Справа № 813/732/13-а
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2015-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року Справа № 876/7118/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Обрізко І.М.

суддів Левицької Н.Г., Сапіги В.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Старосамбірської міжрайонної державної податкової інспекції Львівської області ДПС на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року по справі за позовом колективного малого підприємства «Граніт» до Старосамбірської міжрайонної державної податкової інспекції Львівської області ДПС про визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Колективне мале підприємство «Граніт» (надалі - КМП «Граніт») звернулося з адміністративним позовом до Старосамбірської міжрайонної державної податкової інспекції Львівської області ДПС (надалі - Старосамбірська МДПІ) про визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень-рішень .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що стаття 20 Податкового кодексу України не передбачає права органів державної податкової служби давати оцінку дійсності або недійсності господарських правочинів; відповідачем не надано доказів порушення конституційних прав чи свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконного володіння ним внаслідок укладання та виконання позивачем та ТОВ «Укроіл» правочинів; під час позапланової перевірки позивачем було надано всі документи, які підтверджували реальне настання наслідків, дані документи підписані та скріплені печатками сторін та мають всі реквізити, як того вимагає законодавство України.

Позовні вимоги про визнання протиправними дій посадових осіб відповідача відкликано під час розгляду справи.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року позовні вимоги задоволено частково. Скасовано податкові повідомлення-рішення Старосамбірської МДПІ № від 21.01.2013 року в частині визначення КМП «Граніт» грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 12936 грн. та № від 21.01.2013 року в частині визначення КМП «Граніт» грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 41930,75 грн.

Суд виходив з того, що позивачем оспорено визначені зобов'язання з податку на прибуток та ПДВ по операціях КМП «Граніт» з ТзОВ «Укріол». Реальність операцій на поставку нафтопродуктів підтверджено договором, видатковими, податковими та товарно - транспортними накладними, доказами оплати. Позивачем частково визнано і сплачено зобов'язання, тому позов підлягає до часткового задоволення.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, сторона відповідача подала апеляційну скаргу, з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи просить його скасувати та відмовити в частині задоволення позовних вимог.

Покликання маються на те, що Броварською ОДПІ на адресу Старосамбірської МДПІ надіслано акт невиїзної перевірки ТзОВ «Укроіл», оскільки вручити направлення та наказ було неможливо. Стан платника « 0». Одним із постачальників є ТзОВ «Альфа - Метал- Компані», а виходячи з акту його перевірки Броварською ОДПІ зроблено висновок про не підтвердження факту передачі товарів, а саме - підприємству - постачальнику не підтверджено податкові зобов'язання. Відтак, ТзОВ «Укроіл» порушено ч.5 ст.203, ч.1,2 ст. 215, ст.216 ЦК України. Невраховано лист ВАСУ від 02.06.2011 року № 742/11/13-11.

У разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (п.2 ч. 1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду даної справи.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що Старосамбірською МДПІ проведено позапланову виїзну перевірку КМП «Граніт» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 року по 30.09.2012 рік, за результатами якої складено акт № 1/22-00/20821822 від 04.01.2013 року.

На підставі акту перевірки Старосамбірською МДПІ винесено податкове повідомлення-рішення № від 21.01.2013 року, яким КМП «Граніт» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 14882 грн., з яких 11906 грн. зобов'язання за основним платежем, 2976 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями та податкове повідомлення-рішення № від 21.01.2013 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 43784,75 грн., з яких 35027,75 грн. основний платіж, 8757 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Відповідно до п.5.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» із змінами і доповненнями, валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.5.2.1 вищезазначеного закону, до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно з п. 1.7. ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до п. п. 7.2.3. п. 7.2. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Платники податку повинні зберігати податкові накладні протягом строку, передбаченого законодавством для зобов'язань із сплати податків.

Згідно з п. п. 7.2.6. п. 7.2. ст. 7 цього ж Закону податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Згідно з п. п. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 цього ж Закону податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. п. 7.4.4. п. 7.4. ст. 7 цього ж Закону якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Згідно з п. п. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 цього ж Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно з п. п. 7.5.1. п. 7.5. ст. 7 цього ж Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Покликання апелянта на порушення позивачем ст.ст. 203, 215, 228 Цивільного кодексу України до уваги не беруться, враховуючи наступне.

Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Згідно ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

В ході розгляду справи зазначені факти встановлено не було та апелянтом не було надано доказів на підтвердження недотримання сторонами в момент укладення договорів вимог, встановлених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, що є підставою для визнання правочинів недійсними.

Відповідно до ч. 3 ст. 228 ЦК України та ст. 207 ГК України доводити недійсність правочинів (господарських зобов'язань) органи державної податкової служби зобов'язані виключно у судовому порядку.

Виходячи зі змісту наведеної норми, саме на податкові органи покладається обов'язок надати достатні докази на обґрунтування висновків про порушення платником податків норм податкового законодавства, на підставі яких такому платникові визначено відповідні грошові зобов'язання.

Колегія суддів вважає за потрібне зазначити, що Старосамбірська МДПІ жодних позовів про визнання недійсними правочинів, укладених між позивачем та його контрагентом - ТзОВ «Укроіл» подано не було, а відтак такі є дійсними. Крім того, на підтвердження здійснення таких операції позивачем подано первинні документи, зокрема: копії договору поставки нафтопродуктів № НПДГ-19/Л від 01.04.2010 року, видаткових та податкових накладних, товарно-транспортних накладних, докази оплати.

Вказана позиція не суперечить висновку Верховного Суду України викладеному в судовому рішенні від 18.11.2014 року, що застосування наслідків недійсного правочину, які були укладені з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, передбачених частиною третьою ст. 228 ЦК України, мають застосовуватися до правочинів, недійсність яких встановлюється судом.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не складають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 195, 196 ч.4, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Старосамбірської міжрайонної державної податкової інспекції Львівської області ДПС залишити без задоволення, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року у справі № 813/732/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.М. Обрізко

Судді Н.Г. Левицька

В.П. Сапіга