Справа № 313/741/13-а
Суддя: Калабухова О. А.
Дата ухвалення: 2013-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 313/741/13-а
Провадження № 2-а/313/25/2013
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2013 року Веселівський районний суд

Запорізької області

В СКЛАДІ:

Головуючого судді: Калабухової О.А.

При секретарі: Бадюла В.А.

З участю:

Позивача: ОСОБА_1

Відповідача: ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань Веселівського районного суду, адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну постанови в справі про адміністративне правопорушення, суд -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до Веселівського районного суду Запорізької області з адміністративним позовом ОСОБА_2 про зміну постанови в справі про адміністративне правопорушення, в якому вказує наступне:

14.05.2013 року в.о. начальника ВДАІ Веселівського РВ УМВС України в Запорізькій області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_2 (надалі по тексту позову Відповідач) винесено постанову, в якій його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КпАІІ України, за порушення вимог п. 31.3.(б) Правил дорожнього руху України (надалі по тексту позовноії ПДР), затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. 00 коп.. Постанову винесено на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 13.04.2013 року складеного начальником ВДАІ Нижньосірогозького РВ УМВС України в Запорізькій області майором міліції ОСОБА_3 відповідно до якого позивач керував автомобілем НОМЕР_1, який не пройшов обовязковий технічний контроль. ОСОБА_1 вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена без урахування усіх суттєвих обставин. При винесенні оскаржуваної постанови відповідачем не враховувалися обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Відповідач не врахував, що він працює водієм в ТОВ «Ентузіаст» і на момент вчинення адміністративного правопорушення керував автомобілем виконуючи трудові обов'язки, а не з власної ініціативи. Проходження обов'язкового технічного контролю відносно керованого ним автомобіля не відноситься до його трудових обов'язків і від нього особисто не залежить, що на нього думку впливає на ступінь його особистої вини. У протоколі про адміністративне правопорушення та у постанові про накладення на останнього адміністративного стягнення його дії кваліфіковано вірно. Себе винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАІІ. визнавав і визнає повністю. Він протягом року до адміністративної відповідальності не притягався, суспільно шкідливі наслідки вчиненого діяння відсутні. У скоєнні правопорушення щиро кається. За таких обставин у відповідача були всі підстави для застосування вимог ст. 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Проте, відповідач при винесенні постанови про накладення на нього адміністративного стягнення вимоги ст. 22 КУпАІІ, а також Узагальнення практики Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України та Управління узагальнення судової практики Верховного Суду України щодо розгляду судами справ про адміністративні правопорушення залишив поза увагою. Можливість застосування ст. 22 КУпАП України відповідач взагалі не обговорював, а скористався його юридичною необізнаністю і наклав на останнього штраф у розмірі 425 грн. 00 коп. непомірно обтяжливий і поставив не тільки його, а й членів сім'ї позивача, у досить важке матеріальне становище. Таким чином, відповідачем при винесенні постанови не були дотримані норми процесуального права, призначення яких полягає в забезпеченні процедур, форм реалізації та захисту норм матеріального права і які завжди мають процедурний характер, так як адресовані насамперед суб'єктам, наділеним державно-владними повноваженнями щодо прийняття та застосування норм матеріального права.

У судовому засіданні позивач позов підтримує у повному обсязі та просить суд змінити постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР1 № 161078 від 14 травня 2013 року, винесену в.о. начальника ВДАІ Веселівського РВ УМВС України в Запорізькій області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_2, звільнивши ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 121 КУпАП України у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень 00 копійок, обмежившись усним зауваженням.

Відповідач у судовому засіданні пояснив, що постанова про адміністративне правопорушення винесена відповідно до норм чинного законодавства і є цілком законною. Проти позову заперечує.

Вислухавши пояснення сторін процесу, вивчивши всі матеріали, які додаються до справи, суд відмічає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП. постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленим цим Кодексом.

Надання особам права оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення є гарантією забезпечення додержання вимог законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення.

Пунктом другим частини першої ст. 18 КАС України визначено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Справа підсудна Веселівському районному суду Запорізької області, гак як, відповідно до ч. 2 ст. 19 КАС України, адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які стосуються інтересів конкретної особи, вирішуються адміністративними судами за місцем проживання (перебування, знаходження) позивача.

14.05.2013 року в.о. начальника ВДАІ Веселівського РВ УМВС України в Запорізькій області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_2 (надалі по тексту позову Відповідач) винесено постанову, серії АРІ № 161078, в якій позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КпАІІ України, за порушення вимог п. 31.3.(б) Правил дорожнього руху України (надалі по тексту позовної ПДР). затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. 00 коп. Постанову винесено на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 13.04.2013 року складеного начальником ВДАІ Нижньосірогозького РВ УМВС України в Запорізькій області майором міліції ОСОБА_3 відповідно до якого останній керував автомобілем НОМЕР_1 який не пройшов обовязків технічний контроль.

Статтею ст. 7 КУпАП передбачено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності та того, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 33 КпАП України, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно з п.4 ч.1 ст.293 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і може змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.22 КпАП України, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

При винесенні оскаржуваної постанови відповідачем не враховувалися обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Відповідач не врахував, що позивач працює водієм в ТОВ «Ентузіаст» і на момент вчинення адміністративного правопорушення керував автомобілем виконуючи трудові обов'язки а не з власної ініціативи. Проходження обов'язкового технічного контролю відносно керованого ним автомобіля не відноситься до його трудових обов'язків і від нього особисто не залежить, що впливає на ступінь його особистої вини.

У протоколі про адміністративне правопорушення та у постанові про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення дії останнього кваліфіковано: як щире каяття, протягом року до адміністративної відповідальності не притягувався, суспільно шкідливі наслідки вчиненого діяння відсутні. За таких обставин у відповідача були всі підстави для застосування вимог ст. 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка передбачає можливість звільнення від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення. У диспозиції статті зазначено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. Проте, відповідач при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення вимоги ст. 22 КУпАІІ, а також Узагальнення практики Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України та Управління узагальнення судової практики Верховного Суду України щодо розгляду судами справ про адміністративні правопорушення залишив поза увагою.

Таким чином, відповідачем при винесенні постанови не були дотримані норми процесуального права, призначення яких полягає в забезпеченні процедур, форм реалізації та захисту норм матеріального права і які завжди мають процедурний характер, так як адресовані насамперед суб'єктам, наділеним державно-владними повноваженнями щодо прийняття та застосування норм матеріального права.

Крім того, відповідач при винесенні постанови також грубо порушив права позивача, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 59 Конституції України, а саме: при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право надання правової допомоги особисто чи за дорученням. У роз'ясненнях, викладених у пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України ..Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" № 9 від 01.11.1996 року зазначено, що згідно зі ст. 62 Конституції обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також па доказах, одержаних незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь обвинуваченого.

Враховуючи вище викладене, суд вважає постанова підлягає задоволенню у повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача.

На підставі вище викладеного,керуючись ст. 59, 62 Конституції України, ст. 7, 22, 33, 121, 126, 268, 288, 293 КпАП України, ст. ст. 18, 19, 158-160, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну постанови в справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Змінити постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР1 № 161078 від 14 травня 2013 року, винесену в.о. начальника ВДАІ Веселівського РВ УМВС України в Запорізькій області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_2, звільнивши ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 121 КУпАП України у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень 00 копійок, обмежившись усним зауваженням.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 73 грн. 08 коп..

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного суду протягом 10 діб.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_4

03.06.2013