Справа № 804/20717/14
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 вересня 2015 рокусправа № 804/20717/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Лащенко Р.В.

за участю представників:

позивача: - ОСОБА_1 (дов. від 29.09.2015 р.)

відповідача: - ОСОБА_2 (дов. від 27.07.2015 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вінмаль»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року

у справі №804/20717/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вінмаль»

до Криворізької Центральної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вінмаль» звернулось до суду з позовом до Криворізької Центральної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 28.07.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що акт перевірки, що став підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, не містить обєктивних даних, які свідчать про нікчемність, недійсність або нереальність вчинених між позивачем та його контрагентом ТОВ «Праус» правочинів, оскільки всі висновки акту перевірки є лише припущеннями податкового органу. Позивач вказує, що реальність укладених з наведеним вище контрагентом правочинів підтверджено первинними документами, які відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Також, позивач зауважує, що право підприємства на формування податкового кредиту не залежить від податкового обліку (стану місцезнаходження) контрагентів та сплати ними податку до бюджету.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.12.2014 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано тим, що надані позивачем до матеріалів справи первинні документи не можуть бути прийняті ним у якості безумовного доказу фактичного виконання договору, укладеного між позивачем та його контрагентом, оскільки з досліджених у судовому засіданні матеріалів справи вбачається придбання позивачем товару у невстановлених осіб. Первинні документи, які надані позивачем, підтверджують факт отримання товару ТОВ «Вінмаль», проте з них неможливо встановити, що позивач отримав товар саме від ТОВ «Праус», отже позивачем неправомірно віднесено до складу податкового кредиту відповідні суми податку на додану вартість за рахунок договору, укладеного позивачем та його контрагентом.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем до суду першої інстанції надано всі первинні документи договори, акти, податкові та товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, які підтверджують факт постачання нафтопродуктів від ТОВ «Праус» до позивача, що у сукупності свідчить про правомірність формування позивачем податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Праус». Суд першої інстанції дійшов висновку про ненадання позивачем документів, які підтверджують поставку товару від ТОВ «Праус» до резервуару нафтобази ПАТ «Дніпронафтопродукт», проте вказаних документів немає та бути не може у позивача, зважаючи, що вони стосуються господарських відносин, що мали місце між ТОВ «Праус» та іншими підприємствами.

Представник позивача в судовому засіданні просить задовольнити апеляційну скаргу, скасувати постанову суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні просить залишити без змін постанову суду першої інстанції, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, відповідачем - Криворізькою Центральною ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області проведена позапланова документальна невиїзна перевірки ТОВ «Вінмаль» щодо документального підтвердження господарських взаємовідносин із ТОВ «Праус» за період з 01.04.2014 по 30.04.2014, в результаті чого складено акт від 10.07.2014 №847/22-01/37065110.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 44.1 ст. 44, ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.4, ст. 198 ПК України, ст. 1, п.2 ст. 3, ст. 4, п.6 ст.8, п.1 та п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність у Україні», п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, ст. 55-1 Господарського кодексу України, а саме: встановлено, що документально не підтверджено реальність здійснення господарських взаємовідносин між ТОВ «Праус» та позивачем за квітень 2014 року, внаслідок чого позивачем завищено податковий кредит по взаємовідносинам з ТОВ «Праус» на суму 812791,19 грн.

До таких висновків податковий орган дійшов з огляду на те, що первинні документи ТОВ «Вінмаль» не дають змоги встановити факт поставки нафтопродуктів саме ТОВ «Праус».

Податковим органом також використані дані акту №627/223/37276126 від 11.06.2014 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Праус» щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин їх реальності та повноти відображення в обліку за квітень 2014 року», яким не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із контрагентам, їх вид, обсяг, якість та розрахунки, а саме: встановлено відсутність об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення платником податків операцій постачальники - ТОВ «Праус» - покупці за квітень 2014 року. Господарські відносини не мали та не могли мати ніякого юридичного змісту. ТОВ "Праус" фактично не може здійснювати господарські операції через відсутність трудових ресурсів, майна, основних фондів, необхідних для здійснення відповідних операцій.

На підставі акту перевірки від 10.07.2014 №847/22-01/37065110 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 28.07.2014, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 1219186,79 грн., в тому числі за основним платежем 812791,19 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 406395,60 грн.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів не погоджується з судом першої інстанції про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що до податкового кредиту не відносяться суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Господарською операцією, згідно ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Також вказана вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов'язкова ознака господарської операції, кореспондується і з нормами Податкового кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем (Покупець) та ТОВ «Праус» (Постачальник) укладено договори поставки нафтопродуктів, а саме: №01/4 від 01.04.2014, №01/47 від 01.04.2014 , №08/2 від 08.04.2014, №11/5 від 11.04.2014, №17/2 від 17.04.2014, №17/4 від 17.04.2014, №22/33 від 22.04.2014, №22/4 від 22.04.2014.

За умовами наведених договорів Постачальник зобовязується передати у власність Покупцю, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити нафтопродукти, у подальшому товар, згідно умов договору.

Відповідно до додаткових угод, укладених до цих договорів, поставка товару (бензин автомобільний підвищеної якості А-95-ЄВРО виду ІІ класу D код товару згідно УКТЗЕД НОМЕР_1) здійснюється на умовах EXW (Резервуар нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів) у строк до 30.04.2014.

Згідно приписів п.5.1, 5.2 договорів поставки Покупець здійснює оплату за товар шляхом переведення грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 120 днів з дати підписання акту прийому-передачі товару або інших документів. Оплата товару здійснюється на підставі виставленого Постачальником рахунку або на інших умовах, передбачених діючим законодавством України.

Факт передачі нафтопродуктів від ТОВ «Праус» до позивача підтверджується актами приймання-передачі нафтопродуктів №00125 від 30.04.2014, №0012 від 30.04.2014, №0013 від 30.04.2014, №0014 від 30.04.2014, №00108 від 30.04.2014, №00111 від 30.04.2014, №00179 від 30.04.2014, №00225 від 30.04.2014.

До того ж, листами, що містяться в матеріалах справи, ТОВ «Праус» повідомляв Позивача про те, що придбані нафтопродукти зберігались у ПАТ «Дніпронафтопродукт».

Також з матеріалів справи вбачається, що позивачем укладено договір зберігання №0908/10-3 від 09.08.2010 з ВАТ «Дніпронафтопродукт» (Зберігач), згідно якому Зберігач зобовязується приймати та зберігати нафтопродукти та інші товарно-матеріальні цінності, які передаються Поклажедавцем і повернути їх Поклажедавцеві у схоронності за першою його вимогою. Факт надання вказаних послуг підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг від 30.04.2014.

Отже, за вищевказаними договорами ТОВ «Праус» постачав позивачу нафтопродукти, які знаходились в резервуарах на зберіганні у ПАТ «Дніпронафтопродукт» і залишались у момент поставки там же.

Виходячи з суті договірних взаємовідносин, що склались між позивачем та ТОВ «Праус», вбачається, що вони в повній мірі відповідають приписам ч.1 ст.712 ЦК України, яка не повязує поставку товару з обовязковим його транспортуванням.

За положеннями Цивільного кодексу України перевезення вантажу складають окремий вид правовідносин, окремий вид зобовязань, врегульованих відповідними нормами цього кодексу (глава 64 ЦК України).

В даному випадку ані у позивача, ані у його контрагента за договорами поставки ТОВ «Праус» не виникли обовязки перевезення обумовленого цими договорами товару, оскільки мав місце лише перехід права власності на певну кількість нафтопродуктів, що підтверджується також установленими взаємовідносинами позивача та ТОВ «Праус» із зберігачем нафтопродуктів.

Оплата придбаного товару підтверджується платіжними дорученнями №11558 від 30.05.2014 р., №11557 від 30.05.2014 р., №11556 від 30.05.2014 р., №11693 від 17.06.2014 р., №11696 від 17.06.2014 р., №11698 від 17.06.2014 р., №11700 від 17.06.2014 р., №11694 від 17.06.2014 р., №11699 від 17.06.2014 р., №11695 від 17.06.2014 р., №11697 від 17.06.2014.

По факту поставки нафтопродуктів ТОВ «Праус» надано позивачу податкові накладні: №15 від 30.04.2014 р. на загальну суму 639950,64 грн., в т. ч. ПДВ 106658,44 грн., №107 від 30.04.2014 р. на загальну суму 83622,42 грн., в т. ч. ПДВ 13937,07 грн., №110 від 30.04.2014 р. на загальну суму 189928,12 грн., в т. ч. ПДВ 31654,69 грн., №124 від 30.04.2014 р. на загальну суму 1237473,78 грн., в т. ч. ПДВ 206245,63 грн., №178 від 30.04.2014 р. на загальну суму 162371,28 грн., в т. ч. ПДВ 27061,88 грн., №222 від 30.04.2014 р. на загальну суму 432262,80 грн., в т. ч. ПДВ 72043,80 грн., №13 від 30.04.2014 р. на загальну суму 1035450,00 грн., в т. ч. ПДВ 172575,00 грн.

Податкові накладні, на підставі яких позивачем суми податку на додану вартість включені до складу податкового кредиту, складені ТОВ «Праус» у відповідності до вимог ст. 201 Податкового кодексу України,

Доказів порушень відображення вищевказаних господарських операцій з поставки нафтопродуктів в бухгалтерському та податковому обліку товариства матеріали справи не містять.

Подальша реалізація палива здійснювалась кінцевому споживачу, шляхом продажу нафтопродуктів через АЗС, які належать позивачу ТОВ «Вінмаль».

Перевезення придбаних позивачем нафтопродуктів здійснювалось згідно договору № 23 від 29.03.2012, укладеному між позивачем ТОВ «ТД «Кременчукнафтопродуктсервіс», про перевезення вантажів автомобільним транспортом, підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними.

Вказані операції з перевезення та реалізації отриманих позивачем нафтопродуктів є самостійними операціями, які знаходяться поза межами господарських відносин, що склались між позивачем та ТОВ «Праус», свідчать про використання придбаного товару у власній господарській діяльності позивача, отже не впливають на відображення в податковому обліку, а саме: включенню до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість в ціні придбаного у ТОВ «Праус» вказаного товару.

Посилання відповідача, з чим погодився суд першої інстанції, що подані позивачем документи не дають змоги встановити факт реальності господарських операцій поставки нафтопродуктів саме ТОВ «Праус», колегія суддів вважає помилковим.

Виходячи із змісту вказаних вище документів в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що вони містять всі обов'язкові реквізити, що передбачені ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в розумінні вказаного Закону є первинними, такими, що підтверджують здійснення відповідних господарських операцій з поставки товару ТОВ «Праус», а саме: фактичний рух активів та зміни у власному капіталі позивача.

На момент укладення та реалізації вказаних вище договорів ТОВ «Праус» мало зареєстровані у встановленому порядку установчі документи та цивільну дієздатність згідно з чинним законодавством, було зареєстровано як платник податку на додану вартість.

Отже позивачем надано всі необхідні документи, які підтверджують отримання позивачем товару від ТОВ «Праус» та його використання в господарській діяльності позивача, що є належним підтвердженням реальності проведених позивачем господарських операцій та формування витрат та податкового кредиту за операціями з вказаним контрагентом.

Законодавчо встановлені вимоги, необхідні для чинності правочину (ст.203 ЦК України), позивачем та його контрагентом дотримані. Також господарські зобовязання з поставки товару (нафтопродуктів) не містять ознак фіктивності (вчинених без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися відповідними правочинами), нікчемності, безтоварності як про те зазначає відповідач.

Податковим органом з цього приводу не враховано, що правочини, які вчинені без наміру створення правових наслідків, що обумовлені ними, визначаються законом як фіктивні (ст.234 ЦК України). Фіктивні правочини не віднесені законом до нікчемних, їх недійсність визнається тільки судом, а, як встановлено судом, доказів наявності відповідних судових рішень відповідачем суду не надано.

З матеріалів справи вбачається, що укладені позивачем з ТОВ «Праус» договори відповідають вимогам чинного законодавства України, мають своїм наслідком зміну у майновому стані учасників правочину, є економічно виправданими, а факт виконання господарських зобов'язань сторін підтверджується первинними та податковими документами.

Дії позивача та його контрагента вчинені на виконання умов вказаних вище договорів поставки, направленні саме на створення наслідків, які обумовлені правовою природою договорів таких видів. Фактична реалізація мети, з якою укладений вказані вище договори, настання правових наслідків, обумовлені цими договорами, підтверджено належним чином складеними первинними документами, зазначеними вище.

Взаємозвязок між фактичною поставкою товару та діями контрагента позивача підтверджений належним чином складеними документами, відповідачем в установленому порядку не спростований.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що наявність вищенаведених первинних документів в їх сукупності свідчить про рух активів позивача у процесі здійснення господарської операції, тобто про те, що мали місце реальні зміни майнового стану платника податків, які є обов'язковою ознакою господарської операції.

Колегія суддів вважає неправомірним посилання податкового органу на акт ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська №627/223/37276126 від 11.06.2014 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Праус» щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин їх реальності та повноти відображення в обліку за квітень 2014 року» з огляду на те, що акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання є лише документом, що фіксує факт неможливості проведення зустрічної звірки, і законодавством України не надано право органам ДПС в акті про неможливість проведення зустрічної звірки співставляти дані первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювались між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Відповідно до пункту 3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації №984 від 22.12.2010, результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт, а у разі відсутності порушень - довідка. Акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Згідно з п.6 Порядку №984 факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Отже, податковий орган може встановити наявність або відсутність порушень платником податків вимог податкового, валютного та іншого законодавства виключно за наслідками дослідження первинних документів такого платника податків, а відтак посилання податкового органу на акт стосовно іншого платника податків, яким встановлено порушення податкового законодавства, а також іншу інформацію щодо контрагента позивача, що не має правових наслідків, не може вважатись доказом у розумінні ст.69 КАС України.

До того ж, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2014 у справі №804/9005/14, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014 визнано протиправними дії ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська щодо проведення зустрічної звірки ТОВ «Праус», в результаті якої був складений акт № 627/223/37276126 від 11.06.2014 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ПРАУС» () щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин їх реальності та повноти відображення в обліку за квітень 2014 року». Отже наслідки проведеної такої зустрічної звірки ТОВ «Праус» не мають правового значення.

Таким чином, зазначені відповідачем обставини щодо контрагента позивача не є законодавчо встановленими підставами для позбавлення позивача права на визначення податкового кредиту з операцій поставки товару ТОВ «Праус».

Відповідачем в ході проведення перевірки позивача не наведені та не встановлені докази, які б свідчили про невідповідність господарських операцій з поставки товару меті та задачам діяльності платників податків, збитковості таких операції чи інші обставини, які окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність здійснених операцій, відсутність фактів поставки, а також про те, що реалізацію вказаних операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).

Виходячи з наведеного вище, колегія суддів вважає позовні вимоги обґрунтованими, оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає визнанню протиправними та скасуванню.

Неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм права, що призвело до неправильного вирішення спору, відповідно до ст.202 КАС України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вінмаль» задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року у справі № 804/20717/14 скасувати, прийняти нову постанову.

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.07.2014 №.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко