Справа № 759/12219/15-а
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2015-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого-судді Губської Л.В.

суддів Ісаєнко Ю.А.,

Оксененка О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_3, Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва, в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні та нарахуванні пенсії за вислугу років та зобов'язати зарахувати період роботи в дитячому садку № 99 Калінінського району з 13.11.1989р. по 13.06.1991р., що дає право на призначення пенсії відповідно до вимог закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» та ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з судовим рішенням, обидві сторони подали апеляційні скарги, при цьому, позивач просить змінити постанову суду першої інстанції, задовольнивши позов з дати її звернення до УПФУ, а відповідач просить постанову скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.8 ст.183-2 КАС України, справу розглянуто у письмовому провадженні.

Перевіривши матеріали справи та наведені у скарзі доводи, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду дійшла до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач працювала у дитячому садку № 99 Калінінського району РФ з 13.11.1989р. по 13.06.1991р. на посаді музичного вихователя.

02.10.2014 вона звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за вислугою років відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», проте, відповідач, у листі-відповіді від 28.07.2015 року № 1406/8-п відмовив позивачці у призначенні пенсії за вислугу років, вказавши, що посада музичного вихователя, не передбачена переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років», тому спірний період роботи з 13.11.1989 року по 13.06.1991 року зарахувати неможливо.

Такі дії УПФУ стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з наступного.

Так, відповідно до ст.51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно ст.52 Закону цього право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти.

Відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців.

У пп. 5 пункту 1 Переліку установ і організацій освіти, охорони здоров'я, соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 01 листопада 1993 року № 909 (з подальшими змінами і доповненнями), зазначено, що у дошкільних навчальних закладах всіх типів на пенсію за вислугу років мають право завідуючі, вихователі методисти, вихователі, музичні керівники, вчителі дефектологи, вчителі логопеди, практичні психологи.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено відповідними записами в трудовій книжці, позивачка працювала з 13.11.1989 року на посаді музичного вихователя в я/с №99 Калінінградського району м. Ленінград (Санкт-Петербург РФ) і 13.06.1991 року звільнена за власним бажанням (а.с.7).

Також, спірний період роботи позивачки підтверджується службовою запискою від 30.06.2015 року № 86, наданою ГБДОУ дитячий садок № 99 Калинінського району Санкт-Петербурга, в якій, крім того, зазначено, що посадові обов'язки музичного керівника, музичного вихователя та музичного працівника не відрізнялись. Інших назв посади музичного керівника не було (а.с.10).

Постановою Святошинського районного суду м.Києва від 05.05.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.07.2015 (а.с.12-14), установлено, що посади музичного вихователя, а рівно і посади музичного працівника, як це зазначено в службовій записці від 30.06.2015 року № 86, наданої ГБДОУ дитячий садок № 99 Калинінського району Санкт-Петербурга, не існувало, оскільки така посада не була передбачена Типовими штатами дошкільних закладів, що затверджені наказом Міністра освіти СРСР від 31.12.1971 року №103, які були обов'язковими при формуванні штатів дошкільних закладів на всій території СРСР, при цьому, судовим рішенням було зобов»язано УПФУ зарахувати посаду музичного вихователя, але за інший період, до спеціального стажу позивачки і призначити їй пенсію за вислугу років з моменту звернення.

Не зважаючи на встановлені судовим рішенням обставини, УПФУ знову відмовило позивачці в зарахуванні до спеціального стажу період її роботи на посаді музичного вихователя, але в іншій установі та за інший період.

Статтею 255 КАС України визначено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про неправомірність дій відповідача і, як наслідок, обґрунтованість позовних вимог.

Щодо висновку суду про необхідність задоволення позову ОСОБА_3 з моменту її звернення за призначенням пенсії, тобто, з 20.07.2015, слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка 20.07.2015 звернулась до УПФУ за призначенням пенсії вже вдруге, а саме після розгляду її позову до суду зі спірного питання. Постановою Святошинського районного суду м.Києва від 05.05.2015 установлено, що ОСОБА_3 звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії 02.10.2014, тому позовні вимоги мають бути задоволені повністю.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає зміні в цій частині.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 183-2,195, 197, 198, 200,201, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року - змінити, вказавши в абзаці третьому резолютивної частини постанови замість дати « 20.07.2015» - дату « 02.10.2014», та виключивши абзац п»ятий.

В решті постанову суду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді Ю.А.Ісаєнко

О.М.Оксененко

Головуючий суддя Губська Л.В.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

Оксененко О.М.