Справа № 2а-5568/11/1470
Суддя: Желєзний І. В.
Дата ухвалення: 2011-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

08.11.2011 р. Справа № 2а-5568/11/1470

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Желєзного І.В. розглянувши в порядку порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомМиколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, вул. Нікольська, 46,Миколаїв,54001

доФізичної особи-підприємця ОСОБА_1, вул. Грушевського, 36/27,Первомайськ,Миколаївська область,55200

простягнення адміністративно-господарських санкцій та пені у сумі 5563 гривні 71 копійку,
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про стягнення з відповідача несплачених адміністративно-господарських санкцій за невиконання 4% нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2010 році в розмірі 5 266 грн. 67 коп. та пені за порушення терміну сплати санкції у розмірі 148 грн. 50 коп. на загальну суму 5415 грн. 19 коп., посилаючись на порушення підприємством ст.ст.19, 20 Закону України Про основи соціального захисту інвалідів в Україні.

Відповідач позов не визнав, зазначивши що відповідно до вимог ст.ст.18,19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 протягом 2010 року постійно і своєчасно надавались в Первомайський міськрайонний центр зайнятості звіти «Про наявність вакансій»за формою № 3-ПН з метою працевлаштувати інвалідів на вакантні місця та здійснювалась систематична робота спрямована на самостійне працевлаштування інвалідів.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд прийшов до висновку про безпідставність заявлених вимог, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні від 21.03.1991р. №875-ХІІ (надалі Закон №875-ХІІ) для всіх підприємств, установ і організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 4% від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи і організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою ст.19 Закону №875-ХІІ, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округляється до цілого значення.

Як вбачається із матеріалів справи середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу у відповідача у 2010 році складала 9 чоловік. Кількість працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог Закону №875-ХІІ 1 особа.

Згідно ч.3 ст.19 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, в тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Відповідно до ст.18 Закону №875-ХІІ забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій, чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобовязані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально - економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року №70 Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні затверджений Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування (надалі - Порядок). Згідно з вказаним Порядком інформація про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

Відповідно до п. 5 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1995 р. за № 314 (із змінами від 10 січня 2002р) (далі Положення), підприємства розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Пунктом 14 Положення визначено, що підприємства, зокрема, у межах доведеного нормативу створюють за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів; інформують державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів; розробляють і затверджують інструкцію про робоче місце інваліда.

Крім того, відповідно до п. 10 Положення працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Міністерства соціального захисту, місцевими радами, суспільними організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров'я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

Відповідно до п. З Положення робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представника МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування інваліда.

Наказом Державного комітету статистики від 6 липня 1998 р. № 244 затверджена форма статистичної звітності № 3-ПН Звіт про наявність вільних робочих місць (вакантних посад), яка подається підприємствами, установами та організаціями щомісячно на адресу державної служби зайнятості.

Отже, нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні на підприємця, що використовує найману працю покладено обовязок по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а не обовязок по виявленню і підбору інвалідів для працевлаштування. Такий обовязок покладено на органи працевлаштування, перелічені в ч.1 ст.18 Закону №875-ХІІ.

При розгляді справи встановлено, що відповідач своєчасно в 2010 році виділив робоче місце для працевлаштування інвалідів та систематично інформував Первомайський міськрайонний центр зайнятості про наявність робочих місць для працевлаштування інвалідів шляхом подання звітності згідно вимог законодавства надсилав (щомісячно надсилались звіти за формою №3-ПН), що позивачем не оспорюється та підтверджується листом Первомайського міськрайонного центру зайнятості.

Таким чином, відповідачем були виконані вимоги Закону щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, а саме: надсилались щомісячно звіти за формою №3-ПН до центру зайнятості, доводились до відома всіх зацікавлених осіб про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів.

Обовязок підприємця, що використовує найману працю щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обовязком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця.

За таких обставин суд вважає, що позивачем не надано доказів допущення субєктом господарювання будь-яких порушень чинного законодавства щодо виконання з боку відповідача нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 11, 70, 71, 86, 159-163, 167, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів в порядку ст. 186 КАС України.

Суддя І. В. Желєзний