Справа № 681/1370/14-а
Суддя: Дідек М. Б.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 681/1370/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року Полонський районний суд Хмельницької області

в складі:

головуючої судді - Дідек М.Б.

при секретарі - Богданевич О.О.

з участю позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

представника відповідача - Поліщук Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Полонської районної державної адміністрації Хмельницької області про визнання дій протиправними, поновлення на роботі , стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та грошової компенсації на відкодувння моральної шкоди,

встановив:

13 липня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Полонської районної державної адміністрації Хмельницької області про визнання протиправними відмову голови Полонської райдержадміністрації у переведені на посаду державного адміністратора відділу з організації з надання адміністративних послуг та видачу документів дозвільного характеру апарату райдержадміністрації та незаконним і скасування розпорядження про звільнення з посади головного спеціаліста відділу житлового-комунального господарства та будівництва райдержадміністрації, поновлення на попередній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування зазначеного позивач з урахування доповнених та уточнених в судовому засіданні позовних вимог вказав, що згідно розпорядження голови Полонської райдержадміністрації № 54/2012 від 24 грудня 2012 року його було переведено на посаду головного спеціаліста відділу житлово-комунального господарства та будівництва Полонської райдержадміністрації.

23 травня 2014 року в письмовій формі був повідомлений про наступне вивільнення у зв'язку зі скорочення займаної ним посади і чисельності працівників та з метою продовження трудових відносин запропоновано ряд вакантних посад у тому числі,державного адміністратора відділу з організації надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру апарату райдержадміністрації.

21 липня 2014 року подав письмову заяву про згоду з метою продовження трудових відносин на посаду державного адміністратора відділу з організації надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру апарату райдержадміністрації.

Проте у задоволенні заяви було відмовлено з тих підстав, що своєчасно не дав згоду на переведення, не пройшов двохмісячного стажування та не перебував у резерві на відповідну посаду, а 23 липня 2014 року розпорядженням № 76/2014р-к голови Полонської райдержадміністрації був звільнений із займаної посади у зв'язку зі скорочення чисельності працівників.

Посилаючись на наведені обставини та вважаючи незаконними відмову про переведення його на вакантну посаду та звільнення із займаної ним посади позивач просив задовольнити його вимоги, у тому числі стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу а період 23.07.2014 року по 15.10.2015 року, а також грошову компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 1000грн.

Представник відповідача проти позову заперечувала, зіславшись на те, що у зв'язку зі скороченням займаної позивачем посади, останнього 23 травня 2014 року було повідомлено про наступне вивільнення та запропоновано ряд вакантних посад на які він з метою продовження трудових відносин міг бути переведений, однак своєї згоди на переведення на певну посаду або відмову від такого переведення своєї думки не висловив.

21 липня 2014 року позивачем була подана заява про згоду на переведення на посаду держаного адміністратора відділу з організації надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру апарату райдержадміністрації.

Поскільки заява була подана в останні дня закінчення двохмісячного строку, а посада на яку позивач погодився працевлаштуватись по своїй класифікації порівняно із займаної ним посади являлась вищого рівня і відносилась до шостої категорії та вимагала відповідну кваліфікацію, навики, знання та досвід і на її прийняття здійснювалось на конкурсній основі проходженням стажування і перебування в резерві, а також відповідно до встановленого порядку погодження, але із заявою про проходження стажування та зарахування в резерв на займану посаду позивач не звертався у переведенні на дану посаду йому було відмовлено, а розпорядженням від 23 липня 2014 року звільнено у зв'язку зі скороченням чисельності працівників.

Заслухавши доводи та заперечення сторін, перевіривши матеріали та дослідивши обставини справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 розпорядження голови Полонської райдержадміністрації від 30 серпня 2007 року був призначений на посаду заступника начальника управління агропромислового розвитку Полонської райдержадміністрації, а розпорядженням голови Полонської райдержадміністрації №54/2012 від 24 грудня 2012 року переведений на посаду головного спеціалісті відділу житлово-комунального господарства та будівництва райдержадміністрації.

На підставі постанови Кабінету міністрів України №91 від 25.03.2014 року «Деякі питання місцевих державних адміністрацій» розпорядження голови Хмельницької обласної державної адміністрації №146/2014-р від 24 квітня 2014 року «Про встановлення граничної чисельності працівників структурних підрозділів обласної держаної адміністрації, районних державних адміністрацій» і розпорядження голови Полонської районної державної адміністрації №39/2014-р «Про упорядкування структури районний державної адміністрації» скорочувалась посада головного спеціаліста житлового комунального господарства та будівництва Полонської районної державної адміністрації (п.п2.3,п.2).

23 травня 2014 року ОСОБА_1 повідомлено в письмовій формі про наступне вивільнення у зв'язку зі скороченням займаної ним посади та чисельності працівників та запропоновано з метою продовження трудових відносин ряд вакантних посад станом на 23 липня 2014 року, серед яких посада - держаного адміністратора відділу з організації надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру апарату райдержадміністрації.

21 липня 2014 року ОСОБА_1 подав заяву про згоду з метою продовження трудових відносин на посаду держаного адміністратора відділу з організації надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру апарату райдержадміністрації.

Однак у задоволенні заяви відповідач відмовив з підстав ненадання своєчасної позивачем згоди на переведення його на посаду держаного адміністратора відділу з організації надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру апарату райдержадміністрації відсутності відповідної кваліфікації, навиків, знань та досвіду, а також не проходження ним двохмісячного стажування і перебування в резерві на відповідну посаду.

23 липня 2014 року відповідачем прийнято розпорядження №76/2014-р/к про звільнення ОСОБА_1 відділу житлового - комунального господарства та будівництва Полонської районної державної адміністрації у зв'язку з скороченням чисельності працівників.

Проте така відмова відповідача у задоволенні заяви позивача та його звільнення є незаконною.

Однією із гарантій в забезпеченні права громадян на працю є передбачене у ст.5-1Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у неприйнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірванні власником або уповноваженим ним органом у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників.

Частина друга статті 40 КзпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у п.п.1,2,6ч.1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника на іншу роботу.

Згідно з ч.ч.1,3 статті 49-2КзпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередження про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації.

Виходячи із даних правових положень та роз'яснень викладених у п. 19, постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд приходить до висновку, що власник або уповноважений ним орган, одночасно з попередженням про звільненням у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, тобто вживає заходи для переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Порушення зазначеного порядку є достатньою підставою для поновлення працівника на роботі.

Така правова позиція Верховним судом України висловлена в подібних категорія справ, зокрема в постанові від 10.03.2015 року у справі №21-52-а15.

У справі встановлено, що позивачу 23 травня 2014 року, крім інших посад було запропоновано і посаду державного адміністратора відділу з організації надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру апарату райдержадміністрації на яку він погодився 21 липня 2014 року, згідно поданої ним заяви, а відтак виконав вимоги наведених вище правових положень та установлений двохмісячний строк скористався наданим йому правом на працю, вибравши при цьому одну із запропонованих посад відповідачем.

Доводи відповідача на відсутність у позивача відповідної кваліфікації, практичних навиків та досвіду, так вони є необґрунтованими.

З цього приводу суд зауважує, що не маючи відповідної кваліфікації, що слід розцінювати, як відсутність відповідних навиків чи знань в роботі відповідач не мав права пропонувати позивачеві відповідну посаду.

Що стосується згоди позивача про надання йому роботи вищої кваліфікації ніж та, що він виконував, то це питання повинно вирішуватися власником або уповноваженим ним органом відповідно до загальних положень про укомплектування кадрів і просування по службі.

Крім того, відповідач виходячи із часу оголошення конкурсу на займану посаду (11.09.2015 року) не був позбавлений права провести позивачу стажування на вказану посаду, гарантувавши останньому збереженню робочого місця в установі.

Не заслуговують на увагу і доводи відповідача, щодо тривалості ненадання згоди позивачем на запропоновану йому посаду, оскільки будь-якого застереження, щодо часу визначення з відповідною посадою повідомлення не містить, а вказано лише строк виведення посади позивача з штатного розпису.

Окрім того, на звороті повідомлення міститься лише підпис позивача про отримання примірника 23 травня 2014 року без зазначення строку вибору позивачем відповідної посади та надання згоди або відмову на її переведення.

Дані обставини в судовому засіданні не заперечувались і відповідачем.

Посилання останнього, що позивач тривалий час обіймав посаду державного службовця та знав порядок та тривалість вибору відповідної посади для подальшого переводу, а тому не було потреби письмово застерігати дане питання є необґрунтованими.

Наведені вище обставини дають суду підстави дійти висновку, що звільнення позивача проведено з порушенням установленого законом порядку, що свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених його прав.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник підлягає поновленню на попередній роботі органом, який розглядає який розглядає трудовий спір.

Таким чином аналіз вищезазначених правових норм у їх сукупності з положеннями ст.43 Конституції України ё, що за змістом ст.235 КЗпП України підлягає поновленню на попередній роботі внаслідок незаконного звільнення під яким слід розуміти, як звільнення без законної підстави так і звільнення з порушенням порядку установленого законом.

Частиною другою статті 235 КЗпП України встановлено,що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше аніж за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган,який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно надої відповідачем довідки середньомісячний заробіток позивача за два попередні місяці, що передували його звільненню становив 2236,56грн., а щоденний 109,10грн. Вимушений прогул становить 314днів. відповідно до цього стягненню підлягає середній заробіток в розмірі 34257,40грн.(314*109,10).

Оскільки заява про поновлення позивача на роботі розглядається більше одного року не з його вини,тому стягненню підлягає середній заробіток за весь період вимушеного прогулу - 314днів.

Відповідно до п.32 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержання допомоги по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав у цей час.

Згідно з довідкою Полонського районного центру зайнятості позивач ОСОБА_1 отримав в центрі зайнятості допомогу по безробіттю за період з серпня 2014 по серпень 2015 року в розмірі 17188,93грн.

З урахування наведеного розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, належний до вплати позивачу, становить різницю між середнім заробітком за весь час вимушеного прогулу та отриманою позивачем допомогою в центрі зайнятості, що дорівнює 17068грн.47коп.( 34257,40грн. -17188,93грн.)

Згідно зі ст.237-1КЗпПУ відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації його життя.

У справі встановлено, що позивач у зв'язку з незаконним звільненням звини відповідача втратив нормальні життєві зв'язки, більше року не працював та докладав багато зусиль для організації свого життя в цей період.

З огляду на ці обставини суд приходить до висновку про необхідність у вказаній позивачем сумі відшкодувати завдану моральну шкоду.

Відповідно до ст.94 КАС України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

постановив:

Позов задовольнити .

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Полонської районної державної адміністрації Хмельницької області від 23.07.2014 року №796/214-рк про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу житлово-комунального господарства та будівництва Полонської районної державної адміністрації Хмельницької області.

Поновити ОСОБА_1 на посаду головного спеціаліста відділу житлово-комунального господарства та будівництва Полонської районної державної адміністрації Хмельницької області з 23 липня 2014 року.

Стягнути з Полонської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 23 липня 2014 року по 15 жовтня 2015 року в розмірі 17068 (сімнадцять тисяч шістдесят вісім)грн.47 коп.за відрахуванням суми прибуткового податку та інших обов'язкових платежів та грошову компенсацію на відшкодування моральної шкоди в сумі 1000(одна тисяча)грн.

Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах розміру за один місяць 1137(одна тисяча сто тридцять сім)грн.89 коп. допустити до негайного виконання.

Стягнути Полонської районної державної адміністрації Хмельницької області на користь держави судовий збір в розмірі 974,40грн.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання повного тексту.

Суддя Дідек М.Б.