Справа № 810/4186/15
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року 810/4186/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області, державного реєстратора прав на нерухоме майно державної реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції Київської області ОСОБА_2, державного реєстратора реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції Київської області, державного реєстратора прав на нерухоме майно державної реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції Київської області ОСОБА_2, державного реєстратора реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції ОСОБА_3, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно державної реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції Київської області від 07 серпня 2015р. за №23508038 про відмову у державній реєстрації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за наслідком розгляду заяви про державну реєстрацію права власності на обєкт нерухомості за ОСОБА_1, поданою на підставі довіреності ОСОБА_4, державним реєстратором ОСОБА_2 було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації права власності від 07 серпня 2015р. за № 23508038, у звязку з тим, що із заявою звернулась неналежна особа. Позивач вважає, що довіреність за реєстровим номером 3873 від 20 червня 2013р., якою ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_4 бути її представником в органах державної влади, в усіх установах та організаціях при вирішенні будь-яких питань, надавала необхідні та достатні повноваження для звернення останнього до державної реєстраційної із заявою про державну реєстрацію права власності за нею. За таких обставин, позивач вважає, що рішення державного реєстратора є протиправним, прийнятим з порушенням норм діючого законодавства України, а тому просила позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву з проханням розглянути справу у порядку письмового провадження. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Державний реєстратор державної реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції Київської області ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Свою правову позицію виклав у письмових запереченнях, зі змісту яких вбачається, що позовні вимоги не визнає, з тих підстав, що приймаючи рішення про відмову у задоволенні заяви про державну реєстрацію права власності, він жодним чином не позбавив можливості позивача здійснити або реалізувати свої права. Вважає, що діяв у рамках чинного законодавства України, у звязку з чим просив у задоволенні позову відмовити.

Предстаники іншіх сторін у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин, розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні в разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши надані докази, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 04 серпня 2015р. ОСОБА_4, який діяв на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_1, було подано заяву про державну реєстрацію прав власності та їх обтяжень.

До заяви було додано рішення Оболонского районного суду м. Києва від 17 грудня 2014р. по справі №756/16459/13-ц, довіреність від 20 червня 2013р, видану ОСОБА_1 на імя ОСОБА_4, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5., та інші документи на підтвердження права власності на земельну ділянку.

За наслідком розгляду вищевказаної заяви, 07 серпня 2015р. державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_2 Головного територіального управління юстиції Київської області було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації права власності за № 23508038, з тих підстав, що із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулась неналежна особа.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а також їх обтяжень, врегульовано Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01 липня 2004р. за №1952-IV (далі - Закон №1952-IV) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою КМУ від 17 жовтня 2013р. за №868.

Державний реєстр прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, яка містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Статтею 3 Закону №1952-IV встановлено, що державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Частинами 3 та 5 цієї ж статті передбачено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно статті 4 Закону №1952-IV, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, у тому числі: право власності на нерухоме майно.

Приписами пункту 1 частини 1 статті 8 Закону №1952-IV визначено, що державну реєстрацію прав та їх обтяжень проводить орган державної реєстрації прав.

Державний реєстратор, зокрема, приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; відкриває і закриває розділи державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи (пункти 2, 3 частинами 2статті 9 Закону №1952-IV).

Порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень визначено статтею 15 Закону №1952-IV, відповідно до якої, державна реєстрація прав та їх обтяжень включає такі етапи: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Статтею 16 Закону №1952-IV визначено порядок подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Так, відповідно до вказаної норми права, заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку. Державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Під час подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі фізична особа повинна пред'явити документ, що посвідчує її особу, а у разі подання заяви представником фізичної чи юридичної особи - також документ, що підтверджує його повноваження діяти від імені таких осіб.

Пунктом 15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17 жовтня 2013 р. За №868 встановлено, що під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями.

Згідно пункту 20 Порядку, за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

У силу положень частин 1 статті 24 Закону №1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у тому числі, якщо: із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно ст. 244 Цивільного кодексу України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватись за довіреністю. Довіреність є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Стаття 245 ЦК України передбачає, що форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятись правочин.

З довіреності від 20 червня 2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, що була подана державному реєстратору для проведення реєстраційної дії, вбачається, що остання видана ОСОБА_1 на імя ОСОБА_4, якою він уповноважений бути представником позивача в державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності при вирішенні будь-яких питань, що її стосуватимуться, а також бути її представником та вести справи в усіх судах будь-якого виду судочинства. Для цього представнику надається право: подавати до вищезазначених органів та установ заяви, довідки та документи, передавати справу в третейській суд, знайомитись з матеріалами справи, робити з них копії отримувати витяги та копії рішень і інших документів, що є матеріалах справи, та ін. Зазначена довіреність видана без права передовіри строком на три роки, і дійсна до 20 червня 2016 року.

Таким чином, із вказаної довіреності вбачається, що ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії, пов'язані із захистом її прав в усіх державних установах і організаціях.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 у спірних правовідносинах діяв в інтересах ОСОБА_1, на підставі належно оформленої довіреності від 20 червня 2013р., яка надавала йому право виступати стороною у зносинах з державними органами влади, в тому числі держаною реєстраційною службою.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено суду в повному обсязі правомірність прийнятого рішення.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що державним реєстратором прав на нерухоме майно державної реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції Київської області ОСОБА_2 протиправно винесено рішення від 07 серпня 2015р. за №23508038 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, у зв'язку з чим воно підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 71, 72, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно державної реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції Київської області від 07 серпня 2015р. за №23508038 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Василенко Г.Ю.