Справа № 813/4123/15
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 року № 813/4123/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Косів М.Б.

за участю:

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому з асіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання незаконною і скасування вимоги про сплату боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_2 звернулась до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області, в якому просить визнати незаконною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки), видану ДПІ в Личаківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області 27.02.2015 №Ф-185-23.

Позовні вимоги мотивує тим, що органом державної податкової служби не належно оформлена оскаржена вимога, а саме: у ній не вказано за який період виникла недоїмка та не надано розрахунку штрафних санкцій. З врахуванням наведеного стверджує про безпідставність винесення вимоги та просить суд таку вимогу скасувати.

В судове засідання представник позивача не зявився, 07.10.2015 через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач подав до суду заперечення на адміністративний позов, в якому проти позову заперечує, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову. Свої заперечення обґрунтовує тим, що оскільки ФОП ОСОБА_2 перебувала впродовж IV кварталу 2014 року на загальній системі оподаткування, тому за IV квартал 2014 проведено нарахування з єдиного внеску у розмірі 1267,95 грн.

В судовому засіданні представник відповідача протии позову заперечив з мотивів, вказаних в запереченнях, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд, заслухавши думку представника відповідача, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

27.02.2015 Державна податкова інспекція у Личаківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області виставила позивачу вимогу про сплату боргу № Ф-185-23 на суму 1267,95 грн, так як за позивачем рахується заборгованість по сплаті єдиного соціального внеску за IV квартал 2014 року.

Вказана вимога позивачем не була оскаржена до ГУ ДФС у Львівській області в адміністративному порядку, однак оскаржена в судовому порядку.

Платниками єдиного внеску відповідно до п. 4-5 частини першої ст. 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 № 2464-VI (надалі Закон № 2464-VI) є фізичні особи - підприємці та особи,'які проводять незалежну професійну діяльність.

Абзацом першим п. 2 частини першої ст. 7 цього Закону встановлено, що базою нарахування єдиного внеску для осіб, зазначених у п. 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та п. 5 частини першої ст. 4 Закону № 2464-VI, є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, шо підлягає обкладанню ПДФО. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно з абзацом другим п. 2 частини першої ст. 7 Закону № 2464-VI у разі якщо особами, зазначеними у п. 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та п. 5 частини першої ст. 4 вищевказаного Закону, не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такі платники мають право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої зазначеним Законом. При ньому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімальної о страхового внеску.

Отже, самостійне визначення бази нарахування єдиного внеску є виключно правом, а не обов'язком таких платників.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Недоїмкою згідно п. 6 ст. 1 Закону № 2464-VI вважається сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до п.11 ст.8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Протягом січня-грудня 2014 року розмір мінімальної зарплати становить 1218 грн., відповідно мінімальний страховий внесок становить 422.65 грн..

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_2 перебувала впродовж IV кварталу 2014 року на загальній системі оподаткування, тому податковим органом правомірно за IV квартал 2014 проведено нарахування з єдиного внеску у розмірі 1267,95 грн.

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку, що у ФОП ОСОБА_2 виникла недоїмка зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 1 267.95 та у встановлені терміни, не була сплачена у звязку з чим ДПІ у Личаківському районі м. Львова виставлено вимогу від 27.02.2015 року №Ф-632-25 та направлено ФОП ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Оцінюючи рішення відповідача на відповідність ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що воно було прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України; з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та неупереджено.

За таких обставин суд вважає, що вимоги є необґрунтованими, а у позові слід відмовити повністю.

Відповідно до п.3 ст. 4 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 р. № 3674-VІ (чинного на момент звернення до суду) під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Позивачем при поданні позову 04.08.2015 сплачено судовий збір у розмірі 253,60 грн. З огляду на встановлені вищевказаним Законом ставки судового збору та розмір мінімальної заробітної плати, недоплачена сума судового збору складає 1 573,40 грн. і підлягає стягненню з ФОП ОСОБА_2 до Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 128, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Державногог бюджету України 1 573 (одна тисяча пятсот сімдесят три) грн 40 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя Р.М. Брильовський

Повний текст постанови виготовлено 19.10.2015