Справа № 817/2285/15
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2015-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №817/2285/15

09 жовтня 2015 року 12год. 55хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Шарапи В.М., за участю секретаря судового засідання Климчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивачів: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

третя особа: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3,

ОСОБА_4

до Управління Держземагенства у Рівненському районі Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 сільська рада Рівненського району Рівненської області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії , -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до Управління Держземагентства у Рівненському районі Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 сільська рада Рівненського району Рівненської області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у погодженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 1,00 га у приватну власність для ведення особистого селянського господарства в с. Пухова за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території ОСОБА_5 сільської ради, зобов'язання відповідача погодити зазначені проекти землеустрою.

Представник позивачів у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Пояснила суду на їх обґрунтування, що позивачам надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в с. Пухова за рахунок земель сільськогосподарського призначення. Зазначила, що у погодженні розроблених проектів землеустрою відповідачем було відмовлено з підстав ненадання доказів придатності земельних ділянок для сільськогосподарських робіт і довідки про належність позивачів до особистих селянських господарств, а також про невідповідність розроблених проектів землеустрою генеральному плану забудови с. Пухова. Позивачі з таким рішенням відповідача не погоджуються, вважають його безпідставним. Зокрема, представник позивачів вказала, що під час надання дозволу на розроблення проектів землеустрою, позивачам не було повідомлено про те, що на відведених земельних ділянках згідно генерального плану планується будівництво об'єктів інфраструктури. Крім того, представник позивачів наголошує, що вимога відповідача про підтвердження придатності земельних ділянок та належність позивачів до особистих селянських господарств є вимаганням додаткових документів, що заборонено нормами ОСОБА_6 кодексу України.

Просить позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив. Пояснив суду на обґрунтування своїх заперечень, що основною підставою для відмови у погодженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 1,00 га у приватну власність позивачів для ведення особистого селянського господарства в с. Пухова за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території ОСОБА_5 сільської ради стала їх невідповідність вимогам статті 39 ОСОБА_6 кодексу України внаслідок неврахування тих обставин, що генеральним планом даного населеного пункту передбачається розміщення на них об'єктів житлової та громадської забудови. Представник відповідача вважає, що при прийнятті оспорюваного рішення Управління Держземагентства у Рівненському районі Рівненської області діяло на підставі, в межах власних повноважень.

Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, надав суду пояснення, згідно яких вважає розроблені позивачами проекти землеустрою такими, що відповідають вимогам законодавства, а рішення про відмову у їх погодженні безпідставним та надуманим.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю.

Судом встановлено, що рішенням ОСОБА_5 сільської ради Рівненського району Рівненської області від 31.03.2014 року №779 надано дозвіл на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 1,00 га у приватну власність для ведення особистого селянського господарства в с. Пухова за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території ОСОБА_5 сільської ради ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 14, 26).

Вказаними громадянами подано до Головного управління Держземагентства у Рівненській області на погодження проекти землеустрою щодо відведення даних земельних ділянок у власність (а.с. 9-39).

Листом від 22.06.2015 року №08-33-03/279 Головне управління Держземагентства у Рівненській області повідомило гр. ОСОБА_3, гр. ОСОБА_4 про необхідність надання додаткових документів, а саме висновків про придатність земельних ділянок для сільськогосподарських робіт і довідки про належність до особистих селянських господарств, а також про невідповідність розроблених проектів землеустрою генеральному плану забудови с. Пухова, що є порушенням статті 39 ОСОБА_6 кодексу України (а.с. 8).

У судовому засіданні представник відповідача додатково пояснив, що основною причиною для відмови у погодженні наданих позивачами проектів землеустрою слугувала саме їх невідповідність генеральному плану населеного пункту.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ОСОБА_6 кодексу України, право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Пунктом "б" частини 1 статті 81 ОСОБА_6 кодексу України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, в тому числі, на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Пунктом "а" частини 3 статті 22 ОСОБА_6 кодексу України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність громадянам, в тому числі, для ведення особистого селянського господарства.

Частиною 1 статті 116 ОСОБА_6 кодексу України встановлено, що громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

В силу вимог частини 1 статті 122 ОСОБА_6 кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини 6 статті 118 ОСОБА_6 кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_7 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_7 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з абз. 1 ч. 7 ст. 118 ОСОБА_6 кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною 9 статті 118 ОСОБА_6 кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

В свою чергу, частиною 1 статті 186-1 ОСОБА_6 кодексу України визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

За змістом Указу Президента України від 08.04.2011 року №445/2011 таким органом є Державне агентство земельних ресурсів України, яке здійснює свої повноваження як безпосередньо, так і через свої територіальні органи.

Частиною 5 статті 186-1 ОСОБА_6 кодексу України встановлено, що органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

В силу вимог частини 6 статті 186-1 ОСОБА_6 кодексу України, підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У частині 7 статті 186-1 ОСОБА_6 кодексу України закріплено, що органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій"; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Як вказано у частині 8 статті 186-1 ОСОБА_6 кодексу України, у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Таким чином, законодавством встановлено певний порядок погодження проектів землеустрою щодо відведення у власність громадян земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства уповноваженими на це органами - головними управліннями Держземагентства в областях, а також передбачено перелік підстав для відмови у його здійсненні.

ОСОБА_6 кодекс України, ані норми інших нормативних актів не ставлять умовою набуття громадянами прав на земельні ділянки сільськогосподарського призначення наявність у них висновків про придатність земельних ділянок для сільськогосподарських робіт і довідок про їх належність до особистих селянських господарств.

Тому, суд приходить до висновку, що наведені відповідачем причини для відмови в цій частині є безпідставними та такими, що не відповідають положенням статті 186-1 ОСОБА_6 кодексу України.

Разом з тим, відповідно до ст. 39 ОСОБА_6 кодексу України, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 року №3038-VI, генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

За змістом ч. 6 ст. 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 року №3038-VI, рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна сільська, селищна, міська рада.

Частиною 7 статті 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 року №3038-VI передбачено, що виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації в установлений строк: 1) подають пропозиції до проекту відповідного місцевого бюджету на наступний рік або про внесення змін до бюджету на поточний рік щодо потреби у розробленні містобудівної документації; 2) визначають в установленому законодавством порядку розробника генерального плану населеного пункту, встановлюють строки розроблення та джерела його фінансування; 3) звертаються до обласної державної адміністрації, ОСОБА_7 міністрів Автономної Республіки Крим (для міст обласного та республіканського Автономної Республіки Крим значення), центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування (для міст Києва та Севастополя) щодо визначення державних інтересів для їх урахування під час розроблення генерального плану населеного пункту; 4) повідомляють через місцеві засоби масової інформації про початок розроблення генерального плану населеного пункту та визначають порядок і строк внесення пропозицій до нього фізичними та юридичними особами; 5) забезпечують попередній розгляд матеріалів щодо розроблення генерального плану населеного пункту архітектурно-містобудівними радами відповідного рівня; 6) узгоджують проект генерального плану населеного пункту з органами місцевого самоврядування, що представляють інтереси суміжних територіальних громад, з метою врегулювання питань планування територій у приміських зонах.

Частиною 9 статті 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 року №3038-VI визначено, що зміни до генерального плану населеного пункту можуть вноситися не частіше, ніж один раз на п'ять років. Такі зміни вносяться органом місцевого самоврядування, який затверджував генеральний план населеного пункту.

Частиною 10 статті 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 року №3038-VI встановлено, що генеральні плани населених пунктів та зміни до них розглядаються і затверджуються відповідними сільськими, селищними, міськими радами на чергових сесіях протягом трьох місяців з дня їх подання.

Водночас, в силу вимог пунктів 3, 7 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012 року №5245-VI, який набрав чинності 16.06.2013 року, з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу. З дня набрання чинності цим Законом землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що генеральний план с. Пухова Рівненського району Рівненської області було затверджено рішенням ОСОБА_5 сільської ради від 05.04.2012 року №377, а зміни до нього - рішенням ОСОБА_5 сільської ради від 25.05.2012 року №556 (а.с. 99-100, 108-109).

Як вбачається з даного генерального плану, а також викопіювання з картографічної документації Державного земельного кадастру, земельні ділянки, на які виготовлено проекти землеустрою щодо їх відведення у приватну власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4 входять до меж с. Пухова.

За наслідками огляду в судовому засіданні 25.09.2015 року генерального плану с. Пухова судом встановлено, що ці земельні ділянки включено до території житлової та громадської забудови, на них планується розміщення магазину-кафе та дитячого садка.

Частина 2 статті 19 Конституції України гарантує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Системний аналіз наведених норм та з'ясованих обставин справи дає суду підстави для висновків, що надані позивачами на погодження відповідача проекти землеустрою не відповідають вимогам законодавства, а саме статті 39 ОСОБА_6 кодексу України та містобудівній документації, а саме генеральному плану с. Пухова.

Отже, відповідач під час прийняття оспорюваного рішення діяв на підставі, в межах власних повноважень та у спосіб визначений законодавством, а відтак - правомірно.

За наведених обставин, у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Як передбачено статтею 94 КАС України, судові витрати на користь відповідача не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позивачам - ОСОБА_3, ОСОБА_4 в задоволенні адміністративного позову до Управління Держземагентства у Рівненському районі Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 сільська рада Рівненського району Рівненської області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Шарапа В.М.