Справа № 621/1638/15-а
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 р. Справа № 621/1638/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Перцової Т.С. , Дюкарєвої С.В.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області на постанову Зміївського районного суду Харківської області від 05.08.2015р. по справі № 621/1638/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області

про визнання протиправною бездіяльність Управління Пенсійного Фонду України в Зміївському районі та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Зміївського районного суду Харківської області з позовом до Управління Пенсійного Фонду України в Зміївському районі Харківської області (далі по тексту - відповідач, УПФУ в Зміївському районі Харківської області), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії УПФУ в Зміївському районі Харківської області щодо відмови здійснити йому перерахунок пенсії відповідно до ст.ст. 51, 56, 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ ;

- зобов`язати УПФУ в Зміївському районі Харківської області здійснити збільшення пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 1 % заробітку, який був розрахований при визначенні розміру пенсії, за кожний рік роботи понад 20 років стажу, але не вище 75 % цього заробітку, починаючи з 16 березня 2015 року.

Постановою Зміївського районного суду Харківської області від 05.08.2015 року по справі №621/1638/15-а позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Зміївському районі Харківської області « Про визнання протиправною бездіяльність Управління Пенсійного Фонду України в Зміївському районі та зобов'язання вчинити певні дії» - задоволено повністю.

Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області щодо відмови здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.ст. 51, 56, 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ протиправними.

Зобов`язано Управління Пенсійного Фонду України в Зміївському районі Харківської області здійснити збільшення пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 1 % заробітку, який був розрахований при визначенні розміру пенсії, за кожний рік роботи понад 20 років стажу, але не вище 75 % цього заробітку, починаючи з 15 червня 2015 року.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову Зміївського районного суду Харківської області від 05.08.2015 року по справі №621/1638/15-а та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки позивачу призначено пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", тому у ОСОБА_1 відсутнє право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв`язку з чим відсутнє і право на перерахунок пенсії згідно з ч.2 ст.56 до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Отже, з викладених підстав, стверджує, що управління при здійсненні виплати позивачу пенсії, діє на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, передбачений діючим законодавством України.

У надісланій заяві просив розглянути справу без участі представника пенсійного органу.

Позивач, у надісланій заяві, вважає постанову суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, просить розглянути справу у його відсутність.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році та користується пільгами, передбаченими для осіб віднесених до 2 категоріїЗаконом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", про що свідчить посвідчення НОМЕР_1 від 10.01.1993 року. (а.с.7).

З 12.05.1996 року ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи на 10 років.

Розмір пенсії за віком йому визначено за формулою, відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування » із застосуванням коефіцієнту страхового стажу визначеного за формулою, відповідно до ст. 25 цього Закону.

За кожний повний рік страхового стажу, понадстрахований стаж, визначений ч. 2 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» ( 9 років) йому встановлено доплату за понаднормований стаж 9 років в сумі 50, 72 гр. Пенсію обчислено із середньомісячної заробітної плати за період з 01.01.1988 року по 31.12.1992 року 1221,80 гр. (коефіцієнт заробітної плати 1,01994 х 1197,91 середня заробітна плата за 2007 рік). Коефіцієнт страхового стажу з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35 % - 0,46125.

Також позивачу було призначено додаткову пенсію за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, 2 категорії, відповідно до ст. ст. 49, 51 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

15.06.2015 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про збільшення розміру його пенсії, відповідно до ч. 2 ст. 56 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 1 % заробітку, який був розрахований при визначенні розміру пенсії, за кожний рік роботи понад 20 років стажу, але не вище 75 % цього заробітку.

Управління Пенсійного Фонду України в Зміївському районі Харківської області в своєму листі № 73/М-9 від 26.06.2015 року відмовило позивачу у задоволенні його звернення від 15.06.2015 року послалось на відсутність у позивача права на призначення державної пенсії, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII, у зв'язку з чим і відсутність у нього права на перерахунок пенсії, згідно ч. 2 ст. 56 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.9-11).

Не погодившись з такими діями відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії відповідно до ст.ст. 51, 56, 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання таких дій протиправними та зобов`язання УПФУ в Зміївському районі Харківської області здійснити збільшення пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, має право на перерахунок його пенсії на підставі ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 1 % заробітку, який був розрахований при визначенні розміру пенсії, за кожний рік роботи понад 20 років стажу, але не вище 75 % цього заробітку, починаючи з 15 червня 2015 року, а відповідач, відмовляючи позивачу у проведенні такого перерахунку пенсії, діяв неправомірно.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Конституційні принципи, на яких базується здійснення прав та свобод людини і громадянина України, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачене Конституцією України та іншими Законами України, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань.

Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Статтею 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком №1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.

Для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, розрахункова величина розміру пенсії має пільговий характер і визначена в ч.2 ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як сума заробітку за кожний рік роботи понад установлений цим пунктом стаж роботи. Згідно з цим Законом вона дорівнює мінімальному розміру пенсії за віком, який згідно з ч.2 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлений у розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Колегія суддів зазначає, що вказані положення закону визначають особливі норми та умови пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і яким пенсія виплачується відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"

Таким чином, перерахунок пенсії за кожний повний рік стажу роботи понад установлений мінімальний трудовий стаж, передбачений ч.2 ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" здійснюється особам, яким призначена пенсія саме на підставі цього Закону.

Пунктом 13 розділу XV прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року передбачено, у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно доЗакону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (796-12) та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором.

Тобто, колегія суддів звертає увагу на те, що даною нормою надано право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним законом, яким є Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", або спеціальним - Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Матеріалами справи підтверджено, що позивачу було призначено пенсію за віком відповідно до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а тому колегія суддів вважає, що у позивача відсутнє право на призначення державної пенсії відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Так, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», її перерахунок може проводитись за правилами цього Закону, а положення ч.2 ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в даному випадку застосуванню не підлягають.

Крім того, судом першої інстанції встановлено та підтверджено в ході апеляційного розгляну, що позивачу вже встановлено доплату за стаж, обчислений у відповідності до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", тому вимоги щодо застосування другої пільги по обчисленню стажу у відповідності до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є необгрунтованими, оскільки подвійне обчислення доплати за стаж не передбачено чинним законодавством.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 не має права на перерахунок пенсії згідно ч.2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до частини другої 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач при здійсненні виплати пенсії позивачу діяв на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, передбачений пенсійним законодавством України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Отже, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Зміївського районного суду Харківської області від 05.08.2015 року по справі №621/1638/15-а, внаслідок порушення норм матеріального права, підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області задовольнити.

Постанову Зміївського районного суду Харківської області від 05.08.2015р. по справі № 621/1638/15-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Жигилій С.П.
Судді Перцова Т.С. Дюкарєва С.В.
Повний текст постанови виготовлений 12.10.2015 р.