Справа № 824/2957/14-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/2957/14-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левицького В.К.;

за участю секретаря судового засідання Жураковської Ю.М.;

сторін:

представника позивача - ОСОБА_1

законного представника відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Чернівецького міського центру зайнятості

до ОСОБА_3

про відшкодування допомоги.

В С Т А Н О В И В:

Чернівецький міський центр зайнятості (далі - позивач) звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 (далі - відповідач) на користь Чернівецького міського центру зайнятості кошти в сумі 18593,32 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі заяви відповідача центром зайнятості 25.09.2013 р. було прийнято рішення про надання відповідачу статусу безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю.

За час перебування на обліку з 18.12.2013 р. по 07.08.2014 р. на розрахунковий рахунок відповідача перераховано допомогу по безробіттю у сумі 18593,32 грн., які підлягають поверненню. Станом на 06.10.2014 р. допомога по безробіттю відповідачем не сплачені, чим завдано збитків державі в особі Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття на суму 18593,32 грн.

Оскільки заборгованість в добровільному порядку відповідачем не сплачена, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення вказаної заборгованості в судовому порядку.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в Ченівецькому психіатричному неврологічному диспансері та впродовж 2013-2014 р.р. лікувався в Чернівецькій обласній психіатричній лікарні.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 04.03.2015 р. у справі призначено амбулаторну судово-психіатричну експертизу, якою на вирішення перед керівником експертної комісії були винесені наступні питання:

- чи страждає ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований та проживаючий за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) яким-небудь психічним захворюванням ? Якщо страждає, то чи може він, у звязку з цим захворюванням, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними?

- чи може ОСОБА_3, в силу психічного стану здоров'я особисто брати участь у розгляді даної адміністративної справи?

- чи міг ОСОБА_3 за своїм психічним станом усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними при укладенні 18.12.2013 р. договору доручення № 07373 з товариством з обмеженою відповідальністю "ІЗІ КРЕДИТ", а також усвідомлювати фактичне значення своїх дій та їх наслідків?

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №270 від 27.05.2015 р., ОСОБА_3 на даний час страждає хронічним психічним захворюванням у формі деменції (недоумства) внаслідок органічного ураження ЦНС з рідкими судомними нападами, дисфоріями, сутінковими розладами свідомості. За своїм психічним станом на даний час ОСОБА_3 не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

При укладанні 18.12.2013 р. договору доручення №07373 з товариством з обмеженою відповідальністю "ІЗІ КРЕДИТ" ОСОБА_3 теж виявляв ознаки хронічного психічного захворювання у формі деменції (недоумства) внаслідок органічного ураження ЦНС (ЧМТ забій головного мозку, перелом склепіння черепа, радіаційне ураження ЦНС) з рідкими судомними нападами, дисфоріями, сутінковими розладами свідомості. За своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а відтак усвідомлювати фактичне значення своїх дій та їх наслідків.

За своїм психічним станом в силу наявного у нього хронічного психічного захворювання ОСОБА_3 не може особисто брати участь у розгляді даної адміністративної справи.

З урахуванням висновку судово-психіатричного експерта №270 від 27.05.2015 р., ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 22.09.2015 р. залучено до участі у справі як законного представника відповідача ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у м. Чернівці ради.

Законний представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити у задоволені позову.

Під час розгляду справи судом допитано як свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з питань перебування ОСОБА_3 на обліку в Чернівецькому міському центрі зайнятості як безробітного, а ОСОБА_7 - з питання укладення та виконання відповідачем умов договору доручення.

Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі судом встановлено наступне.

25.09.2013 р. ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований та проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) звернувся до Чернівецького міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні (Т. 1 а.с. 6-10, 87, 94).

Цього ж дня, 25.09.2013 р. відповідач подав до Чернівецького міського центру зайнятості заяву, в якій просив зареєструвати його як безробітного відповідно до Закону України Про зайнятість населення та призначити виплату допомогу по безробіттю у розмірі, передбаченому Законом України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття. В заяві також вказував на те, що в даний час не зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсію не отримує та не має інших доходів (Т.1 а.с. 11).

За відсутності підходящої роботи, 25.09.2013 р. Чернівецьким міським центром зайнятості видано наказ № НТ 130925, яким відповідачу надано статус безробітного ( Т.1 а.с. 16).

Згідно поданих відповідачем до центру зайнятості даних вбачається, що з останнього місця роботи він був звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України (розірвання трудового договору за ініціативою власника або уповноваженого органу у звязку із реорганізацією).

Враховуючи вказану обставину та керуючись п. 1, 3, 4 ст. 22, ст. 23 Законом України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, п. 2.1 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, 02.10.2013 р. Чернівецьким міським центром зайнятості видано наказ № НТ 131002 про призначення відповідачу допомоги по безробіттю в період з 02.10.2013 р. по 26.09.2014 р. ( Т.1 а.с. 16).

У звязку з неприбуттям відповідача 27.11.21013 р. в призначений час на черговий прийом до спеціаліста з працевлаштування, наказом Чернівецького міського центру зайнятості від 28.11.2013 р. № НТ 131128 було скорочено виплату допомоги по безробіттю на 15 календарних днів з 27.11.2013 р. по 11.12.2013 р. (Т. 1 а.с. 16).

Як вбачається із додатку 1 до Персональної картки Відвідування особою територіального органу та отримання послуг, 11.12.2013 р. відповідач відвідав центр зайнятості та надав пояснення з приводу невідвідування центру зайнятості 27.11.2013 р. і докази, які підтверджують поважні причини неможливості прибуття, зокрема довідку про перебування на лікуванні в Комунальній медичній установі Чернівецька психіатрична лікарня з 05.11.2013 р. по 10.12.2013 р. ( Т.1 а.с. 6-7, 62, 63).

На підставі наведеного, наказом Чернівецького міського центру зайнятості № НТ 131211 від 11.12.2013 р. визнано недійсним прийняте рішення (наказ) від 28.11.2013 р. № НТ 131128 про скорочення виплати допомоги по безробіттю (Т. 1 а.с. 16).

Внаслідок обміну інформацією між Державною службою зайнятості, Державною податковою службою України та Пенсійним фондом України щодо розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітному ОСОБА_3, працівниками центру зайнятості встановлено, що відповідач під час перебування на обліку в центрі зайнятості знаходився у цивільно-правових відносинах з ТОВ ІЗІ КРЕДИТ та отримував винагороду за виконану роботу (Т. 1 а.с. 58, 60, 61).

У звязку з отриманням вказаної інформації, Чернівецьким міським центром зайнятості проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України Про зайнятість населення, результати якого оформлено актом № 243 від 03.09.2014 р. В акті зафіксовано, що ОСОБА_3 під час перебування на обліку в Чернівецькому міському центрі зайнятості з 25.09.2013 р. по 03.09.2014 р. приховав факт віднесення його до категорії зайнятого населення, а саме надання послуг за договором доручення № 07343 від 18.12.2013 р. ТОВ ІЗІ КРЕДИТ. За результатами перевірки позивачем зроблено висновки про те, що в результаті проведеного розслідування страхового випадку встановлено факт подання недостовірних даних громадянином ОСОБА_3 під час перебування на обліку в Чернівецькому центрі зайнятості як безробітного (Т. 1 а.с. 13-14).

Із змістом акту ознайомлено відповідача, який надав письмові пояснення, що дані зазначені в акті для нього новина. Ніяких процедур, вказаних в акті, він не створював.

На підставі висновків акту розслідування, 03.09.2014 р. Чернівецьким міським центром зайнятості видано наказ № 372 Про відшкодування виплаченого матеріального забезпечення безробітним ОСОБА_3Н., яким визначено вжити необхідні заходи щодо повернення коштів безробітним ОСОБА_3 в сумі 18593,32 грн. ( Т. 1 а.с. 15).

03.09.2014 р. позивач прийняв наказ № НТ 140903 про припинення виплати допомоги по безробіттю з 18.12.2013 р. у зв'язку з призначенням виплати безробітному на підставі документів, що містять неправдиві відомості відповідно до п.п. 8 п.1 ст. 31 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття ( Т. 1 а.с. 16).

03.09.2014 р. позивач прийняв рішення (наказ) № НТ 140903 про припинення реєстрації відповідача як безробітного, у звязку з встановленням факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання йому статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття відповідно до абзацу 19 п.п. 1 п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу № 198 від 20.03.2013 р. (Т. 1 а.с. 16).

Цим же рішенням (наказом) № НТ 140903 від 03.09.2014 р. позивач вирішив повернути (стягнути) з ОСОБА_3 кошти у сумі 18593,32 грн. за період з 18.12.2013 р. по 03.09.2014 р. у встановленому порядку відповідно до п. 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності ( Т. 1 а.с. 16).

Чернівецький міський центр зайнятості направив відповідачу претензію від 04.09.2014 р. №25-13/4877 про повернення виплаченої допомоги по безробіттю на загальну суму 18593,32 грн., яку останній отримав наручно 04.09.2014 р. ( Т. 1 а.с. 5).

У звязку з неповерненням відповідачем коштів у сумі 18593,32 грн., позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Правові, економічні та організаційні основи зайнятості населення України і його соціально захисту від безробіття визначає Закон України Про зайнятість населення від 05.07.2012 № 5067-VI (далі Закон № 5067-VI, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 4 цього Закону до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Законодавством України можуть передбачатися й інші категорії зайнятого населення.

Безробітним, в свою чергу, визнається особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи (п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 5067-VI).

Спеціальним законом, що визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття є Закон України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття від 02.03.2000 р. № 1533-III (далі Закон № 1533-III, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (ст. 1 Закону № 1533-III).

Згідно зі ст. 6 цього Закону право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги мають застраховані особи. Одним із видів матеріального забезпечення на випадок безробіття згідно із ч. 1 ст. 7 Закону № 1533-III є допомога по безробіттю.

За правилами ч. 2 та 3 ст. 36 Закону № 1533-III, яка визначає права, обов'язки та відповідальність застрахованих осіб, такі особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до п.п. 1 п. 5.5. п. 5 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 р. № 307, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.2000 р. за № 915/5136 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами).

Абзацами 1, 2, 3, 4 п.п. 1 п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 р. № 198 встановлено, що центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного, в т.ч. з дня початку зайнятості особи: працевлаштування за наймом на умовах трудового договору (контракту); укладення цивільно-правового договору щодо виконання робіт (надання послуг); забезпечення роботою самостійно; зайняття іншим видом діяльності згідно із статтею 4 Закону України Про зайнятість населення.

Крім того, абзацами 19 та 20 п.п. 1 п. 37 Порядку № 198 передбачено, що центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного у разі встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, що мав місце протягом періоду реєстрації; встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг), зайняття іншим видом діяльності згідно із статтею 4 Закону України Про зайнятість населення.

Аналіз наведених норм свідчить, що сума виплаченого забезпечення стягується із застрахованої особи з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг, у разі умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними.

До обставин, які впливають на умови виплати застрахованій особі матеріального забезпечення та надання соціальних послуг законодавцем віднесено зокрема працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами), встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, що мав місце протягом періоду реєстрації тощо.

Під цивільно-правовими угодами необхідно розуміти угоду між фізичною особою (фізичними особами) і іншою фізичною особою (фізичними особами) або юридичною особою(юридичними особами), або між юридичною особою (юридичними особами) і іншою юридичною особою (юридичними особами), яка направлена на виникнення, зміну або припинення цивільних правовідносин.

Судовим розглядом встановлено, що 18.12.2013 р. ОСОБА_3 (повірений) уклав договір доручення № 07373 з ТОВ ІЗІ КРЕДИТ (далі - довіритель), на умовах якого зобовязувався за винагороду від імені і за дорученням довірителя виконати юридичні дії, перелік яких зазначено в Додатку 1 до цього договору терміном на один рік (Т.1 а.с. 18-19, 19 на звороті - 20).

Розділом 2 цього договору передбачено, що виконання робіт у поточному місяці засвідчується актом виконаних робіт, який підписується Сторонами щомісячно. Акт виконаних робіт підписується Сторонами лише в разі наявності фактично виконаних Повіреним дій в даному місяці; відповідно, в разі відсутності дій повіреного за даним договором протягом місяця, Акт виконаних робіт Сторонами не підписується.

Повірений повинен в день здійснення юридичних дій за даним договором доставляти зібрану інформацію в філію товариства з обмеженою відповідальністю ІЗІ КРЕДИТ № 19. Повірений має право на винагороду за виконання дій за даним Договором доручення відповідно до розділу 3 даного Договору.

Згідно п. 2.3 та 2.4 Розділу 2 Договору доручення довіритель зобов'язувався видати Повіреному довіреність на вчинення дій, передбачених договором доручення, протягом трьох робочих днів після його підписання. Оплата винагороди за даним договором сплачується лише в разі фактичного виконання доручення, яке підтверджується підписанням Акту виконаних робіт у відповідності до умов даного Договору.

Відповідно п. 3.1 Розділу 3 Договору доручення, за виконання своїх обов'язків за цим договором довіритель щомісячно сплачує повіреному винагороду відповідно до акту виконаних робіт. Розмір цієї винагороди визначений п. 3.2. та п. 3.3. Винагорода, визначена п. 3.2 та п. 3.3. сплачується за вирахуванням податків та зборів, визначених чинним законодавством України не пізніше 10 числа наступного місяця, в безготівковій формі на картковий рахунок або через систему грошових переказів.

Залежно від зібраних сум за місяць, повірений отримує винагороду за наступною схемою, в т.ч. від зібраної суми за місяць від 0,00 грн. до 5200,00 грн. винагорода складає 0,00 грн.

В той же час п. 3.3 цього розділу договору доручення встановлено, що сума додаткової винагороди нараховується довірителем повіреному у відсотках від різниці зібраної суми нижньої межі діапазону, в який вираховується на основі наступної схеми, в т.ч. 10% від зібраної суми від 0,00 грн. до 52000,00 грн.

Згідно додатку до договору доручення від 18.12.2013 р., який є невідємною частиною Договору доручення, ОСОБА_3 зобовязувався:

- організовувати та проводити заходи зі стягнення проблемної заборгованості споживачів, що є клієнтами товариства, а саме: сприяти виконанню планових показників по зниженню рівня споживчої заборгованості; здійснювати переговори зі споживачами по телефону, щоб домовитись про погашення заборгованості; за потреби відвідувати споживачів за їх місцем роботи та проживання; збирати та підготовлювати дані, необхідні для аналізу та моніторингу простроченої заборгованості; вміти мотивувати споживачів до погашення заборгованості; вміти застосовувати індивідуальний підхід до споживача, в залежності від причини затримки виплати.

- заносити отриману інформацію в базу даних товариства протягом 24 годин з дня її отримання;

- щоденно звітувати перед керівником Філії та керівником відділу продажів Філії;

- взаємодіяти з кредитними інспекторами, менеджерами з надання кредитів, адміністраторами, завідувачами сектору адміністративної роботи, що працюють у товаристві;

- суворого дотримуватися усних та письмових вказівок товариства тощо.

Згідно інформації наданої до суду ТОВ ІЗІ КРЕДИТ вбачається, що товариством був укладений договір доручення №07343 від 18.12.2014 р. з ОСОБА_3, згідно з яким відповідач за винагороду зобовязувався надати товариству послуги, як кредитний консультант філії № 19 в м. Чернівці, вул. Кобилиця Лукяна, буд.10 Б. Пізніше, 12.07.2014 р. договір з ОСОБА_3 було розірвано на підставі п. 6.3. Договору.

Також ТОВ ІЗІ КРЕДИТ повідомлено, що довіреність на вчинення дій від імені ТОВ ІЗІ КРЕДИТ ОСОБА_3 не отримував (Т.1 а.с. 91).

Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частина 1 ст. 205 ЦК України передбачає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 1003 ЦК України в договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

При цьому згідно із ч. 1 ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Суд зазначає, що за своєю правовою природою договір укладений між відповідачем та ТОВ ІЗІ КРЕДИТ є договором доручення. Взаємовідносини між повіреним та довірителем регулюються главою 68 ЦК України.

Частиною 1 ст. 1000 ЦК України передбачено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 1007 ЦК України довіритель (в даному випадку ТОВ ІЗІ КРЕДИТ) зобов'язаний видати повіреному (в даному випадку відповідачу) довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення.

Аналіз зазначених вище норми дає підстави вважати, що повірений вважається не уповноваженим вчиняти дії, передбачені договором, за відсутності в нього довіреності.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач звертався до ТОВ ІЗІ КРЕДИТ з вимогою про видачу відповідної довіреності, а також відсутні докази того, що ТОВ ІЗІ КРЕДИТ видав відповідачу довіреність на вчинення юридичних дій та в подальшому схвалив дії відповідача щодо організації та проведення комплексу заходів зі стягнення проблемної заборгованості споживачів.

Згідно довідки про доходи виданої ТОВ ІЗІ КРЕДИТ, на підставі договору доручення ОСОБА_3 нараховано дохід за грудень 2013 р. та червень 2014 р. на загальну суму 44,50 грн., в т.ч. за грудень 2013 р. на суму 19,50 грн., за січень 2014 р. на суму 15,00 грн., за лютий 2014 р. на суму 10,00 грн.

Допитом керівника філії № 19 ТОВ ІЗІ КРЕДИТ ОСОБА_7 (Яковець - до одруження) ОСОБА_8 встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі договору доручення жодної роботи з клієнтами ОСОБА_3 не проводив, відтак акти виконаних робіт не складались. Доручення ТОВ "ІЗІ КРЕДИТ" відповідачу на вчинення юридичних дій щодо організації та проведення комплексу заходів зі стягнення проблемної заборгованості споживачів на підставі договору доручення не видавалося.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 270 ОСОБА_3 на даний час страждає хронічним психічним захворюванням у формі деменції (недоумства) внаслідок органічного ураження ЦНС з рідкими судомними нападами, дисфоріями, сутінковими розладами свідомості. За своїм психічним станом на даний час ОСОБА_3 не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

При укладанні 18.12.2013 р. договору доручення №07373 з товариством з обмеженою відповідальністю "ІЗІ КРЕДИТ" ОСОБА_3 теж виявляв ознаки хронічного психічного захворювання у формі деменції (недоумства) внаслідок органічного ураження ЦНС (ЧМТ забій головного мозку, перелом склепіння черепа, радіаційне ураження ЦНС) з рідкими судомними нападами, дисфоріями, сутінковими розладами свідомості. За своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а відтак усвідомлювати фактичне значення своїх дій та їх наслідків.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 КАС України висновок експерта для суду не є обовязковим, однак незгода суду з ним повинна бути вмотивована в постанові або ухвалі.

На підставі викладено, суд приходить до висновок, що відсутні підстави для задоволенню позову, оскільки судовим розглядом не встановлено факту надання ОСОБА_3 недостовірних даних під час перебування на обліку, факту виконання ним діяльності, повязаної з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності.

Крім того, під час укладання договору доручення ОСОБА_3 за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а відтак, усвідомлювати фактичне значення своїх дій та їх наслідків.

Відповідно до ст. 2 Закону № 5067-VI безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

Пунктами 1 та 8 ч. 1 ст. 31 Закону № 1533-ІІІ передбачено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного, призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості.

Як вбачається з наказу № НТ 140903 від 03.09.2014 р., Чернівецький міський центр зайнятості припинив відповідачу виплату допомоги по безробіттю у звязку з призначенням виплати безробітному на підставі документів, що містять неправдиві відомості.

Однак, судом встановлено, що призначення виплати безробітному ОСОБА_3 було проведено на підставі наданих відповідачем достовірних даних.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону № 1533-ІІІ застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 36 Закону № 1533-ІІІ визначено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно ч. 1 ст. 1186 ЦК України шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується.

У даному випадку, на думку суду, відсутні ознаки умисного невиконання відповідачем своїх обов'язків щодо повідомлення позивача про обставини, що впливають на умови виплати йому забезпечення, а також зловживання ними, оскільки під час укладення договору та на дату розгляду справи в суді за своїм психічним станом відповідач не міг усвідомлювати значення свої дій та керувати ними, а відтак, усвідомлювати фактичне значення своїх дій та їх наслідків, що підтверджується висновком судово-психіатричної експертизи.

Згідно п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України та ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Під час судового розгляду справи позивач не довів, що відповідач умисно не виконав своїх обов'язків щодо повідомлення центру зайнятості про обставини, що впливають на умови виплати йому забезпечення та зловживав ними.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 129 Конституції України, ст. ст. 2, 70-72, 86, 94, 158, 160 - 167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Порядок та строки набрання постановою законної сили та оскарження.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 254 КАС України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова, згідно ст. 186 КАС України, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та підписано судом 19 жовтня 2015 р.

Суддя В.К. Левицький