Справа № 820/8436/15
Суддя: Самойлова В.В.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

15 жовтня 2015 р. № 820/8436/15

Харківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Самойлової В.В.

за участю секретаря судового засідання - Таранової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінвест 3000" до Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрінвест 3000" звернулось до належного суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати податкові повідомлення-рішення Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 04.06.2015 року №, №, №, №, прийняті відносно нього.

Позивач обґрунтовує свої вимоги наступним чином.

Так, він посилається на те, що при проведенні перевірки податковим органом та при оформленні її результатів мало місце не дотримання вимог податкового законодавства, висновки акту перевірки базуються на припущеннях і не підтверджуються об'єктивними даними, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням норм діючого законодавства України, що є підставою для їх скасування.

В судовому засіданні представники позивача за довіреністю ОСОБА_1В, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 проти позову заперечував, посилаючись на те, що під час проведення вказаної перевірки та складанню акту перевірки фахівці відповідного податкового органу діяли згідно до вимог чинного податкового законодавства, а прийняті за результатами перевірки рішення є законними, у зв'язку з тим, що у складеному за результатами перевірки акті були зафіксовані порушення вимог податкового законодавства, за що згідно до Податкового кодексу України позивачу були визначені відповідні податкові зобов'язання на підставі оскаржуваних рішень.

Заслухавши представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Встановлено, що фахівцями Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській була проведена документальна планова перевірка ТОВ "Укрінвест 3000" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2014 р., за результатами якої 13.05.2015 р. був складений акт за № 948/20-33-22-01-07/35971841, де були зафіксовані порушення вимог податкового законодавства, а саме:

- заниження податку на додану вартість в сумі 71 783 грн. за рахунок порушення п.198.1 п. 198.2 п.198.3 та п.198.6 ст.198, п.201.1. п. 201.6. п.201.7. п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, внаслідок неправомірного віднесення до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість на загальну суму 71783,00 грн.;

- заниження податку на прибуток в сумі 120 416 грн. за рахунок порушення п.138.2, ст. 138 п.п 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, внаслідок чого підприємством завищено витрати на суму понесених витрат;

- за порушення вимог закону №265 застосовані фінансові санкції, за невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку або його не зберігання, а саме 340 грн.;

- відповідно до п. 1 Указу №436, застосовані фінансові санкції у вигляді штрафу: за перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах - у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки за кожен день, а саме 90 522,49*2=181 044,98 грн.

За наслідками вказаного акту перевірки 04.06.2015 року відповідачем стосовно позивача були прийняті податкові повідомлення-рішення, а саме: №, №, №, №, згідно до яких йому були донараховані відповідні грошові зобов'язання.

Із зазначеними рішеннями суб'єкта владних повноважень суд не погоджується, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, де передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідач не надав належних доказів правомірності оскаржуваних рішень, оскільки, як вбачається з наявних письмових доказів факти вказаних порушень позивачем вимог податкового законодавства не знайшли свого підтвердження при судовому розгляді та спростовуються наступним.

При судовому розгляді встановлено, що позивач з метою стабілізації власної господарської діяльності, збільшення обсягів продажу та отримання додаткового прибутку уклав ряд правочинів про придбання послуг з передпродажної підготовці товару з наступними контрагентами:

- ТОВ "Епіцентр К" договір №263740 від 10.10.2011р., на виконання умов Договору, було надано послуги по організації просування товарів (торгової марки), про що складені акти приймання-передачі наданих послуг №Ком/01-0000600 від 24.01.2013 р. на суму 58090,00 грн., та №Ком/01-0001970 від 27.02.2013 р. на суму 14127,98 грн.

- ПАТ "Нова Лінія" договір №145140 від 20.06.2014 р., на виконання умов Договору, було надано відповідні послуги по організації просування товарів, про що складений акт приймання-передачі послуг №БУ-00008318 за вересень 2014 р. на суму 17121,72грн.

- ТОВ "Будмен" договір №1296 (у) від 06.06.2013 р. на виконання умов Договору, було надано послуги по передпродажної підготовці товарів, про що складені акти наданих послуг №6621 від 31.07.2013 р. на суму 254,02 грн., №7743 від 31.08.2013 р. на суму 347,72 грн., №8800 від 30.09.2013 р. на суму 420,31 грн., №100035 від 31.10.2013 р. на суму 385,46 грн., №11201 від 31.11.2013 р. на суму 381,89 грн., №785 від 31.01.2014 р. на суму 673,41 грн., №1667 від 28.02.2014 р. на суму 251,95 грн., №2338 від 31.03.2014 р. на суму 165,50 грн., №4503 від 31.05.2014 р. на суму 199,27 грн., №5431 від 30.09.2014 р. на суму 77,68 грн.

- ТОВ "Будмен Інтер" на виконання умов Договору, було надано послуги по передпродажної підготовці товарів, про що складені акти здачі наданих послуг №УМ-0001673 від 31.07.2013 р. на суму 142,52 грн., №УМ-0002009 від 31.08.2013 р. на суму 233,78 грн., №УМ-0002280 від 31.09.2013 р. на суму 184,40 грн., №УМ-0002597 від 31.10.2013 р. на суму 246,31 грн., №УМ-0002913 від 30.11.2013 р. на суму 319,15 грн., №УМ-0003250 від 31.12.2013 р. на суму 275,93 грн., №УМ-000175 від 31.01.2014 р. на суму 270,49 грн., №УМ-0000398 від 28.02.2014 р. на суму 217,78 грн., №УМ-0000631 від 31.03.2014 р. на суму 198,88 грн., №УМ-0001284 від 31.05.2014 р. на суму 249,41 грн., №УМ-0001603 від 30.06.2014 р. на суму 66,71 грн., №УМ-0001926 від 31.07.2014 р. на суму 34,45 грн.

Суть даних договорів полягає у тому, що дані підприємства, які мають сіть власних магазинів, зобов'язуються просувати товар, наданий їм ТОВ "Укрінвест 3000" на реалізацію по відповідним договорам. Дані договори позивачеві були необхідні для отримання можливості реалізувати за допомогою контрагентів як можна більше власного товару.

З доказів справи вбачається, що вказані вище підприємства зобов'язувалися розміщувати інформацію про товар, вигідно розміщувати його на полицях магазинів, друкувати інформацію про наш товар у рекламних проспектах у межах власних магазинів та інше. Завдяки таким послугам, збільшувалась кількість проданого позивачем товару, переданого на реалізацію вказаним контрагентам.

Таким чином, на підтвердження здійснення вищезазначених правочинів, ТОВ "Епіцентр К", ПАТ "Нова Лінія", ТОВ "Будмен" та ТОВ "Будмен Інтер" виписали податкові накладні, які повністю відповідають вимогам п. 201.1. ст. 201 Податкового Кодексу України. Суми ПДВ були включені ТОВ "Укрінвест 3000" до складу податкового кредиту.

Надані послуги були сплачені ТОВ "Укрінвест 3000" шляхом перераховування коштів по безготівковому рахунку, відповідно до платіжних доручень.

Також, враховуючи той факт, що у ТОВ "Укрінвест 3000" не має у власності складських приміщень, а підприємство здійснює господарську діяльність пов'язану з купівлею-продажем товару, при чому у великих обсягах, ТОВ "Укрінвест 3000" змушено було укласти договори зберігання майна.

Так, 10.01.2013 р. був укладений договір зберігання майна №П/НХ з СТГО "Південна залізниця", вартість послуг склала за 2013 р. - 190 594 грн., за 2014 р. - 89 191 грн.

03.01.2012 р. був укладений договір зберігання майна №1 з ФОП ОСОБА_3, вартість послуг склала за 2013 р. - 144 000 грн., за 2014 р. - 144 000 грн.

Усе майно позивачем на зберігання передавалося контрагентам шляхом оформлення актів приймання-передачі майна, в яких детальне зазначене яке саме майно, у якої кількості, якої вартості (залогова сума) було передано на зберігання, зазначені акти підписані як поклажодавцем (ТОВ "Укрінвест 3000") так і зберігачами.

На виконання умов договорів, сторонами щомісячно складались акти прийняття послуг, в яких зазначалася сума, яка підлягає сплаті за надані послуги зберігання.

Як свідчать докази справи, ТОВ "Укрінвест 3000" отримало від СТГО "Південна залізниця" податкові накладні, які повністю відповідають вимогам п. 201.1. ст. 201 Податкового Кодексу України, суми ПДВ були включені ТОВ "Укрінвест 3000" до складу податкового кредиту.

Грошові кошти за надані послуги зберігання були перераховані через розрахунковий рахунок підприємства, згідно платіжних доручень.

При судовому розгляді встановлено, що підставою для встановлення податковим органом вищевказаних порушень з боку позивача, є предбання послуг без підтверджуючих документів, а саме: в актах виконаних робіт не вказані, які саме роботи надані, в яких магазинах проводились ці дослідження та інші докази зв"язку з господарською діяльністю товариства та як саме збільшився попит не реалізовану продукцію, що на думку суду є безпідставним, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 134 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються зокрема із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з положеннями цього Кодексу. Пунктом 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 138.8. ст. 138 ПК України, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до п.п.139.1.9. п. 139.1 ст. 139 Податкового Кодексу України, не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Так, у п. 198.1 ст. 198. Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 визначено, - датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Також, відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При судовому розгляді встановлено, що укладені між позивачем та вищезазначеними контрагентами правочини є дійсними, виконаними сторонами в повному обсязі, без претензій та зауважень, ні ким не оскаржені та у судовому порядку не визнані не дійсними.

Виконання умов вищезазначених договорів підтверджується наданими до матеріалів справи первинними документами, бухгалтерської та податкової звітності, які виписані відповідно до п. 9.2. ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансової звітності в Україні" і п. 2.4. ст. 2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку".

Статтею 1 розділу 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" дається поняття первинного документу - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо-безпосередньо після її закінчення.

В даному випадку позивачем такі документи в повному обсязі були надані як до перевірки так і до суду. При цьому зауваження відповідної сторони до форми та змісту цих документів є необрунтованими, а тому суд критично відноситься до останнього. Таким чином, суд не має підстав піддавати сумніву реальність вчинення позивачем господарських операцій в періоді, що перевірявся.

Що стосується встановлених податковим органом порушень товариством вимог п. 1 Указу № 436, а саме: перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах, то суд зазначає наступне.

Так, відповідно п. 1 Указу Президента України № 436 від 12.06.1995 р. "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки", у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах - у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки за кожний день.

Однак, як встановлено судом, залишок готівки у касі підприємства на при кінці робочого дня, а саме: 10.10.2014 року не перевищив встановлений ним ліміт залишку готівки каси у розмірі 7864,41 грн.

Так, підприємство позивача при здійсненні розрахунків із фізичними та юридичними особами дотримувалось вимог Постанови Правління Національного банку України №637 "Про затвердження Положення про проведення касових операцій у національній валюті в Україні" від 15.12.2004 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 1.01.2015 р. №40/10320, згідно якого, оприбуткування готівки, це проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій;

Відповідно до п. 2.6 вказаної Постанови, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

Згідно п. 2.8 Постанови, підприємства можуть тримати в позаробочий час у своїх касах готівкову виручку (готівку) у межах, що не перевищують установлений ліміт каси. Готівкова виручка (готівка), що перевищує встановлений ліміт каси, обов'язково здається до банків для її зарахування на банківські рахунки. Відокремлені підрозділи підприємств - юридичних осіб можуть здавати готівкову виручку (готівку) безпосередньо до кас таких юридичних осіб або до будь-якого банку для її переказу і зарахування на банківські рахунки зазначених юридичних осіб.

Таким чином, отримані кошти від реалізації товару за день, були передані до основної каси підприємства, де вони оприбутковувались шляхом оформлення прибуткового касового ордеру. В наступному, сума коштів у розмірі 98286,90 грн., була здана 10.10.2014 р. з основної каси ТОВ "Укрінвест 3000" до банківського відділення, з оформленням видаткового касового ордеру та квитанції банку (зазначені копії документів надавались під час проведення перевірки та разом з запереченнями на акт).

Отже, факт передачі готівки з каси, саме: 10.10.2014 р. підтверджується прибутковими та видатковими ордерами + квитанцією банка про зарахування коштів.

Згідно з даними книги обліку касових операцій (сторінка №59 за 10.10.2014 р.) залишок готівки на кінець для у касі складає 50,00 грн. Факт вилучення кошів з каси та передання їх до банку також підтверджується звітом про службове вилучення 10.10.2014 р. суми 98336,90 грн., ордерами та квитанцією банку, таким чином, підприємством, відповідно до вимог Постанови №637 достовірно оприбутковані усі кошти, які надходили до каси.

Щодо помилкового роздрукування 10.10.2014 року реалізатором копії 2 звіту з сумою 98336,90 грн., що на думку суду не впливає на висновок про порушення позивачем зазначеного вище порушення закону, оскільки у той же день, 10.10.2014 року було проведено службове вилучення з каси суми 98336,90 грн., що підтверджується звітом. Таким чином, у касі підприємства не був перевищений ліміт готівки у касі на кінець робочого дня.

З приводу застосування штрафних санкцій за невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку або його не зберігання, то 2 звіт за 10.10.2014 року був роздрукований. Про що свідчить копія фіскального звітного чеку №0043 та що найшло відображення у акті перевірки на стор. 64.

А від так, суд не може погодитися, що оскаржувані рішення є законними та обгрунтованими.

Виходячи з приписів ст. 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 статті 9 КАСУ суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, в даному випадку відповідна сторона не дотримала вимоги закону про захист охороняємих прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому її оскаржувані рішення, як суб'єкта владних повноважень, є неправомірними, що дає суду підстави для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до вимог ст. 94 КАСУ позивачу підлягають поверненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 500,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 11, 94, 159, 160, 162 КАСУ, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 04.06.2015 року №, №, №, №, прийняті щодо товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінвест 3000".

Стягнути з Державного бюджету України (УДКСУ в Червонозаводському районі міста Харкова, код: 37999628, р/р 4011, МФО 851011) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінвест 3000" (61157, м. Харків, вул. Жовтневої революції, буд. 167, ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 500,00 (п'ятсот) грн.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 19.10.2015 року.

Суддя Самойлова В.В.