Справа № 809/1100/14
Суддя: Гулид Роман Методійович
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 р. Справа № 876/2358/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Гулида Р.М.,

суддів - Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання - Керод Х.І.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги гаражного кооперативу "Соколи", ОСОБА_2 та Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Х-Адванс" до Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області, треті особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача гаражний кооператив "Соколи", ОСОБА_2 про визнання недійсним і скасування рішення №2743393 від 31.05.2013 року та зобов'язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИЛА:

ТзОВ "Х-Адванс" звернулося з позовом до Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області (надалі по тексту також - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - гаражний кооператив "Соколи", ОСОБА_2, про визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно №2743393 від 31.05.2013 року та здійсненого на його підставі запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідного запису до останнього.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачем, всупереч вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та "Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року №703, проведено державну реєстрацію права власності на гараж НОМЕР_2, ряд НОМЕР_3, за адресою: АДРЕСА_1, за громадянином ОСОБА_2 без відповідної на те дозвільної документації, за відсутності декларації Інспекції державного архітектурного будівельного контролю про готовність об'єкта до експлуатації, не зареєстрованого речового права заявника на земельну ділянку та витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку. Поданий ОСОБА_2 до відповідача пакет документів не відповідає затвердженому обов'язковому переліку, необхідному для проведення первинної державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Оскільки, гараж НОМЕР_2, ряду 2, реєстраційні дії щодо якого є предметом оскарження, розташований на земельній ділянці, загальною площею 6,2207 га, що належить позивачу на праві приватної власності, згідно з Державним актом серія НОМЕР_4, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за №00107 від 25.10.2012 року, таке рішення підлягає визнанню недійсним, а державна реєстрація скасуванню шляхом внесення відповідних записів про це до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року, позов задоволено частково.

Визнано недійсним та скасовано рішення №2743393 від 31.05.2013 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області про проведення державної реєстрації прав власності на гараж, що розташований: АДРЕСА_1, гараж НОМЕР_2 за суб'єктом: ОСОБА_2, податковий номер НОМЕР_1, відкриття розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та відкриття реєстраційної справи на об'єкт нерухомого майна.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, гаражний кооператив "Соколи", ОСОБА_2 та Реєстраційна служба Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області подали апеляційні скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду, в яких просять скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційних скарг зазначають, що приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства за текстом постанови, не відповідає фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідача - суддю Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно витягу з Інформаційної довідки №10597512 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна від 10.10.2013 року, 25.05.2013 року державним реєстратором: ОСОБА_3 проведено державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна: гараж; адреса: АДРЕСА_1, гараж НОМЕР_2, форма власності: приватна, розмір частки: 1/1, власник: ОСОБА_2 (том 1 зворотній бік а.с. 7).

Згідно з наявними у матеріалах справи доказами, реєстраційні дії проводилися на підставі документів, відображених в картці прийому заяви №2583479 (том 1 а.с. 108): заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №3795 від 25.05.2013 року, реєстраційний №1305419 (том 1 а.с. 89); квитанцій про оплату державного мита №ПН15752 та №15712 від 22.05.2013 року (том 1 а.с. 90-91); копій паспорта та картки платника податків ОСОБА_2 (том 1 а.с. 92-93); копій паспорта та картки платника податків представника ОСОБА_4 (том 1 а.с. 94-95); копії технічного паспорту від 11.04.2013 року на гараж НОМЕР_2, ряд НОМЕР_3, АДРЕСА_1 (том 1 а.с105-107); витягу із протоколу №7 від 31 березня 2013 року про затвердження списку членів/асоційованих членів гаражного кооперативу "Соколи" (том 1 а.с. 907); довідки №46/01-04 від 11.04.2013 року Гаражного кооперативу "Соколи" про право власності на гараж НОМЕР_2 ряд НОМЕР_3 (том 1 а.с. 96); витягу з угоди про надання послуг адвокатом від 11.04.2013 року (том 1 а.с. 98). Окрім вищенаведених документів представником відповідача надано суду копію договору оренди землі від 16.03.2006 року з додатками (том 1 а.с. 99-104), проте сам договір не був відображений в картці прийому заяви №2583479 від 25.05.2013 року серед документів, на підставі яких проводилися оскаржувані реєстраційні дії (том 1 а.с. 108).

Як підтверджується письмовими доказами, 31.05.2013 року в результаті розгляду заяви та доданих документів відповідачем прийнято рішення №2743393 про державну реєстрацію права власності форма власності: приватна, розмір частки: 1/1 на гараж, що розташований: АДРЕСА_1, гараж НОМЕР_2 за суб'єктом: ОСОБА_2, податковий номер НОМЕР_1 (том 1 а.с. 116), на підставі якого видано Свідоцтво про право власності, індексний номер та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності НОМЕР_5 від 31.05.2013 року (том 1 а.с. 115, 117-118).

Згідно із ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Одним із шляхів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-ІV від 01.07.2004 року, із змінами та доповненнями (надалі по тексту також - Закон №1952) державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону.

Частиною 3 статті 17 Закону №1952 передбачено, що документи, які встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно п. 26 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22.06.2011 року, в чинній на момент виникнення спірних правовідносин (надалі по тексту також - Порядок №703) для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Пунктом 27 Порядку №703 передбачений загальний перелік документів, що можуть підтверджувати виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 46 Порядку №703 передбачено, що для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 28, 29 і 31 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав, зокрема, документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку (крім випадків реконструкції квартири, житлового або нежитлового приміщення); витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (у разі, коли в документі, що посвідчує речове право на земельну ділянку, відсутні відомості про її кадастровий номер).

Враховуючи те, що гараж НОМЕР_2, державна реєстрація прав на який оскаржується є окремим об'єктом нерухомого майна, який встановлено безпосередньо на землі, а не розташовано в якійсь окремій будівлі чи споруді, про що свідчать виданий технічний паспорт, виключення щодо обов'язковості реєстрації речового права на земельну ділянку не стосується цього конкретного випадку.

Відтак, судом встановлено відсутність при проведенні оскаржуваної реєстрації документу, що посвідчує речове право заявника на земельну ділянку і витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (у разі, коли в документі, що посвідчує речове право на земельну ділянку, відсутні відомості про її кадастровий номер).

Поданий відповідачу договір оренди землі від 16.03.2006 року не містить відомостей про кадастровий номер земельної ділянки, та укладений строком на 1 (один) рік, а відтак на момент вчинення реєстрації права власності на гараж НОМЕР_2, НОМЕР_3 - втратив чинність.

Слід зазначити, що договір оренди землі від 16.03.2006 року не передбачав права забудови, а ні для гаражного кооперативу "Соколи", а ні для його членів. Згідно пункту 1.2 договору цільовим призначенням земельної ділянки визначено - обслуговування гаражів, і використання земельної ділянки виключно згідно її цільового призначення було одним з основних зобов'язань орендаря (підпункту 2.5.1), а згідно підпункту 2.5.2 договору, орендар також зобов'язувався додержуватися вимог законодавства та місцевих правил забудови населених пунктів.

Згідно п. 4 Порядку №703, у разі коли законодавством встановлено вимогу щодо прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація права власності на нього проводиться після прийняття такого об'єкта в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Аналогічна умова державної реєстрації міститься в абзаці 2 статті 5 Закону №1952.

З врахуванням наведених правових норм щодо обов'язковості прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, як передумови державної реєстрації права власності на нього, абзацом 5 пункту 46 того ж Порядку №703, визначено, що для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заявник, разом з іншими документами, подає органові державної реєстрації прав документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Згідно із статтею 32 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" №3038-VI від 17.02.2011 року, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, усі об'єкти будівництва поділяються на І, II, III, IV і V категорії складності. Категорія складності об'єкта будівництва визначається відповідно до державних будівельних норм та стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об'єкта будівництва.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Форма декларації про готовність об'єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України. Частиною другої цієї ж статті Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до IV і V категорій складності, здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено, при проведенні державної реєстрації відповідачу не подавалися документи, які б підтверджували факт введення гаражу НОМЕР_2 в експлуатацію. Суду не надано вказаних документів, чи будь-яких інших підтверджуючих документів про введення об'єкту в експлуатацію, в тому числі й згідно із законодавством, що діяло у 2006 році.

Згідно із Довідкою про право власності на гараж №46/01-04 від 11.04.2013 року, яка видана гаражним кооперативом "Соколи", гараж НОМЕР_2, АДРЕСА_1 дійсно належить ОСОБА_2 на праві власності та збудований в 2006 році. Додатком №1 до діючої нової редакції Статуту ГК "Соколи" станом на 17.03.2006 року складений список засновників кооперативу в кількості 55 чоловік, серед яких ОСОБА_2 не числився (том 1 а.с. 201). Згідно з Витягом із протоколу №7 від 31.03.2013 року про затвердження списку членів/асоційованих членів гаражного кооперативу "Соколи" - ОСОБА_2, вступив до кооперативу лише 31.03.2013 року.

Ваховуючи те, що будь-яка діяльність гаражного кооперативу відповідно до вимог чинного законодавства базується виключно на вступних та пайових внесках його учасників, з наведеного видно, що на момент будівництва третя особа - ОСОБА_2, не був учасником кооперативу, а став ним тільки через 7 (сім) років.

На підставі наявних у матеріалах справи документів встановлено, що до дати реєстрації права власності на гараж НОМЕР_2, якою є 31 травня 2013 року, жодних реєстраційний дій щодо оформлення права власності на гаража НОМЕР_2 не проводилося. А отже, гараж НОМЕР_2, НОМЕР_3 підлягав первинній державній реєстрації і на вказані правовідносини поширювалися вимоги пункту 46 Порядку №703.

Поряд з цим, відсутність на момент вчинення відповідачем спірних реєстраційних дій будь-яких документів, які б могли підтвердити наявність у третіх осіб речового права на земельну ділянку, додатково підтверджується постановою Львівського апеляційного господарського суду від НОМЕР_2 жовтня 2013 року в справі №909/538/13 (залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 31.03.2014 року), згідно з якою гаражному кооперативу "Соколи" відмовлено в укладенні додаткової угоди оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1, а також постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.02.2014 року в справі №909/837/13 (залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 31.04.2014 року), якою залишено в силі рішення господарського суду Івано-Франківської області, згідно з яким відмовлено в задоволенні позову гаражного кооперативу "Соколи" про визнання за гаражним кооперативом "Соколи" права на користування земельною ділянкою площею 6,2207 га для колективного гаражного будівництва, що знаходиться по АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 157-169).

Вказані обставини в силу вимог ч. 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України не доказуються при розгляді даної справи.

Таким чином, у зв'язку із відсутністю будь-яких документів, які б підтверджували введення в експлуатацію гаража НОМЕР_2 ряд АДРЕСА_1 відповідачем порушено вимоги пунктів 4 та 46 Порядку №703, у спосіб здійснення державної реєстрації прав на гараж НОМЕР_2, який не введений в експлуатацію у визначеному законом порядку.

Відносно доводів відповідача, які ґрунтуються на рекомендаціях, викладених в листі Державної реєстраційної служби України від 15.04.2013 року за №165/06-15-13 "Щодо видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна", слід зазначити наступне.

Згідно з вказаним листом, Державна реєстраційна служба України не звільняє заявника від обов'язку подати весь перелік документів, визначених пунктами 46 та 48 Порядку №703, в тому числі: документ який посвідчує речове право на земельну ділянку; документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту; документ, який підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси тощо.

За змістом абзацу 2 та 3 пункту 1 листа, виключення з цього правила може мати місце, коли об'єкти нерухомого майна, збудовані в результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, за умови, що на певну частину таких об'єктів до 01.01.2013 року оформлено та зареєстровано право власності. Лише в цьому випадку державна реєстрація могла б бути проведена на підставі вказаних відповідачем документів.

Таким чином, вказаним листом Державна реєстраційна служба України дає можливість застосування так званої "спрощеної процедури" за наявності двох умов: 1) об'єкт нерухомого майна повинен бути збудований у результаті діяльності відповідного кооперативу, в даному випадку - гаражного кооперативу "Соколи"; 2) на певну частину аналогічних об'єктів в тому ж кооперативі до 01.01.2013 року повинно бути оформлене та зареєстроване право власності в порядку, визначеному чинним законодавством.

Належних доказів будівництва спірного гаражу НОМЕР_2 як об'єкта нерухомого майна в результаті діяльності гаражного кооперативу "Соколи" в 2006 році чи в інший час, не представлено, крім того сама третя особа - гаражний кооператив "Соколи" в своїх запереченнях цю обставину спростовує, пояснюючи, що гараж НОМЕР_2 збудований самостійно ОСОБА_2 в 2006 році та внесений ним в пайовий фонд кооперативу, що свідчить про відсутність першої передумови для застосування "спрощеної процедури".

Що стосується другої умови для можливості застосування "спрощеної процедури" реєстрації, то встановлено та підтверджується даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що перші реєстраційні дії щодо реєстрації гаражів за адресою: гаражний кооператив "Соколи", м. Івано-Франківськ датовані 21.05.2013 року (том 1 а.с. 7-8), будь-якої іншої інформації чи доказів, які б ці обставини спростовували не представлено.

Крім цього, керуючись принципом законності слід зазначити, що вказаний лист не має ознак нормативно-правового акту, носить рекомендаційний характер та не може застосовуватися в супереч вимог Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22.06.2011 року (чинної на момент виникнення спірних правовідносин).

Будь-яких документів, які б підтверджували чи посвідчували час та спосіб придбання третьою особою - ОСОБА_2 об'єкту спірної реєстрації в гаражного кооперативу "Соколи" не представлено, а про їх існування не повідомлено.

Отже, одна з умов, яка визначена у листі Державної реєстраційної служби України від 15.04.2013 року за №165/06-15-13 не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи. Вказані ж документи ОСОБА_2 не представив державному реєстратору і в травні 2013 року.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів констатує, що відповідачем здійснено державну реєстрацію права власності на гараж НОМЕР_2, НОМЕР_3, в порушення вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-ІV від 01.07.2004 року та постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно" №703 від 22.06.2011 року, а саме: без належного документу, що посвідчує речове право на земельну ділянку; без документу, що відповідно до вимог законодавства, засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту.

Відтак, позов в частині визнання недійсним та скасування рішення за №2743393 від 31.05.2013 року про проведення державної реєстрації прав власності, є підставним та таким, що підлягає до задоволення (аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22.01.2015 року у справі №К/800/3082/15).

Відносно вимоги щодо зобов'язання відповідача забезпечити внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно відповідного запису про скасування державної реєстрації речових прав на гараж, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, гараж НОМЕР_2 за суб'єктом ОСОБА_2, слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог пункту 2.6 розділу ІІ наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно" №3502/5 від 12.12.2011 року, державний реєстратор, який провів державну реєстрацію прав, на підставі рішення суду про скасування державної реєстрації прав, що набрало законної сили, приймає рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав.

Отже, вказана вимога заявлена передчасно, так як обов'язковою умовою, прийняття реєстратором рішення про внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно, запису про скасування державної реєстрації, є наявність судового рішення про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили та звернення особи із таким рішенням. Оскільки, на час розгляду даної справи у позивача відсутнє таке рішення суду, а також, позивач не звертався із відповідною вимогою до відповідача, то колегія суддів констатує, що в цій частині заявлений адміністративний позов не підлягає до задоволення.

Таким чином, перевіривши дійсні обставини справи та додатково проаналізувавши зібрані документальні докази по матеріалах справи, колегія суддів прийшла до неспростовного переконання про те, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.200 КАС України, правильно встановив обставини справи, ухвалив законні та обґрунтовані судові рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, а тому підстав для їх скасування немає.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги гаражного кооперативу "Соколи", ОСОБА_2 та Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області - залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Р.М. Гулид

Судді: С.М. Кузьмич

В.З. Улицький

Повний текст ухвали виготовлено 12.10.2015 року