Справа № 2а-156/10/2670
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2011-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 липня 2011 року № 2а-156/10/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., суддів Блажівської Н.Є., Головань О.В., розглянув у письмовому провадженні справу

за позовом ОСОБА_1,

до 1. Державної судової адміністрації України,

2. Міністерства фінансів України,

3. Державного казначейства України,

4. Апеляційного суду міста Києва,

про визнання бездіяльності протиправною, стягнення недоплаченої заробітної плати,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Державної судової адміністрації України (далі Відповідач-1), Міністерства фінансів України (далі Відповідач-2), Державного казначейства України (далі Відповідач-3), Апеляційного суду міста Києва (далі Відповідач-4) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01 червня 2005 р. по грудень 2009 р. в сумі 221 382,61 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва 06.01.2010 р. відкрито провадження у справі.

У судове засідання 20.06.2011 р. сторони не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання.

Позивач позов підтримує в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог посилається на Конституцію України, Закон України «Про судоустрій України», Закон України «Про статус суддів»; Постанову Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів»та чинні судові рішення щодо визнанням протиправним та скасування пункту 41 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів». Просила розглядати справу у її відсутність.

Відповідач-1, Відповідач-2, Відповідач-3, Відповідач-4 проти позову заперечують з підстав, викладених в письмових запереченнях, зазначають, що нічиїх прав не порушували, а отже, підстави для їх відповідальності за даним позовом відсутні.

Згідно ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог ст. ст. 41, 122, 128 КАС України, суд дійшов до висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 працює на посаді судді: з серпня 1991 року суддею Камянобрідського районного народного суду міста Луганська, з березня 1998 року суддею апеляційного суду Луганської області, а з жовтня 2005 року апеляційного суду міста Києва.

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 26.10.2006 р. Позивачу присвоєно перший кваліфікаційний клас судді.

Позивач звернулася до Приватного підприємства «Адат-Аудит»щодо проведення перерахунку заробітної плати в звязку з втратою чинності п. 41

Як зазначає Позивач, при нарахуванні заробітної плати відповідачами застосовувались обмеження щодо розрахунку посадових окладів, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005р. № 1243 та п. 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. № 865, які на цей час судом визнані незаконними та скасовані.

Аналізуючи вище викладені обставини в їх сукупності, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню частково.

Згідно із пунктом 15 статті 3 КАС України, діяльність судді, є публічною службою, а спір повязаний з проходженням публічної служби вирішується за правилами цього Кодексу, виходячи з компетенції адміністративних судів встановленої пунктом 2 частини 2 статті 17 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

У статті 6 Конституції України міститься правова норма, згідно з якою державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу виконавчу та судову.

Статус суддів, відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України, визначається виключно законами України.

Відповідно до частини першої статті 126 Конституції України, Конституція, закони України повинні гарантувати незалежність і недоторканість суддів.

Збереження існуючого статусу суддів, недопущення його скасування або звуження його змісту та обсягу є однією з основоположних гарантій незалежності суддів.

Незалежність та недоторканість суддів гарантується наданням відповідно до Закону України «Про статус суддів»(тут і далі по тексту постанови у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) спеціальних умов матеріального і соціально-побутового забезпечення. Згідно зі статтею 44 вказаного Закон заробітна плата судді, як складова його матеріального і соціально-побутового забезпечення, є елементом статусу судді. Вона складається з посадового оклад; премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковою відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. У свою чергу посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

У такий спосіб законодавець диференційовано вирішив питання оплати праці суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів, які виконують ще й обовязки на адміністративних посадах, з тим, щоб досягти справедливого співвідношення оплаті праці в залежності від обсягу виконуваної роботи.

Іншого законодавчого акту з питань оплати праці суддів немає.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про оплату праці»умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються державного бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаного Закону Постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.2005р. №514 "Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступників Голови Верховного Суду України" встановлено посадові оклади та порядок оплати праці зазначеним керівникам Верховного Суду України та введено в дію з 01.06.2005р.

Пунктом 1 даної постанови встановлено, що посадовий оклад Голови Верховного Суду України становить 15 розмірів мінімальної заробітної плати, першого заступника Голови - 13,8, заступника Голови - 13,4 розміру мінімальної заробітної плати.

3 вересня 2005 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 865 «Про оплату праці суддів», якою затверджено схеми посадових окладів керівників суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками 1-6, визначено умови преміювання у співвідношенні до мінімальної заробітної плати. Пунктом 5 даної постанови встановлено, що вона набирає чинності з 01.01.2006 року.

Постановами Кабінету Міністрів України від 30.06.2005р N514 "Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступників Голови Верховного Суду України" та від 03.09.2005р. №865 "Про оплату праці суддів" в основу посадового окладу судді покладено розмір мінімальної заробітної плати.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 р. N1310 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. № 865 "Про оплату праці суддів" доповнено пунктом 41 , яким установлено, що розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2006 р. N248 «Про внесення змін до деяких Постанов Кабінету Міністрів України з питань оплати праці суддів" Постанову Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865 "Про оплату праці суддів" доповнено і встановлено, що посадовим особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови, до яких відносяться і судді апеляційних суддів, установлюються:

- надбавка за виконання особливо важливої роботи у розмірі до 50 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас;

- доплата за науковий ступінь кандидата або доктора наук з відповідної спеціальності у розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу;

- надбавка за почесне звання "Заслужений юрист України" у розмірі 15 відсотків посадового окладу;

- у разі надання відпустки виплачується додатковий посадовий оклад відповідно до частини п'ятої статті 44 Закону України "Про статус суддів", а також надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх середньомісячної заробітної плати.

Підпунктом "б" підпункту 2 пункту 61 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. N 107-VI, "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" у абзаці другому частини четвертої ст. 44 закону України «Про статус суддів»слова "загальної суми щомісячного заробітку" змінено словами "посадового окладу".

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2008 р. N19 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865 "Про оплату праці суддів" внесено, крім інших, зміни до назви, а саме «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», визначено розміри надбавок до посадових окладів суддів за кваліфікаційні класи згідно з додатком 7, доповнено пунктом 22,згідно з яким суддям щомісяця виплачується надбавка за вислугу років у відсотках від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас в таких розмірах: при стажі роботи понад три роки - 10 відсотків, понад п'ять років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків. Також доповнено пунктом 31 , яким зазначено, що судді, які мають право на відставку та продовжують працювати на посаді судді, одержують заробітну плату та щомісячне грошове утримання у розмірі 100 відсотків.

Рішенням Конституційного Суду, від 22.05.2008, № 10-рп/2008 "У справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу I, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу II, пункту 3 розділу III Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" і 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 67 розділу I, пунктів 1 - 4, 6 - 22, 24 - 100 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) зміни, внесені підпунктом "б" підпункту 2 пункту 61 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. N 107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України.

У мотивувальній частині даного рішення вказано, що Конституційний Суд України виходячи з того, що запроваджений в оспорюваній частині Закону порядок обчислення щомісячної надбавки за вислугу років суддів призвів до зменшення її суми, оскільки посадовий оклад є лише частиною щомісячного заробітку судді. Відповідно наслідком такого зменшення є зменшення його заробітної плати і зниження існуючих гарантій незалежності суддів, що не відповідає частинам другій, третій статті 22, частині першій статті 126 Конституції України.

Крім того, у мотивувальній частині Рішення, Конституційного Суду, від 11.10.2005, № 8-рп/2005 "У справі за конституційними поданнями Верховного Суду України та 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого пункту 13 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та офіційного тлумачення положення частини третьої статті 11 Закону України "Про статус суддів" (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання)", зазначено, що особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя. Цей конституційний припис кореспондується з положеннями Європейської хартії про закон "Про статус суддів", які передбачають, що рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків повинен бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1). Статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для припинення повноважень після здійснення професійної діяльності протягом визначеного строку, право на отримання виплат (пенсії, щомісячного довічного грошового утримання), рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Враховуючи, що п. 22 постанови КМУ № 865 від 03.09.2005 року, який фактично дублює порядок обчислення надбавки суддям за вислугу років у відсотках від посадового окладу, встановлений підпунктом "б" підпункту 2 пункту 61 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. N 107-VI, "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який 22.05.2008 року визнано неконституційним, суд прийшов до висновку, що обрахунок щомісячної надбавки суддям за вислугу років належить здійснювати відповідно до ч. 4 ст. 44 закону України «Про статус суддів» тобто, здійснювати її розрахунок від загальної суми щомісячного заробітку судді з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

При обчисленні посадового окладу в якості сталої (розрахункової) величини Кабінет Міністрів України використав встановлений з 01 вересня 2005 року Законом України «Про державний бюджет України на 2005 рік»розмір мінімальної заробітної плати 332 грн., що виключало можливість її збільшення у випадку підвищення розміру мінімальної заробітної плати.

Тобто, заробітна плата позивача обчислювалася, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн., без урахування підвищення мінімальної заробітної плати на підставі законів України про Державний бюджет України.

Як вбачається зі Схем посадових окладів голови та заступника голови судової палати, голови Військової судової колегії, секретаря Пленуму та суддів Верховного Суду України,- керівників та суддів вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів кількість розмірів мінімальної заробітної плати при обчисленні посадового окладу суддів складає від 8,5 до 12,5, що значно перевищує розміри мінімальної заробітної плати та прожиткового мінімуму також розмір посадових окладів багатьох працівників установ, які фінансуються з державного бюджету. Також оклад голови загального апеляційного суду області становить 11 розмірів мінімальної заробітної плати, або 3652 грн., а посадовий оклад судді цього ж суду 9 розмірів мінімальної заробітної плати, або 2988 грн. Різниця у розмірах вказаних посадових окладів складає менше ніж 20 відсотків, а тому, оклад судді є більшим ніж 80 відсотків від посадового окладу голови суду.

Крім того, у звязку з прийняттям Кабінетом Міністрів України зазначених постанов збільшено оклади суддям та головам судів більш як у шість разів.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2007р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2007, визнано протиправним та скасовано п. 41 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. № 865 "Про оплату праці суддів". Постановою Вищого адміністративного суду України від 16.05.2007р. пункт 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. № 865 «Про оплату праці суддів»визнано незаконним та допущено поворот виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. № 865 «Про оплату праці суддів», визнавши, що вона підлягає застосуванню одночасно з постановами Кабінету Міністрів України від 30.06.2005р. №513 та №514 з питань оплати праці керівників судів, тобто з 01.06.2005р.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.10.2009р. постанову Печерського районного суду міста Києва від 19.03.2007р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2007р. в частині визнання протиправним та скасування пункту 41 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. № 865 "Про оплату праці суддів" залишено без змін.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2008 року (справа №2/174), залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року (справа № 22-а-26751/08), в адміністративній справі за позовом особи до Кабінету Міністрів України, треті особи - Конституційний Суд України, Верховний Суд України, Вищий адміністративний суд України, Вищий господарський суд України, про визнання незаконними та скасування актів, визнані незаконними постанова Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1243 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів»в частині встановлення розміру посадового окладу суддів; пункт 41 постанови Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865»та пункт 41 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці суддів».

Проте, постановою Вищого адміністративного суду України від 13.04.2011 р., якою скасовані постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2008 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2009 р. в адміністративній справі за позовом Особи 1 до Кабінету Міністрів України, треті особи - Конституційний Суд України. Верховний Суд України, Вищий адміністративний суд України, Вищий господарський суд України про визнання незаконними та скасування пункту 41 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці суддів»відмовлено.

За приписами ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Таким чином, вказані Схеми посадових окладів є такими, що відповідають встановленому статтею 44 Закону України «Про статус суддів»співвідношенню розмірів посадових окладів Голови Верховного Суду України, голів судів та суддів, а встановлення сталої (розрахункової) величини для обчислення розмірів посадових окладів суддів постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 не суперечить діючому законодавству, зокрема Закону України «Про оплату праці суддів».

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з вищенаведених правових норм та досліджених обставин, суд вважає, що відповідачами доведений факт правомірності своїх дій, у звязку з чим позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи Позивача є не обґрунтованими та відповідно такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 41, 69, 71, 94, 97, 122, 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Відмовити у задоволенні позову.

Постанова відповідно до частини першої ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.О. Маруліна

Судді Н.Є. Блажівська

ОСОБА_2