Справа № 8742/11/2070
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2011-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

29 серпня 2011 р. № 2-а- 8742/11/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Чалого І.С.,

при секретарі судового засідання Елоян Ж.Г.,

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Репролайн" до Державної податкової інспекції в Червонозаводському районі м. Харкова; 3-я особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Побутелектротехніка" про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 07.07.2011 р.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що висновки податкового органу про вчинення ним порушень є помилковими, не доведеними належними доказами і спростовуються первинними документами підприємства.

Відповідач, Державна податкова інспекція у Червонозаводському районі м. Харкова, проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що акт перевірки позивача складений у встановленому законом порядку, а його висновки цілком ґрунтуються на висновках акту перевірки третьої особи, яка раніше була проведена фахівцем ДПІ у Київському районі м. Харкова. Актом перевірки позивача встановлені порушення ч. 1 ст. 203, ст 215, п.1 ст. 216, ст. 228 Цивільного Кодексу України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів по придбанню товарів, робіт, послуг за квітень 2010 року січень 2011 року та відсутність обєктів, які підпадають під визначення ст. ст. 3, 4, 7 Закону України «Про податок на додану вартість»та ст. ст. 185, 188, 198 Податкового Кодексу України, а саме в частині недійсності податкового кредиту в сумі 87 606,00 грн, за що у відповідності до Податкового кодексу України спірним податковим повідомленням рішенням позивачу були визначені відповідні грошові зобовязання (податок на додану вартість та штраф).

Представник третьої особи, ТОВ «Побутелектротехніка», в судове засідання не зявився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, подав письмові пояснення по справі разом із копіями документів, які просив залучити до матеріалів справи та заявив письмове клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

В письмових поясненнях третя особа зазначила, що повністю погоджується з вимогами адміністративного позову і просила суд його задовольнити.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова було проведено перевірку позивача, за результатами якої було складено акт від 22.06.2011 за № 2698/233/35587063 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Репролайн»з питань виявленої недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях з податку на додану вартість за квітень 2010 року січень 2011 року.

В акті перевірки зазначається, що позивач перебуває на обліку в ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова, є зареєстрованим платником ПДВ, декларував податкові зобовязання внаслідок здійснення ним операцій з виготовлення фотоформ, які позивач реалізує на митній території України (стор. 1,2,5 акту перевірки). Від ТОВ «Побутелектротехніка»(третя особа по справі) за період, охоплений перевіркою, були придбані товарно-матеріальні цінності для подальшого використання у власній господарській діяльності, виготовлення фотоформ та їх реалізації (стор. 5 акту), за рахунок чого, на підставі отриманих від третьої особи податкових накладних, позивач сформував податковий кредит в загальній сумі 87605,68 грн, що відповідає даним Автоматизованої системи співставлення розшифровок податкових зобовязань та податкового кредиту (стор. 6-7 акту).

З приводу правильності оформлення податкових накладних, первинних документів, наявності в них всіх обовязкових реквізитів в акті перевірки та у запереченнях проти позову відповідач зауважень не висловив.

Натомість, в акті перевірки фахівці відповідача посилаються на те, що ДПІ у Київському районі м. Харкова було проведено невиїзну документальну позапланову перевірку третьої особи з питань визначення податку на прибуток та податку на додану вартість за період 01.04.10 31.01.11, про що складено акт від 08.03.2011 за № 717/23-5/24136939. Актом перевірки ДПІ у Київському районі було констатовано неможливість реального здійснення фінансово-господарських операцій третьою особою та нікчемність всіх укладених нею угод як таких, що порушують публічний порядок.

Внаслідок цього, а також з урахуванням надання позивачем на письмовий запит №9367/10 від 17.05.2011 лише видаткових та податкових накладних та договору, які, на думку авторів акту, не є документами, що підтверджують право на податковий кредит, в акті зроблено висновок про безпідставне завищення позивачем податкового кредиту в загальній сумі 87606 грн.

За наслідками перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 07.07.11, яким позивачу визначено зобовязання з ПДВ в сумі 87 606,00 грн. та штраф в сумі 18 452,75 грн.

Відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не надав належних доказів правомірності висновків акту перевірки та винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки, як вбачається з наявних письмових доказів, факт вказаного порушення позивачем вимог податкового законодавства не знайшов свого підтвердження при судовому розгляді та спростовується податковими накладними № 0105020 від 15.04.10, № 0125011 від 05.05.10, № 0155009 від 04.06.10, № 0187026 від 06.07.10, № 0214016 від 02.08.10, № 0246017 від 03.09.10, № 0277020 від 04.10.10, № 0305027 від 01.11.10, № 0335021 від 01.12.10, які відповідають вимогам п.7.2. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», договором поставки № 31 від 04.01.11, укладеним між позивачем (покупцем) та третьою особою (постачальником); податковою накладною № 1010015 від 10.01.11, яка відповідає вимогам ст. 201 Податкового кодексу України; видатковими накладними № 3624-10157156 від 15.04.10, № 3624-01257055 від 05.05.10, № 34 від 04.06.10, № 3624-01877062 від 06.07.10, № 3624-02147026 від 02.08.10, № 32 від 03.09.10, № 3624-02777044 від 04.10.10, № 3624-03057015 від 01.11.10, № 33 від 01.12.10, № 3624-10107102 від 10.01.11, довіреностями позивача на отримання матеріалів (були надані третьою особою); платіжними дорученнями, які свідчать про сплату позивачем контрагенту коштів третій особі; відомостями про подальше використання отриманих матеріалів в процесі основної діяльності виготовлення фотоформ.

Посилання відповідача в акті перевірки на ненадання товарно-транспортних накладних судом до уваги не беруться, адже, як вбачається з матеріалів справи (договори оренди, свідоцтво про державну реєстрацію позивача, акт перевірки) позивач здійснює господарську діяльність за адресою м.Харків, вул. Гордієнківська, 10, а третя особа на підставі договору №55 від 1.12.2009 орендує складські приміщення у сусідній будівлі м.Харків, вул. Гордієнківська, 12, що, з урахуванням малогабаритності товарів, свідчить про відсутність потреби у їх перевезеннях вантажним транспортом.

Також суд вважає хибними доводи відповідача стосовно того, що позивач не надав до перевірки головну книгу, журнали-ордери, реєстри отриманих податкових накладних (стор.7 акту), оскільки такі документи є бухгалтерськими регістрами, а не первинними документами і не можуть підтверджувати або спростовувати реальність господарських операцій, до того ж, перевірка була невиїзною, а зазначені регістри у позивача взагалі не витребувалися.

Згідно з п.1.6, 1.7 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду, визначена згідно з цим законом.

Аналогічне визначення міститься в п.п. 14.1.181 ст. 14 Податкового кодексу України, за яким податковий кредит це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобовязання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно п.п. 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»та п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом такого звітного періоду у звязку з придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Норми п.п.7.2.1, п.п.7.2.3, п.п.7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»та п.201.1, п.201.4, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України встановлюють, що платник податку зобовязаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну в момент виникнення податкових зобовязань продавця, яка є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Приписами п.п.7.4.5. п.7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»та п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України забороняється включення до складу податкового кредиту сум податку, не підтверджених належним чином оформленими податковими накладними.

Судом встановлено, що позивач і третя особа є належним чином зареєстрованими платниками ПДВ, мають відповідні свідоцтва, а податкові накладні, виписані третьою особою, оформлені належним чином.

Вищенаведене свідчить про те, що позивач правомірно включив до податкового кредиту суми, які підтверджені податковими накладними, складеними третьою особою, у звязку з придбанням позивачем матеріалів, які були в подальшому використані ним в оподатковуваних операціях.

Окремо суд бере до уваги, що викладені в акті перевірки судження субєкта владних повноважень про порушення позивачем вимог ст.ст.203, 215, 216, 228 Цивільного кодексу України зроблені з перевищенням компетенції органів державної податкової служби України та не підтверджуються добутими судом доказами.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Вивчивши зміст акту перевірки, суд наголошує, що даний документ не містить жодних фактичних даних, які б засвідчували наявність в діяльності позивача обставин, котрі передбачені ч.1 ст.228 Цивільного кодексу України (з урахуванням правових позицій, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними») як ознаки нікчемного правочину.

Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, в ході перевірки для доведення нікчемності укладених угод використовувалася виключно інформація, отримана у встановленому законом порядку від ДПІ у Київському районі м. Харкова, а саме акт перевірки третьої особи від 08.03.2011 за № 717/23-5/24136939. Інших обставин, які б додатково свідчили б про наявність делікту (безтоварний та/або фіктивний характер здійснених операцій, спрямування цих операцій на одержання прибутку виключно за рахунок податкової вигоди, протиправний характер діяльності позивача та третьої особи, що полягав у спрямованості їх дій на ухилення від оподаткування, тощо) під час перевірки, яку проводили представники відповідача, встановлено не було.

Однак зазначений акт ДПІ у Київському районі м. Харкова перевірки третьої особи суд не бере до уваги, адже викладені в ньому обставини про неможливість здійснення третьою особою господарських операцій у звязку з відсутністю персоналу, складських приміщень та транспортних засобів, тощо спростовуються наявними у справі письмовими доказами, а сама перевірка третьої особи носила протиправний характер, як те було встановлено у постанові Харківського окружного адміністративного суду у справі № 2а-3961/11/2070 від 17.05.11, яка набрала законної сили.

За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні й такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

Відповідно ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України..

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 6-14, 71, 94, 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Репролайн" до Державної податкової інспекції в Червонозаводському районі м. Харкова; 3-я особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Побутелектротехніка" про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Червонозаводському районі м. Харкова № НОМЕР_1 від 07.07.2011 р.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Репролайн" (61010, м. Харків, вул. Гордієнківська, 10, ) судовий збір в розмірі 3,40 грн. (три гривні 40 коп.) .

Постанова може бути оскаржена в Харківський апеляційний адміністративний суд через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено 01 вересня 2011 року.

Суддя І.С.Чалий