Справа № 813/2807/15
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року № 813/2807/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В.,

за участю секретаря судового засідання Харіва М.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправними дій, скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги про сплату боргу та рішення,-

встановив:

фізична-особа підприємець ОСОБА_3 (далі позивач, ФОП ОСОБА_3М.) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі відповідач, ДПІ у Залізничному районі м. Львова), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення - рішення від 01.04.2015 № НОМЕР_1;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01.04.2015 Ф-;

- рішення про застосування штрафних санкцій від 01.04.2015 № НОМЕР_2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані вимога, рішення про застосування штрафних санкцій, податкове повідомлення-рішення прийняті на підставі акта, який складений з грубим порушенням вимог чинного законодавства. Зазначає, що висновки податкового органу, викладені в акті перевірки від 13.03.2015 № 544/17-02/НОМЕР_3 про неправомірне віднесення до фактичних витрат паливо-мастильних матеріалів на пробіг автомобіля при наданні послуг з вантажних перевезень в міжнародному сполучені є безпідставними, оскільки актом не доведено порушення норм чинного законодавства, щодо перевищення ФОП ОСОБА_3 сум витрат на паливно-мастильні матеріали, повязані з господарською діяльністю щодо перевезення вантажів автомобільним транспортом. Також вважає, що встановлені актом порушення позивачем ведення обліку сум, на які нараховується єдиний внесок за період з 01.01.2011 по 31.12.2012, суперечать даним Довідки УПФУ в Залізничному районі м. Львова від 20.06.2013 № 255, а також не доведено доказами.

Вважає, що податкове повідомлення-рішення, вимога про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій прийняті безпідставно, тому просить суд їх скасувати.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, подала додаткові докази в обґрунтування позовних вимог, просила позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у запереченні. Зазначив, що ФОП ОСОБА_3 до перевірки надав подорожні листи вантажних автомобілів в міжнародному сполученні, згідно яких обчислював витрати на паливно-мастильні матеріали. Проведеною перевіркою подорожніх листів вантажних автомобілів ФОП ОСОБА_3М в період з 01.01.2013 - 31.12.2014 встановлено невідповідність заповнення граф даних подорожніх листів до фактичних даних. Вказує, що за даними інформації мапи автомобільних доріг України та Європи, яка є загальнодоступною в мережі Інтернет, позивачем завищено відстані між маршрутам при здійснені вантажних перевезень та завищено витрачене паливо по цих маршрутах. Крім того, стверджує, що позивачем занижено чистий оподаткований дохід на суму 425488,33 грн, що призвело до включення до декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік перекручених даних. Відтак оскаржувані вимога, рішення та податкове повідомлення-рішення винесені правомірно і підстав для їх скасування немає, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони покликаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, якими такі обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини справи.

ДПІ у Залізничному районі м. Львова у період з 20.02.2015 по 05.03.2015 проведено документальну виїзну планову перевірку ФОП ОСОБА_3 реєстраційний номер облікової картки - НОМЕР_3, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2014, про що 13.03.2015 складено акт № 544/17-02/НОМЕР_3 (далі - Акт перевірки).

Згідно висновків Акта перевірки встановлено порушення:

- вимог п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 4 ч. 2 ст. 6, ч. 1 п. 3 ст. 7, п. 11 ст. 8 ст. 9 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску па загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (із змінами і доповненнями), в результаті чого занижено суму єдиного іншу і сум доходу, на який нараховується єдиний внесок за період з 01.01.2011 по 31.12.2014 року на загальну суму 203954,61 грн, в т.ч. за 2012 рік в сумі 56912,18 грн, за 2013 рік в сумі 70521,14 грн та за 2014 рік в сумі 76521,29 грн;

- п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, (із змінами та доповненнями), в частині не ведення обліку доходів та витрат за 2013 рік та за 2014 рік;

- п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4, ст. 177 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 (із змінами і доповненнями) в частині перекручення даних в поданій декларації про майновий стан доходи за 2013-2014, що привело до несплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб в сумі 145811,22 грн, в т.ч. за 2013 рік - 75842,41 грн, за 2014 рік - 74161,24 грн.

Висновки податкового органу ґрунтуються на порушенні позивачем порядку ведення обліку доходів і витрат, а саме не ведення Книг обліку доходів витрат за період з 01.01.2013-31.12.2014, а також перекручування позивачем даних подорожніх листів вантажного автомобіля.

За результатами перевірки та на підставі складеного акта, відповідачем винесено:

- податкове повідомлення - рішення від 01.04.2015 № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб в сумі 218716,18 грн, у тому числі за основним платежем 145811,22 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 72905,61 грн;

- вимогу від 01.04.2015 Ф- про сплату боргу (недоїмки) єдиного соціального внеску на суму 203954,61 грн;

- рішення від 01.04.2015 № НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 19415,00 грн.

Позивач вважає, що висновки, викладені в акті перевірки від 13.03.2015 № 544/17-02/НОМЕР_3 є необґрунтованими, тому прийняті на підставі цього акта податкове повідомлення-рішення, вимога про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування фінансових санкцій підлягають скасуванню як протиправні.

Даючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні обставинам справи та доводам сторін, суд керується наступними положеннями законодавства України.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України, зі змінами і доповненнями в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі ПК України), Кодексом адміністративного судочинства України, Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 177.1, 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, у відповідності до п. 177.4 ст. 177 Податкового Кодексу, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.

Виходячи з вимог Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні обґрунтування відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

У статті 2 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Відповідно до вимог п. 3.2 ст. 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена пп. 1.2 п. 1, пп. 2.1 п. 2 Положення про документальне збереження записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704.

Згідно з пп. 1.2 п. 1 вказаного Положення, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (пп. 2.1 п. 2 Положення).

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п. 2 ст. 9 цього Закону).

Судом встановлено, що між Move Care Ltd. (Експедитор) та ФОП ОСОБА_3 (Перевізник) укладено договір перевезення вантажу від 25.10.2011, відповідно до умов якого Перевізник бере на себе зобовязання доставити ввірений йому Експедитором вантаж у пункт призначення в обумовлений термін та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі. Експедитор зобовязується сплатити за перевезення вантажу обумовлену плату. Сторони виконують свої зобовязання на підставі даного договору та заявки на перевезення, яка є невідємною частиною договору.

Згідно з пп. 5.1 п. 5 договору ціни по кожному перевезенню і терміни оплати обумовлюються сторонами і зазначаються в заявці.

Позивачем долучено до матеріалі справи заявку до договору перевезення вантажу від 30.01.2013, подорожній лист від 03.02.2013 № 209024 Серії 12 ААБ, товарно-транспортну накладну (CMR) від 04.02.2013 за № ІТМ 13/2013 (ВС1460ВА / ВС4811ХХ), інвойс від 12.02.2013 № 05, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 12.02.2013 № ОУ 0000017.

Між Move Care Ltd. (Експедитор) та ФОП ОСОБА_3 (Перевізник) укладено договір перевезення вантажу від 25.10.2011, відповідно до умов якого Перевізник бере на себе зобовязання доставити вірений йому Експедитором вантаж у пункт призначення в обумовлений термін та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі. Експедитор зобовязується сплатити за перевезення вантажу обумовлену плату. Сторони виконують свої зобовязання на підставі даного договору та заявки на перевезення, яка є невідємною частиною договору.

Згідно з пп. 5.1 п. 5 договору ціни по кожному перевезенню і терміни оплати обумовлюються сторонами і зазначаються в заявці.

Позивачем долучено до матеріалі справи заявку до договору перевезення вантажу від 12.03.2013, договір-заявку від 12.03.2013 № 184/2013 про надання транспортних послуг, подорожній лист від 12.03.2013 № 209041 Серії 12 ААБ, товарно-транспортні накладні (CMR) від 13.03.2013 та від 15.03.2013 № НОМЕР_4 / ВС2900ХХ, інвойс від 29.03.2013 № 12, рахунок-фактуру від 15.03.2013 за № СФ-0000037, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 15.03.2013 № ОУ -0000037 та від 20.03.2013 № ОУ -0000038).

Між ФОП ОСОБА_3 (Перевізник) та приватним підприємством «Мокоша» (Замовник) укладено договір перевезення вантажів автомобільним транспортом у внутрішньому та міжнародному сполучені від 20.12.2013 № 20/12/13, предметом якого є послуги по перевезенню вантажу.

Згідно з пп. 5.1 п. 5 договору вартість послуг встановлюється за погодженням сторін в Замовленні та фіксується в актах-передачі надання послуг.

Позивачем долучено до матеріалі справи подорожній лист від 20.12.2013 № 332197 Серії 12 ААБ, товарно-транспортну накладну (CMR) від від 23.12.2013 за № 388714 (ВС6359АМ/ ВС4769ХХ), інвойс від 23.12.2013 № 180/У/2013, рахунок-фактуру від 15.03.2013 за № СФ-0000037, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 26.12.2013 № ОУ -00000213.

Позивачем до матеріалів справи також долучено:

- копію договору від 02.01.2013 про надання місця для стоянки автомобіля;

- копії договорів перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому та міжнародному сполученні від 04.06.2012 № 04/06; від 11.02.2013 № 0213/1; від 01.03.2012 № AUP 015.12; від 02.03.2014 № 050314; від 18.03.2013 № 18/03/13/1; від 01.04.2013 №2 44; від 24.05.2013 № 854; від 20.05.2013 № AFP 019-06.13; від 24.08.2013 № 2408; від 02.09.2013 № 10/2013; від 06.09.2013 № 935/2013; від 18.10.2013 № 18/10; від 28.11.2013 № 28/11; від 20.12.2013 № 20/12/13; від 19.03.2014 № п/0054/14; від 01.06.2014 № 1/04; від 14.07.2014 № 104; від 08.08.2014 № 24; від 25.09.2014 № 25-09;

- оригінали подорожніх листів.

Як вбачається з матеріалів справи, основним видом діяльності ФОП ОСОБА_3 є надання послуг вантажного перевезення на підставі укладених договорів перевезення вантажу із замовниками та заявок на перевезення, для чого ним використовуються власні вантажні автомобілі НОМЕР_5/причіп ВС4811ХХ та ДАФ д.н.з. НОМЕР_6/причіп ВС2900ХХ.

Актами прийняття виконаних робіт підтверджено виконання позивачем перевезень.

На кожну господарську операцію позивачем виписувався подорожній лист, із зазначенням виду та номера транспортного засобу та причепу, який здійснював перевезення, прізвище водія, зазначено показання спідометра при виїзді з гаражу та при поверненні в гараж, на основі яких рахується фактичний пробіг автомобіля за круговий рейс; фактичний розмір витрат пального та вказаний пробіг автомобіля, маршрут руху ТЗ від початкового до кінцевого пункту маршруту: відстань в км та інші фактичні дані.

Такі подорожні листи, за умов відсутності передбаченої законом процедури списання ПММ, є належним підтвердженням використання позивачем таких у господарської діяльності та дають можливість встановити обсяги та порядок використання і списання їх останнім.

Слід зазначити, що у податкового органу відсутні зауваження щодо реальності господарських операцій згідно вище перелічених договорів надання транспортних послуг.

Представником позивача у судовому засіданні пояснено, що відстані в км, які наведені в подорожніх листах вантажного автомобіля, ґрунтуються на показниках спідометра, натомість висновки податкового органу про невідповідність відстаней (км) між маршрутами при здійсненні вантажних перевезень, базуються на інформації отриманої з мережі Інтернет.

Висновки податкового органу про завищення відстаней між маршрутами при здійснені вантажних перевезень та, як наслідок, завищення витраченого палива по цих маршрутах, з тих підстав, що відстані, зазначені у подорожніх листах, не відповідають даним мапи автомобільних доріг України та Європи, яка є загальнодоступною в мережі Інтернет, суд вважає безпідставними, оскільки такі дані щодо відстаней в подорожніх листах вантажного автомобіля повинні відповідати показникам спідометра.

Судом встановлено, що витрачання ПММ на вантажні автомобілі НОМЕР_5/причіп ВС4811ХХ та ДАФ д.н.з. НОМЕР_6/причіп ВС2900ХХ підтверджено подорожніми листами, на підставі яких позивачем здійснено списання фактично витрачених ПММ для транспортних засобів та включення до витрат вартості фактично витрачених ПММ.

Враховуючи наведене, суд приходить висновку про безпідставність збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 218716,18 грн, у зв'язку з чим податкове повідомлення-рішення від 01.04.2015 № НОМЕР_1 підлягає скасуванню.

Щодо правомірності винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 01.04.2015 Ф- та рішення від 01.04.2015 № НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку регулюється Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - ОСОБА_2 № 2464-VI).

Згідно з ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі за текстом - ОСОБА_2 № 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

За вимогами норм п. 4 ч. 2 ст. 6 цього Закону, платник єдиного внеску зобов'язаний, подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв'язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України № 2464-VI для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI, для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Як зазначено у п. 11 ст. 8 Закону України № 2464-VI, єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Частиною 1 ст. 9 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок обчислюється виключно в національній валюті, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Як свідчить з матеріалів справи, підставою для винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 01.04.2015 Ф- з сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 203954,61 грн слугували висновки контролюючого органу щодо заниження у 2013 - 2014 роках чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний внесок за ставкою 34,7%.

Суд зазначає, що надаючи правову оцінку обґрунтованості висновків відповідача щодо заниження позивачем розміру оподатковуваного доходу, отриманого як фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності за 2013 - 2014 роки, судом такі висновки визнані протиправними та такими, що не ґрунтуються на нормах податкового законодавства, у зв'язку із чим визнано протиправним податкове повідомлення - рішення про донарахування сум грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 218716,18 грн.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем протиправно донараховано суми єдиного внеску в розмірі 203954,61 грн, у зв'язку із чим, вимога підлягає скасуванню.

З аналогічних підстав підлягає скасуванню і рішення від 01.04.2015 № НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 19415,00 грн, оскільки вказане рішення було винесено на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 01.04.2015 Ф-.

Закріплений у ч. 1 ст.11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Оскільки у даній справі оспорюються рішення прийняті відповідачем, суб'єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, перевіряє чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем дотримані не були, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Оскільки позивачем документально підтверджено сплату судового збору в сумі 487,20 грн, такі судові витрати відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, слід стягнути з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 7-14, 50, 71, 86, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 01.04.2015 № НОМЕР_1.

3. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01.04.2015 Ф-.

4. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про застосування штрафних санкцій від 01.04.2015 № НОМЕР_2.

6. Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної-особи підприємця ОСОБА_3 (79021, м. Львів, вул. Садова, 9/21, ЄДРПОУ НОМЕР_3) 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок судового збору.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Суддя Кедик М.В.