Справа № 2-а-4656/10
Суддя: Дзюба М. В.
Дата ухвалення: 2010-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа№2 а-4656/10
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2010 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Дзюба М.В.,

при секретарі Петрухіной Т.Л.

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до УДАІ УМВС України в Запорізькій області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати винесену відносно нього постанову АР №179249 від 25.01.2010 року про притягнення до відповідальності за ст. 122 ч.І КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень. В обгрунтування посилався на те, що правопорушення він не скоював, належних доказів скоєння правопорушення не має, кому належить вимірювана інспектором ДПП швидкість, встановити не можливо, на його вимогу не було пред'явлено документів на підтвердження того, що прилад вимірювання швидкості сертифікований та пройшов відповідну повірку.

Позивач до суду не з'явився, просив суд розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, в судове засідання не з'явився, письмових заперечень проти позову та доказів в обґрунтування правомірності дій суб'єкта оскарження та витребуваних судом документів не надав. Згідно п. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача -суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причину неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими та задовольняє позов з наступних підстав.

Згідно ст. 18 ч. 1 п. 1 КАС України місцевим загальним судам як

адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до

адміністративної відповідальності.

Постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії (п. З Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року).

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. З ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Як слід з роз'яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 11.06.2004 № 11 „Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення ", судця при розгляді справи про адміністративне правопорушення має своєчасно, всебічно, повно й об'єктивно з'ясувати обставини справи і вирішити її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Постановою АР №179249 від 25.10.2010 року на ОСОБА_1 за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.І КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень. Тою ж постановою його визнано винним в тому, що він 25.10.2010 року, о 01 годині 15 хвилин, рухався зі швидкістю 82 км/год, чим перевищив встановлену швидкість руху більш ніж на 20 км та порушив вимоги п.12.4 ПДР України. При цьому конкретного місця вчинення правопорушення в постанові не зазначено.

Відповідно до ч.1,2,4 ст.71 КАС України кожна сторона має довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, окрім випадків, встановлених ст..72 цього кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень обов'язок по доведенню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. Суб'єкт владних повноважень зобов'язаний надати суду всі наявні в нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази по справі.

На підставі ст..138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення проти них, або які мають інше значення для вирішення справи та які належить встановити при винесенні судового рішення по справі. Для встановлення цих обставин в судовому засіданні заслуховуються пояснення осіб, які приймають участь у справі, пояснення свідків, досліджуються письмові та речові докази, в тому числі носії інформації із записаною на них інформацією, висновки експертів.

Як встановлено судом, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення інспектору ДПС було відомо про невизнання позивачем факту скоєння ним правопорушення, свою незгоду він викладав в протоколі про адміністративне правопорушення, однак інспектор не вжив жодних заходів щодо збору доказів на підтвердження наявності вини в діях позивача, не залучив свідків тощо. Не надав відповідач і суду доказів того, що конкретний прилад вимірювання швидкості, який застосувався інспектором для фіксування порушення, сертифікований в Україні, пройшов відповідну повірку, термін дії якої не сплив, та правомірно використовувався інспектором.

Відповідно до ст. 71 ч. 2 КАС України, обов'язок доказування правомірності своїх дій в даному випадку покладено на відповідача, однак відповідач не довів перед судом правомірності своїх дій та взагалі на письмову вимогу суду не надав матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

За таких умов суд приходить до висновку про те, що в діях позивача не має складу правопорушення, у якому визнано винним зазначеною постановою, у зв'язку з чим постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.І КУпАП підлягає скасуванню із подальшим закриттям провадження по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10, 11, 70, 71, 161-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову АР №179249 від 25.10.2010 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.І Кодексу України про адміністративні правопорушення та провадження по справі закрити.

Постанова є остаточною, набуває чинності з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Дзюба М.В.