №К/9991/17025/12 від 16.10.2014).

Додатково суд зауважує, що в матеріалах справи наявні докази, які свідчать про те, що проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність позивача відповідає критеріям, необхідним для його затвердження, тобто жодних перешкод для затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 відповідачем не існує.

Знову ж таки варто зазначити, що частиною 9 статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

При цьому ч. 10 ст. 118 ЗК України передбачено право органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування відмовити у передачі земельної ділянки у власність або залишити клопотання без розгляду.

Разом із тим, підстав для такої відмови або підстав для залишення поданого клопотання без розгляду не визначено.

На переконання суду, відсутність законодавчо визначених підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не може свідчити про можливість компетентного органу приймати рішення про відмову затверджувати проект землеустрою кожного разу (коли такий проект подається на затвердження) з різних підстав.

За цих обставин, а також враховуючи те, що позивач позбавлений можливості реалізувати право на отримання у власність земельну ділянку, з огляду на встановлену систематичність неправомірних відмов відповідача щодо затвердження проекту землеустрою, а також з метою досягнення мети правосуддя - забезпечення ефективного поновлення порушеного права позивача, - суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані ними докази, суд дійшов до переконання про наявність підстав для задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат у справі вирішується судом відповідно до вимог частини першої статті 94 КАС України, відповідно до якої, суд присуджує всі здійснені позивачем документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_3 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,3 га на території Бохоницької сільської ради Вінницького району.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області затвердити проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 1,3 га на території Бохоницької сільської ради Вінницького району.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Вінницькій області на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 73 (сімдесят три) гривні 08 копійок.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович