Справа № 2а-326/10/0408
Суддя: Сільченко В. Є.
Дата ухвалення: 2010-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2а-326/10/0408
Провадження № б/н
П О С Т А Н О В А

іменем України

"01" липня 2010 р.

Суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_2 розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до посадової особи: старшого інспектора дорожньо-патрульної служби ДАІ БДПС - ОСОБА_4 про визнання протоколу та постанови в справі про адміністративне порушення недійсним

ВСТАНОВИВ:

Звернувшись до суду із вищеназваним позовом ОСОБА_3 посилається на ті обставини, що 10 березня 2010 року автомобіль НОМЕР_1 рухався в напрямі оптового ринку, розташованого по Нікопольському шосе м. Кривого Рогу. При виїзді на проїзну частину дороги ОСОБА_5 шосе на регульованому світлофорами «Т»-образному перехресті в районі Криворізького філіалу інституту народного господарства, ОСОБА_3І, впевнившись що на його полосі руху був включений зелений сигнал світлофору, - приступив к маневру повороту направо. ОСОБА_5 шосе має двосторонній рух. При здійснені маневру направо, полоса руху дороги Нікопольського шосе, на якій був позивач була вільною як від пішоходів, бажаючих перейти проїзжу частину дороги, так і від других транспортних засобів. Натомість на зустрічній полосі дороги, з пішохідної доріжки у момент, коли ОСОБА_3 здійснив поворот праворуч і в*їхав на свою, праву полосу руху , дівчина-пішохід, ступила з бордюру на зустрічну полосу руху, мабуть маючи намір перейти полосу зустрічного руху. При цьому ним для пішохода не було створеним ніяких перешкод у її русі, бо автомобіль фактично пересік напрям руху пішохода, що знаходився на зустрічній полосі руху і його автомобілем не було створено перешкоди для руху пішохода і не було створеним будь якої небезпеки для руху пішохода.

На відстані приблизно в 50 м від перехрестя знаходився мобільний пост ДАІ і ОСОБА_3 було зупинено ст.. ІДПС ДАІ БДПС ОСОБА_4, який звинуватив його у порушені правил проїзду перехрестя у зв'язку з ненаданням дороги пішоходу.

Посадова особа ДАІ - відповідач ОСОБА_4. на місці склав протокол про адміністративне порушення, а також надав постанову в справі про адміністративне правопорушення АЕ №162752 відповідно до якої ОСОБА_3 запропоновано сплатити штраф у розмірі 430 гривень, а у зв'язку з примусовим стягненням штрафу до 10.06.2010 року - його подвійний розмір, що складає 860,00 гривень.

З протоколом від 10.03.2010 року, встановлюю чого факт правопорушення, а також з постановою с праві про адміністративне правопорушення, відповіднодо якої його притягнуто до адміністративної відповідальності позивач не згоден з наступних мотивів:

1.п.16.2 Правил дорожнього руху встановлює: на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять поїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються в попутному напрямку. У протоколі про адміністративне правопорушення відсутні дані про пішохода, він не зміг отримати від пішохода її дані, бо у цей час слухав звинувачення посадової особи ДАІ, а коли був безапеляційно складеним протокол і постанова, від пішохода і слід пропав.

Ніякого технічного засобу фіксації правопорушення не було використаним. Відповідно до положень ст..69 Кодексу адміністративного судочинства України - доказами в адміністративному судочинстві є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Таким чином окрім особистої думки та незаконного звинувачення позивача у скоєні порушення Правил дорожнього руху, а саме п.16.2 носить бездоказовий характер. Свою думку про його звинувачення у скоєні порушення він висловив письмово у протоколі, де ним було зазначеним, що « з порушенням не згоден».

2.До адміністративного позову позивачем як доказ ситуації на перехресті додається фото таблиця, відповідно до якої вбачається що невстановлений пішохід намагався вийти на зустрічну полосу руху у місці де не встановлено знаку 5.35.1 та 5.35.2 «Пішохідний перехід» визначених Правилами дорожнього руху, а також відсутня дорожня розмітка 1.14.1, 1.14.2 «зебра» визначеної Правилами дорожнього руху.

В цьому зв'язку у розділі 4 Правил дорожнього руху «Обов'язки і права пішоходів» де відповідно до п.п.4.7 та 4.15 пішоходам заборонено переходити проїзжу частину дороги у невстановленому місці.

3.Норми розділу 18 Правил дорожнього руху не вимагають від водія обов'язкової зупинки навіть перед кожним перехідним переходом. Зупинитися водій зобов'язаний тільки в тому випадку, якщо пішоходу може бути створеним перешкода в переході, або небезпека.

4.Відповідно з п. 18.1 Правил дорожнього руху позивач дійсно при здійснені повороту направо та виїзду на проїзжу частину дороги ОСОБА_5 шосе зменшив до мінімуму швидкість руху(20 км/год) . Пішохід тільки ступив на проїзну частину дороги ОСОБА_5 шосе на полосу зустрічного руху і мій автомобіль в момент коли пішохід ступив на проїзжу частину фактично проїхав напрям руху невідомого пішоходу і в цьому зв'язку я не міг створити перешкоду у русі пішохода та небезпеки для нього. Окрім того невідомий пішохід переходив проїзжу частину в невстановленому для цього місці. Як вбачається з наданої до позовної заяви фото таблиці, - на вказаному «Т»- образному перехресті мається підземний перехід, але відсутня дорожня розмітка «Зебра» та дорожні знаки «Пішохідний перехід».

Саме ці обставини позивач намагався довести посадовій особі - відповідачу ОСОБА_4 але останній мабуть зажадав від нього других дій, крім моїх заперечень і безапеляційно приступив складати протокол про адміністративне правопорушення, без належного доказу, якими могли бути пояснення свідка- пішоходу, особу якої не було встановленим.

Таким чином відсутні будь які докази вчинення позивачем адміністративного просупку і звинувачення його у порушені п.16.2 ПДР Грунтується тільки на суб'єктивному бажані посадової особи - ст.. інспектора ДПС притягнути позивача до адміністративної відповідальності, чим збільшити свої показники в роботі, - а це є перевищенням службових обов'язків з корисних мотивів.

Позивач вважає, що протокол про адміністративне правопорушення та постанова № АЕ № 162752 по справі про адміністративне правопорушення від 10.03.2010 р.- прийнята з порушеннями його прав та чинного законодавства, є необгрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню.

Тому заявник звернувся до суду з заявою про скасування зазначеної постанови.

Заявник та субєкт оскарження до суду не зявилися просили слухати справу у письмовому провадженні.

З урахуванням пояснень, які були надані позивачем в ході розгляду справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду справи встановлено, що відносно заявника, посадовою особою - інспектором ІДПС ВДПС УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області Стасенк Денисом Володимировичем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений КпАП України винесено 10.03.2010 року постанову по справі про адміністративне правопорушення за ст. 122 ч.2 КУпАП, якою до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 430грн (а.с.10). Відповідачем при винесені постанови було встановлено, що ОСОБА_6, 10.03.2010 року, керуючи автомобілем «БМВ х5»д.р.н. АЕ 3883 СМ повертаючи праворуч з пр.. Метаоургів на ОСОБА_5 шосе не надав дорогу пішохідам які переходили проїзжу частину по пішохідному переходу.

Зазначена постанова перевірялась судом на предмет дотримання субєктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо.

Відповідно до вимог статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі не зявившись у судові засідання, на виконання вимог ст. 71 КАС України не надав суду доказів у підтвердження правомірності своїх дій.

Як вбачається із дослідженої судом постанови, позивачем вчинено правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП у зв'язку з не надання дорогипішохідам на пішохідному переході, всупереч вимогам п.16.2 ПДР України.

Стаття 7 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до вимог процесуального закону, докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, компетентними органами та в установленому порядку, а належними - якщо вони підтверджують факт даного адміністративного проступку.

Відповідачем, при розгляді справи не залучені свідки події та додаткові матеріалі підтверджуючі скоєння адміністративного правопорушення, чим були порушені права позивача ОСОБА_3

Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог державних стандартів України відео- та фотозйомку працівники ДАІ здійснюють приладами, які сертифіковані в Україні. Згідно до постанови, фіксація вищевказаного правопорушення проводилась за допомогою приладу "Сокіл" № 04033. -У відповідності до п. 13.2 Інструкції з діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС України (затверджено наказом МВС 13.11.2006 № 1111), до використання спеціальних засобів нагляду за дорожнім рухом допускаються лише співробітники, які вивчили інструкції та склали заліки з використання цих приладів. Тому при оцінці як законності, так і достовірності фіксації порушень ПДР необхідно мати відомості про цих співробітників. Не має доказів на підтвердження правомірності застосування саме цього технічного засобу при фіксації вказаного у постанові правопорушення. А саме: свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, та відомість про результати здачі заліків щодо знання вимог по правилам експлуатації та використання приладів вимірювання швидкості руху типу: «Сокол», «Беркут», «Радіс» на перший квартал 2010 року.

Не маючи змоги ознайомитись чи перевірити хоча б наявність вказаних документів, позивач має сумніви щодо законності та достовірності даних, які надав відповідач.

Ця обставина не спростована в судовому засіданні, а надана постанова (а.с.9) не дозволяє зробити іншого висновку. Із наданого документу не вбачається, де саме рухається легковий автомобіль, що свідчюь про безпідставність винесеної Відповідачем ОСОБА_7 від 10.03.2010 року.

Отже для винесення оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у відповідача не було підстав.

З огляду на обставини, викладені вище, суд визнає, що постанова від 10.03.2010 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесена незаконно та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 289 Кодексу про адміністративні правопорушення постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає оскарженню протягом 10 днів з моменту її винесення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Матеріали, додані до позовної заяви свідчать про те, що дії Відповідача чинились поза межами наданих йому повноважень та з численними порушеннями діючого в Україні законодавства.

За зазначених обставин справи постанова про адміністративне правопорушення, у зв"язку з недотриманням зазначених принципів правомірної адміністративної поведінки, підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 71, 86, 99, 100, 158-163 КАС України, ст.. ст.. 247, 288, 289, 293 КУпАП суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_3 до посадової особи: ІДПС БДПС УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про визнання протоколу та постанови по справ про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Визнати незаконними дії посадової особи - інспектора ДПС ДАІ БДПС УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області Стасенко Дениса Володимировича.

Скасувати ОСОБА_7 від 10.03.2010 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, винесену посадовою особою - інспектором ДПС ДАЇ БДПС УДАІ ГУМВС У країни в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності.

Провадження по справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення - закрити.

ОСОБА_7 може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Про апеляційне оскарження постанови суду спочатку подається заява. Обгрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду та апеляційна скарга подаються до апеляційного суду через районний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Апеляційна скарга на постанову подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апелягійне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

ОСОБА_7 набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після апеляційного розгляду справи.

Суддя: В. Є. Сільченко