Справа № 826/12889/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 жовтня 2015 року письмове провадження № 826/12889/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянувши адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроветзахист Україна»

до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроветзахист Україна» (надалі - позивач, ТОВ «Агроветзахист Україна») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.04.2015р. № .

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на безпідставність та не обґрунтованість висновків податкового органу щодо заниження у перевіряємий період зобов'язань з податку на прибуток приватних підприємств та відповідно безпідставність висновків відповідача, щодо отримання позивачем безповоротної фінансової допомоги.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судових засіданнях щодо задоволення заявленого позову заперечував, в обґрунтування правомірності спірного податкового повідомлення-рішення послався на обставини викладені у акті перевірки від 08.04.15р. №2038/26-51-22-02/36956342 та поданих письмових запереченнях на позов.

В судове засідання 07.09.2015р. не з'явився представник відповідача, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляд справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене та з урахуванням вимог ст.128 КАС України, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справу у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Як вбачається з матеріалів справи, Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві, проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроветзахист Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні господарських відносин з ТОВ «Лирокс-Груп» за період з 01.10.2014р. по 30.11.2014р., за результатами якої складено акт від 08.04.15р. №2038/26-51-22-02/36956342, яким зафіксовані виявлені під час перевірки порушення позивачем норм податкового законодавства України, а саме:

п.п. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14, п.п.135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України від 02.12.10 №2755-УІ із змінами та доповненнями (далі - ПКУ), в результаті чого занижено податок на прибуток всього на суму 1 811 830,00гн.

На підставі акта перевірки від 08.04.15р. №2038/26-51-22-02/36956342, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 16.04.2015р. № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 1 811 829,00грн. і застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 452 957,00грн.

Позивачем оскаржено вказане податкове повідомлення-рішення в рамках адміністративного оскарження, однак рішеннями ГУ ДФС у м. Києві від 19.06.2015р. №9725/10/26-15-10-05-35 скарга позивача залишена без задоволення, а спірне податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Не погоджуючись із прийнятим податковим органом податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі -Кодекс), він, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 135.5.4 п.135.5 ст.135 ПК України, у редакції чинній на час виникнення правовідносин, встановлено, що сума безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, враховується у складі інших доходів при обчисленні об'єкта оподаткування.

Згідно з п. 137.4 ст. 137 ПКУ датою отримання доходів, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, є звітний період, у якому такі доходи визнаються згідно з цією статтею, незалежно від фактичного надходження коштів (метод нарахувань), визначений з урахуванням норм цього пункту та статті 159 цього Кодексу.

Як вбачається із змісту акту перевірки, податковий орган дійшов до висновку про заниження позивачем зобов'язань з податку на прибуток приватних підприємств в силу не включення до валового доходу безповоротної фінансової допомоги в розмірі 10 065 721,00грн. отриманої від ТОВ «Східна Вугільно-Енергетична Компанія» та ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля».

Безповоротною фінансовою допомогою, на переконання податкового органу є кошти сплачені ТОВ «Східна Вугільно-Енергетична Компанія» та ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» в користь позивача на підставі договорів купівлі-продажу, оскільки позивач не в змозі був поставити, заявлений по таким договорам, товар вказаним суб'єктам господарювання в силу ненастання реальних наслідків за правочином укладеним між позивачем та ТОВ «Лирокс-Груп». (При цьому слід зауважити, що договірні взаємовідносини позивача з ТОВ «Східна Вугільно-Енергетична Компанія» та ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» не були предметом дослідження перевірки).

Суд не приймає до уваги наведені твердження податкового органу зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Частиною першою статті 43 Господарського кодексу України встановлено, що підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Статтею 44 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд.

Таким чином, підприємство самостійно вирішує який товар, в який період, по яких цінах та в кого купувати, а органи державної влади та їх посадові особи не можуть втручатися в господарську діяльність підприємця.

Відповідно до підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних).

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, однією з основних ознак безповоротної фінансової допомоги є те, що надання відповідних грошових коштів здійснюється саме у користування згідно відповідно договору, у той час, як умовами договору купівлі - продажу передбачено не надання коштів у користування, а передання їх у власність, як оплату за отриманий товар.

З аналізу договорів укладених між позивачем та ТОВ «Східна Вугільно-Енергетична Компанія» та ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» , копії яких наявні в матеріалах справи, вбачається, що вони за своєю суттю є договорами купівлі - продажу, оскільки передбачають виплату на користь позивача коштів за умови передачі (поставки) відповідного товару. За таких обставин відсутні підстави визнаття цих коштів безповоротною фінансовою допомогою, навіть за умови визнання таких договорів нікчемними.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

В силу ч. 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність своїх дій у відповідності до вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроветзахист Україна» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.04.2015р. № .

Судові витрати в сумі 487,20грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроветзахист Україна» за рахунок Державного бюджету України.

Покласти на відповідний підрозділ Державної казначейської служби України виконання постанови суду в частині стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій