Справа № 706/2а/1/2011 (2а/705/80/14)
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/65450/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Калашнікової О.В.,

Васильченко Н.В.,

Леонтович К.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Христинівської міської ради на постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 вересня 2014 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Христинівської міської ради, треті особи: ОСОБА_5, Відділ Держкомзему в Христинівському районі Черкаської області, про визнання дій протиправними, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до Христинівської міської ради, в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення від 30.06.2005 року № 27/5 "Про надання земельної ділянки в оренду для ведення індивідуального городництва" та рішення про передачу ОСОБА_5 у приватну власність земельної ділянки площею 0,0597 га, розташованої по АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовано тим, що земельна ділянка, площею 0,0597, надана ОСОБА_5 у користування, а згодом у власність, є спірною, оскільки на ній розташований недобудований об'єкт нерухомості, який є власністю позивача.

Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 вересня 2014 року позовні вимоги задоволено, визнано незаконними та скасовано рішення від 30.06.2005 року № 27/5 "Про надання земельної ділянки в оренду для ведення індивідуального городництва" та рішення про передачу ОСОБА_5 у приватну власність земельної ділянки площею 0,0597 га, розташованої по АДРЕСА_1.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції змінено шляхом викладення абзацу другого резолютивної частини в наступній редакції: "визнати незаконним та скасувати рішення Христинівської міської ради Черкаської області від 30.06.2005 року № 27/5 "Про надання земельної ділянки в оренду для веденні індивідуального городництва"; визнати незаконним та скасувати пункт перший рішення Христинівської міської ради від 04.03.2008 року № 23-2/42-V ("Про передачу земельних ділянок у приватну власність") в частині передачі ОСОБА_5 безоплатно у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого господарства, площею 597 кв. м. по АДРЕСА_2".

Не погоджуючись з оскаржуваними судовими рішеннями, Христинівська міська рада звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 22.10.2003 року ОСОБА_6 подарував ОСОБА_4 незакінчений будівництвом газорозподільчий пункт (ГРП), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (зараз АДРЕСА_1).

На момент укладання вказаного договору, земельна ділянка площею 0,064 га, на якій розташований ГРП, була надана в користування ОСОБА_6 з цільовим призначенням - для обслуговування незавершеної будівництвом будівлі ГРП, що підтверджується рішенням Христинівської міської ради від 21.03.2002 року № 25-3/3 "Про надання земельної ділянки у довгострокове користування на умовах оренди з правом викупу". Вказане рішення є чинним.

Зокрема, було затверджено проект відведення земельної ділянки площею 0,064 га по АДРЕСА_3 для обслуговування незавершеної будівництвом будівлі ГРП, підготовлений Христинівським земельно-кадастровим бюро.

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що у 2008 році під час розгляду в Христинівському районному суді Черкаської області позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, позивачу стало відомо, що 27.05.2008 року ОСОБА_5, виданий державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,0597 га, розташовану за адресою: м. Христинівка, АДРЕСА_1.

Зазначений державний акт виданий ОСОБА_5 на підставі рішення Христинівської міської ради від 4.03.2008 року № 23-2/42- V, згідно якого відповідач вирішив передати безоплатно у приватну власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства громадянам, які звертались із заявами, зокрема, ОСОБА_5 площею 597 кв.м. по АДРЕСА_2.

Крім того, відповідно до рішення Христинівської міської ради від 30.06.2005 року № 27/5 "Про надання земельної ділянки в оренду для ведення індивідуального городництва" - ОСОБА_5 було надано у довгострокове користування на умовах оренди строком на 49 років для ведення індивідуального городництва земельну ділянку площею 597 кв.м по АДРЕСА_2 в м. Христинівка.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було порушено порядок передачі земельної ділянки в оренду та, в подальшому, у власність.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погодився з висновками щодо наявності підстав для задоволення позову, однак зазначив рішення Христинівської міської ради від 04.03.2008 року № 23-2/42-V стосувалось не лише спірної земельної ділянки та ОСОБА_5, а відтак підлягає скасуванню лише в частині, що стосується спірних відносин.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з статтями 38, 39 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Відповідно до статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Відповідно до пункту а) частини першої статті 21 Земельного кодексу України зазначено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам.

Як зазначено судами попередніх інстанцій, земельна ділянка, на якій розташована належна позивачу незавершена будівництвом будівля - ГРП, відноситься саме до категорії земель житлової та громадської забудови.

Також судами зазначено, що саме для ведення індивідуального городництва ОСОБА_5 було надано у довгострокове користування на умовах оренди земельну ділянку, площею 597 кв. м. по АДРЕСА_2, яка згодом стала належати їй на праві приватної власності.

Однак, стверджуючи, що спірна ділянка відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови, суди попередніх інстанцій не послались на жодні докази, а відтак колегія суддів вважає такі твердження передчасними.

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до рішенням Христинівської міської ради від 21.03.2002 року № 25-3/3 "Про надання земельної ділянки у довгострокове користування на умовах оренди з правом викупу" спірна земельна ділянка була надана в користування ОСОБА_6 строком на 25 років, з правом викупу для обслуговування незавершеної будівництвом будівлі ГРП. Вказане рішення є чинним.

Згідно з договором від 22.10.2003 року позивач прийняла в дар незакінчений будівництвом ГРП, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (зараз - АДРЕСА_1).

Частиною п'ятою статті 116 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Таким чином, як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, обов'язковою передумовою для отримання (передачі) земельної ділянки у власність є те, що така ділянка повинна бути вільною, а саме не перебувати у користуванні або власності інших осіб.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що незважаючи на вищезазначене, у 2005 році ОСОБА_5 надано спірну земельну ділянку у користування для ведення індивідуального городництва, а у 2008 році було видано їй державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,0597 га.

Проте, на момент прийняття рішення про надання в користування та передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_5 відповідач не вилучив її попередньо у ОСОБА_6, та не врахував права позивача, як власника майна ГРП, на переважне одержання в користування та у приватну власність цієї земельної ділянки.

В той же час, відповідно до положень статей 92, 124, 125, 126 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Таким чином, саме по собі рішення органу місцевого самоврядування не є підставою для виникнення права користування ділянкою на умовах оренди, оскільки таке право виникає після укладення договору та його подальшої реєстрації.

Однак, судами попередніх інстанцій не було встановлено, чи укладався та реєструвався договір оренди ділянки ОСОБА_6 чи позивачем, а відтак суди дійшли передчасного висновку щодо наявності у позивача прав на ділянку, а відтак і щодо наявності порушення спірними рішеннями її прав та інтересів.

Крім того, судами попередніх інстанцій не надано оцінки твердженням відповідача щодо відсутності будь-якого майна позивача на спірній земельній ділянці, що, на думку міської ради, підтверджується відповідними судовими рішеннями.

З огляду на наведене, вказані обставини підлягають дослідженню при новому розгляді справи.

За правилами частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Христинівської міської ради задовольнити.

Постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 вересня 2014 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: (підписи)