Справа № 815/3354/15
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/3354/15

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федусик А.Г.,

суддів - Шевчук О.А. та Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 червня 2015 року по справі за адміністративним позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Виробничо-комерційної фірми "Юна-сервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі Фонд) звернулось до суду з адміністративним позовом до Виробничо-комерційної фірми "Юна-сервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів у 2014 році у розмірі 47225,28 грн..

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 23 червня 2015 року у задоволення позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить оскаржувану постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Фондом було складено розрахунок заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2014 рік відносно відповідача, у якому встановлено, що відповідно до фактичної кількості робочих місць у 2014 році норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становив 11 робочих місць, а середньооблікова кількість штатних працівників за вказаний звітний період, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, складала 9 осіб.

Вказаний висновок позивачем було зроблено у зв'язку із тим, що на підприємстві у 2014 році працювало 12 інвалідів, однак 7 з них працювали не повний рік. З цих підстав, шляхом підсумування середньооблікової чисельності працівників за рік, у пункті 3 розрахунку позивач прийшов до висновку, що кількість робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайнятих інвалідами, становить 2 місця. Розрахована позивачем сума адміністративно-господарських санкцій складає 46208,88 грн. - середньорічна заробітна плата штатного працівника на підприємстві за два робочих місця, а також за порушення встановлених законодавством термінів сплати зазначених адміністративно - господарських санкцій ТОВ нарахована пеня у розмірі 1016,40грн..

Несплата ТОВ адміністративно-господарських санкцій та пені за порушення встановлених термінів сплати вказаних санкцій і стало підставою для звернення Фонду до суду.

Вирішуючи спірне питання та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем виконані всі обов'язки, покладені на нього ст.18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", а тому відповідно відсутні правові підстави для нарахування адміністративно-господарських санкцій та стягнення пені

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає його правильним з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі Закон) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості одного робочого місця.

З матеріалів справи вбачається, що 25 лютого 2015 року відповідачем було складено звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік за формою №10-ПІ та надано до Фонду, згідно якого середньооблікова чисельність штатних працівників ТОВ у 2014 році склала 270 працівників. Кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях повинна бути 11 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до діючого законодавства встановлена інвалідність складала 12 осіб.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.3 ст.19 Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 Закону.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Таким чином, наведеною нормою визначено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування здійснюється двома шляхами: безпосереднє звернення інваліда до підприємства (роботодавця) або звернення інваліда до державної служби зайнятості (з подальшим його направленням на підприємство, на якому є відповідні вакансії).

При цьому, ч.3 ст.18 Закону чітко визначені обов'язки підприємства, що використовує найману працю: виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів; надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для працевлаштування інвалідів; звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Так, судом встановлено, що відповідач у 2014 році інформував державну службу зайнятості про наявність робочих місць для працевлаштування інвалідів, що підтверджується наявними в матеріалах справи звітами форми №3-ПН від 15 січня 2014 року, 19 лютого 2014 року, 14 березня 2014 року, 16 квітня 2014 року, 16 травня 2014 року, 18 червня 2014 року, 22 липня 2014 року, 13 серпня 2014 року, 16 жовтня 2014 року, 13 листопада 2014 року, 23 грудня 2014 року "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" на посаду касир торгового залу та продавці-консультанти.

Також, судом встановлено, що листом від 15 травня 2015 року №1855/19/02 Одеський міський центр зайнятості інформував Фонд про те, що ТОВ у 2014 році подавала звітність за формою №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" щодо наявності вакансій та про те, що на підприємство направлялася 1 особа, яка відмовилися від працевлаштування.

Враховуючи вищенаведене, а також приймаючи до уваги, що відповідачем виконано всі вимоги, передбачені Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" стосовно створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, тобто вжито усіх залежних від нього заходів з метою дотримання визначених законом нормативів, колегія суддів вважає, що підстави для застосування до ТОВ адміністративно-господарських санкцій відсутні.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що обов'язок підприємства по створенню робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для їх працевлаштування.

Тому, враховуючи все наведене, колегія суддів надходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та надана правова оцінка.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Колегія суддів не може погодитися з посиланням апелянта на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому що всі процесуальні норми, передбачені адміністративним судочинством були виконані без порушень прав кожної сторони при розгляді справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 червня 2015 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.Г. Федусик
Суддя: Суддя: Л.Є. Зуєва О.А. Шевчук