Справа № 2-а-227/2010
Суддя: Феха Т. С.
Дата ухвалення: 2010-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Рокитнівський районний суд Рівненської області
Справа № 2а-22 7/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2010 року смт.Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області

під головуванням судді Феха Т.С.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Рокитнівському районі Рівненської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1-Г.Р. звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання дій неправомірними, зобовязання відповідача провести виплату підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та зобовязати відповідача здійснити нарахування та виплату щомісячної соціальної державної допомоги відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 01 січня 2006 року по день розгляду справи в суді та звільнити її від сплати державного мита на підставі п. 18 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21.01.1993 року.

Позивач ОСОБА_1-Г.Р. в судове засідання не зявилася, заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоч у встановленому порядку був повідомлений про дату, час та місце пудового розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини неприбуття не повідомив, а тому відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній доказів.

Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, народилася 15 травня 1945 року. *

Згідно із статтею 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років є дитиною війни. Отже, позивач ОСОБА_1-Г.Р. є дитиною війни, що підтверджується тимчасовою довідкою та паспортом позивача. Виходячи із цього, позивач має право на пільги та соціальні гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на ЗО % мінімальної пенсії за віком.

Ухвалою Рокитнівського районного суду Рівненської області від 30 грудня 2010 року адміністративний позов ОСОБА_1-Г.Р. до Управління Пенсійного фонду України в Рокитнівському районі Рівненської області про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинення певних дій за період з 01 січня 2006 року по 20 червня 2010 року залишено без розгляду відповідно до ст. 100 КАС України.

Пунктом 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян, було встановлено, що дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у таких розмірах: з 22 травня - 48,1 гривні, з 1 липня - 48,2 та з 1 жовтня - 49,8 гривні. Однак, вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом. А відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України у разі виникнення колізії між підзаконним нормативно- правовим актом та законом, застосуванню підлягають положення закону. Крім того, відповідно до ст. З Закону України Про соціальний захист дітей війни державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими -актами.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними - актами при визначення розміру підвищення до пенсії позивачеві застосуванню підлягає ст. 6 Закону . країни «Про соціальний захист дітей війни», а не постанова Кабінету Міністрів України, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з ч. З статті 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тому, пенсії та інші види соціальних виплат, що є єдиним джерелом існування не можуть бути нижче від прожиткового мінімуму, який встановлюється законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року № 966-14 для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком застосовується прожитковий мінімум.

Тобто, з вищезазначеного випливає, що прожитковий мінімум є базою для розрахунку мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії за віком, інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України, та грунтується, зокрема, на частині 3 статті 46 Конституції, у відповідності до якої пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги не можуть бути нижчими ніж прожитковий мінімум, встановлений законом.

Отже, величиною мінімальної пенсії за віком, від якої має бути обраховано ЗО відсотків підвищення до пенсії дітям війни, є встановлений законом прожитковий мінімум.

Пунктом 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1261 від 24.10.2007 р. (далі Постанова № 1261), до основних завдань Пенсійного фонду України віднесено, зокрема, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. У п.8 вказаної Постанови до джерел формування коштів Пенсійного фонду України відносяться також кошти державного бюджету та державних цільових фондів, що перераховуються до Фонду у випадках, передбачених законодавством. Відповідно до Указу Президента України № 121/2001 від 01.03.2001 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для їх виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, інших соціальних виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України.

А відтак, беручи до уваги те, що згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни виплачується підвищення саме до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, суд, керуючись положеннями Указу Президента України № 121/2001 від 01.03.2001 р. та зазначеної вище Постанови №1261, приходить до висновку, що саме органами Пенсійного фонду України позивачеві мало виплачуватись підвищення пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Суд вважає необхідним визначити, що реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання субєктами владних повноважень на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобовязань, не приймається до уваги. Так, у справах «Кечко проти України» та «Бурдов проти Росії» Європейський Суд з прав людини константував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання зобовязань.

Керуючись принципом верховенства права, суд з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, зазначає, що правовідносини, які виникають в процесі реалізації права на

тримання надбавки до пенсії будуються на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип е дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van Duyn v. Home Offlce (Саsе 41/74 van Duyn V. Ноmе Оfflсе) "ринцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобовязання, взяті державою, навіть якщо такі зобовязання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу повязана з іншим принципом відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобовязань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання дітям війни підвищення до пенсії, то така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обгрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державною чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що дії відповідача за період з 20 червня 2010 року по день ухвалення рішення є неправомірними, у звязку з чим позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Вимоги позивача про звільнення від сплати державного мита підлягають до задоволення, оскільки позивач є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідним посвідченням (а.с. ), а тому відповідно до п. 18 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів

України «Про державне мито» підлягає звільненню від сплати державного мита.

Оскільки позивачем не надано доказів понесення судових витрат то й підстав для застосування ст. 94 КАС України у суду не має.

Керуючись ст. 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Рокитнівському районі Рівненської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинення певних дій задовольнити.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Рокитнівському районі Рівненської області щодо нарахування не в повному обсязі в період з 20 червня 2010 року по ЗО грудня 2010 року позивачеві - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, - щомісячної соціальної державної допомоги, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у вигляді підвищення на 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом України про Державний бюджет на 2010 рік, - неправомірними.

^ Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Рокитнівському районі Рівненської області провести нарахування та виплату позивачеві ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительці АДРЕСА_1, щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у вигляді підвищення на 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом України про Державний бюджет на 2010 рік, за період з 20 червня 2010 року по 30 грудня 2010 року, з урахування виплачених сум такої допомоги.

Звільнити позивача ОСОБА_1-Г.Р. від сплати державного мита на підставі п. 18 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито від 21.01.1993 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Рокитнівський районний суд Рівненської області, шляхом подання апеляційної скарги до суду першої

інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, із одночасною подачею копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя Рокитнівського районного суду

Рівненської області ОСОБА_3.