Справа № 804/3653/15
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

08 жовтня 2015 рокусправа № 804/3653/15
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Лащенка Р.В..

за участю:

представника позивача: Епіфанової Ю.О.,

представника відповідача: Синявського І.Л..

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Сталь» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 березня 2015 року в адміністративній справі № 804/3653/15 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сталь» до державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

в с т а н о в и в :

05 березня 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Сталь» звернулось до суду з адміністративним позовом в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 20.10.2014 року № державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що висновки документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Сталь» з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення господарських операцій з ФГ «Золоте Руно 2013» за березень 2014 року щодо нереальності здійснення господарських відносин ТОВ «Сталь» із ФГ «Золоте Руно 2013», порушень норм податкового законодавства та заниження податку на додану вартість за перевіряємий період, є хибними, не ґрунтуються на дійсних фактичних обставинах, зроблені у зв'язку з невірним застосуванням норм податкового законодавства, без надання належної оцінки документам, що були надані до перевірки, у зв'язку із чим податкове повідомлення-рішення від 20.10.2014 року № , прийняте на підставі акту, складеного за результатом такої перевірки, є незаконним та підлягає скасуванню.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 березня 2015 року в задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що посадовими особами ДПІ в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку вимог податкового законодавства під час здійснення господарських операцій з ФГ «Золоте руно 2013» за березень 2014 року, за результатами якої складено акт перевірки від 06.10.2014 року №2698/04-66-15-00/35394737.

Перевіркою встановлено порушення пп.14.1.36 п. 14.1 ст. 14 п.44.1 ст. 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу від 02.12.2010 №2755-ІУ (із змінами та доповненнями) внаслідок чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за березень 2014 року у розмірі 781 912.30 грн..

На підставі висновків акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення - рішення № від 20.10.2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість всього на суму 1172868.00 грн., в тому числі за основним платежем на суму 781912 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 390956 грн..

Правомірність та обґрунтованість податкового повідомлення - рішення № від 20.10.2014 року є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності формування податку на додану вартість за наслідками господарської діяльності ФГ «Золоте руно 2013», в свою чергу, надані позивачем документи не визнані судом первинними у зв'язку з відсутністю фактичного здійснення господарської операції.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У відповідності ж з п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що між ТОВ «Сталь» (покупець) та ФГ «Золоте Руно 2013» (продавець) укладено договір купівлі-продажу від 17.03.2014р. №46469.

Предмет договору: продавець зобов'язується передати у власність покупця соняшник власного виробництва (товар), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах, передбачених договором. Загальна кількість товару: 2000000 тонн +/- 1%. Загальна сума договору - 7800000,00 грн. (з ПДВ).

Умови і термін поставки: продавець зобов'язується передати покупцеві товар на умовах франко-зерновий склад ТОВ «АЯКС» (Дніпропетровська обл., Магдалинівський р-н, вул.Привокзальна, буд. 3). Термін передачі товару: до 28.03.2014 р. включно. Оплата товару, який передається за умовами даного договору здійснюється в національній валюті шляхом перерахування грошових коштів.

На виконання умов договору купівлі-продажу від 17.03.2014р. №46469 виписані рахунок №0000161 від 18.03.2014р., рахунок №0000173 від 19.03.2014р., рахунок №СФ0000181 від 24.03.2014р., видаткова накладна №0000161 від 18.03.2014р., видаткова накладна №0000173 від 19.03.2014р., видаткова накладна №181 від 24.03.2014р., податкові накладні №№ 161/2, 173/2, 181/2.

ТОВ «Сталь» перераховано на адресу ФГ «Золоте Руно 2013» грошові кошти згідно платіжних доручень від 18.03.2014р., від 19.03.2014р., 21.03.2014р., 24.03.2014р., 27.03.2014р.

Також, в матеріалах справи міститься Договір складського зберігання зернових, зернобобових, олійних культур, та продуктів їх переробки №33 від 03.09.2013р., укладеного між ТОВ «Сталь» та ТОВ «АЯКС», специфікації складського зберігання соняшника та продуктів його переробки до договору №33 від 03.09.2013р., акти приймання передачі продукції від 18.03.2014р., 19.03.2014р., 24.03.2014р. про приймання-передачу права власності на продукцію, що зберігається на зерновому складі ТОВ «АЯКС» та складські квитанції на зерно, акти надання послуг до договору №33 від 03.09.2013р.; Договір № С-355/590 від 01.07.2012р., укладений між ТОВ «Сталь» та ПАТ «Запорізький масложиркомбінат» на проведення виконавчих робіт з переробки наданої замовником сировини в готову продукцію та додаткові угоди до даного договору.

Проте, зазначені документи не відповідають вимогам чинного законодавства, та не визнаються судом апеляційної інстанції як первинні з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У відповідності до ч.2 ст.9 означеного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань платників здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення).

В свою чергу, документи бухгалтерського обліку мають силу первинних лише у разі, якщо фіксують господарську операцію, яку було реально здійснено, у тому числі в обсязі та суб'єктному складі осіб, обумовлених укладеним договором.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було,

відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Аналізовані документи бухгалтерського обліку надані позивачем до перевірки позивачем виписані на адресу позивача ФГ «Золоте Руно 2013», вказані документи на думку відповідача є безперечним доказом на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій з поставки зерна та правомірності формування позивачем податку на додану вартість за перевіряємий період.

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції було допитано в якості свідка громадянку ОСОБА_3, яка є комерційним агентом ТОВ «Сталь», та пояснила, що їй зателефонували з офісу ТОВ «Сталь» та сказали про необхідність підписати договір на придбання соняшника. Цього ж дня після обіду принесли складську квитанцію. ОСОБА_3 в офісі ТОВ «Сталь» було роздрукована видаткова накладна та директором ФГ «Золоте Руно 2013» в офісі ТОВ «Сталь» ОСОБА_4 поставлена печатка. Податкові накладні переписувались три дні, після чого ОСОБА_3 було підписано прихід товару та надано доручення.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що свідка в судовому засіданні було повідомлено про кримінальну відповідальність за надання неправдивих свідчень, у зв'язку з чим, суд апеляційної інстанції вважає за можливе прийняти зазначені свідчення в якості належного та допустимого доказу на користь порушення позивачем приписів чинного законодавства в сфері оподаткування податком на додану вартість, який може бути оцінений судом в сукупності з іншими для вирішення справи по суті позовних вимог.

Крім того, як вже зазначалось, у відповідності до умов договору поставки товару та документів про облік товару, передача товару позивачу відбувалась на складі зберігача ТОВ «АЯКС».

Так, у відповідності до ЗУ «Про зерно та ринок зерна в Україні» зерно це плоди зернових, зернобобових та олійних культур, які використовуються для харчових, насіннєвих, кормових та технічних цілей.

Власники зерна мають право укладати договори складського зберігання зерна на зберігання зерна у зернових складах з отриманням складських документів на зерно, а також зберігати зерно у власних зерносховищах.

При прийманні зерна на зберігання зерновий склад зобов'язаний здійснити аналіз його якості.

Зерновий склад зобов'язаний вживати усіх заходів, передбачених цим Законом, нормативно-правовими актами, договором складського зберігання зерна, для забезпечення схоронності зерна, переданого йому на зберігання.

Видача зерна володільцеві складського документа на зерно здійснюється в обмін на виписані на це зерно складські документи.

Кожна із сторін договору складського зберігання зерна при відвантаженні зерна має право вимагати перевірки його якості.

Витрати, пов'язані із проведенням аналізу його якості, несе сторона, що зажадала його перевірки.

Зерновий склад на підтвердження прийняття зерна видає один із таких документів:

подвійне складське свідоцтво;

просте складське свідоцтво;

складську квитанцію.

Складський документ на зерно виписується після передачі зерна

на зберігання не пізніше наступного робочого дня.

Після заповнення обов'язкових реквізитів простого або подвійного складського свідоцтва на зерно, реєстрації їх у реєстрі з присвоєнням порядкового номера заповнений бланк простого або подвійного складського свідоцтва на зерно передається особі, яка

здала зерно на зберігання.

Зерновий склад зобов'язаний виписувати окремо складські документи на зерно для партій зерна, що належать різним товарним класам, відповідно до державних стандартів.

Форма бланків складських документів на зерно, порядок їх випуску, передачі, продажу зерновим складам встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Слід зазначити, що порядок та документи обліку ТМЦ щодо реалізації та придбання зернових культур, в тому числі і соняшника, в Україні повинні відповідати вимогам Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні», а також іншим нормативно - правовим актам України, в частині, що не суперечить цьому Закону.

Позивачем до суду не надано документів, що свідчили б про здійснення повірки якості придбаного товару здійсненої в рамках передачі ТМЦ на зерновий склад, не надано документів на підтвердження руху товару на складі, документів на підтвердження часткової або повної видачі зерна власнику, як того вимагають приписи чинного Законодавства.

В свою чергу, позивачем надано до суду договір складського зберігання зернових, зернобобових, олійних культур, та продуктів їх переробки №33 від 03.09.2013р., укладеного між ТОВ «Сталь» та ТОВ «АЯКС», специфікації складського зберігання соняшника та продуктів його переробки до договору №33 від 03.09.2013р., акти приймання передачі продукції від 18.03.2014р., 19.03.2014р., 24.03.2014р. про приймання-передачі права власності на продукцію, що зберігається на зерновому складі ТОВ «АЯКС» та складські квитанції на зерно про здачу зерна на зберігання, акти надання послуг до договору №33 від 03.09.2013р..

Суд зазначає, що оскільки в матеріалах справи наявні докази на користь штучного створення обсягу виготовленої документації з приводу придбання та реалізації соняшнику позивачем у перевіряємий період, суд враховуючи принцип офіційного з'ясування обставин справи, витребував для дослідження в судовому засідання нові докази по справі в порядку ст.. 71 КАС України.

Так, судом апеляційної інстанції ухвалою від 16 липня 2015 року було витребувано у ТОВ «АЯКС» копії первинних документів, що були виписані на його адресу ТОВ «Сталь» під час прийняття та зберігання ТМЦ, поставлених ТОВ «Золоте руно 2013». Копію ухвали про витребування доказів отримано ТОВ «АЯКС» 28 липня 2015 року.

08 жовтня 2015 року на адресу суду від ТОВ «АЯКС» надійшли документи виписані на його адресу ТОВ «Сталь», зміст та обсяг документів є тотожний тому, що міститься в матеріалах справи, та був наданий позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції та мітить копії складських квитанцій на зерно, які були виписані ФГ «Сталь» при переоформленні на його особовий рахунок протягом березня 2014 року ФГ «Золоте руно 2013», витяг з книги кількісно - якісного обліку хліборобного обліку хлібопродуктів по особовому рахунку ТОВ «Сталь».

Суд зазначає, що зазначений обсяг документів не може мути визнаний судом належним підтвердженням фактичного отримання позивачем товару від ТОВ «Золоте Руно», з огляду на наступне.

Інструкцією про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах, затвердженою Наказом Міністерства Аграрної політики України від 13.10.2008 року №661, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 18.11.2008 року за № 111/15802 (далі по тексту Інструкція) детально врегульовано права та обов'язки зернового складу, при прийнятті на зберігання зерна та олійних культур від власника зерна або його постачальників.

Так, згідно п. 2.1. Інструкції, приймання зерна на зберігання, переробку та заставу від власників проводиться за відповідними договорами.

Пунктом 2.2. Інструкції передбачено, що для приймання зерна кожен поклажодавець повинен:

укласти договір складського зберігання зерна з підприємством;

надати товарно-транспортну накладну;

при надходженні з іншого зернового складу - документи, що засвідчують якість зерна.

Згідно п.2.3, 2.4 Інструкції, оформлення документів при надходженні зерна проводиться за його кількістю та якістю щодо кожного поклажодавця.

Кожна партія зерна (крім упакованої у мішки стандартною масою), що надійшла на підприємство, приймається матеріально відповідальною особою за масою, встановленою на повірених вагах у присутності особи, що доставила зерно, та за якістю, визначеною виробничою технологічною лабораторією підприємства (далі - ВТЛ) чи представником Державної інспекції сільського господарства в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі (далі - Держсільгоспінспекція).

У відповідності до п.2.7 Інструкції, при доставці зерна автомобільним транспортом поклажодавця товарно-транспортні накладні виписуються ним на кожну партію в трьох примірниках, з яких перший примірник залишається на підприємстві, другий і третій примірники повертаються власнику. При перевезенні зерна поклажодавця автомашинами транспортного перевізника на підставі договору товарно-транспортна накладна виписується в чотирьох примірниках, з яких перший примірник залишається на підприємстві, другий примірник повертається поклажодавцю, третій і четвертий примірники направляються через водія перевізника для розрахунків з клієнтом за доставку вантажу згідно з договором (наказ Міністерства транспорту України від 14.10.97 N 363 "Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні", зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.02.98 за N 128/2568).

Як вже зазначалось, ТОВ «АЯКС» не було надано суду актів повірки товару, актів контрольного зважування, примірників товарно-транспортних накладних, що мали б зберігатись у нього як зберігача, що здійснював прийняття товару. А надано лише витяг з журналу приймання кількісно-якісного обліку хлібопродуктів (форма №36), який оформлено у вигляді завірених окремих аркушів книги.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що витягом є завірений належний чином та прошитий обсяг копій з відповідного реєстраційного друкованого матеріалу, електронного ресурсу, який має мітити титульний аркуш із зазначенням реєстраційного номеру джерела інформації, періоду охопленої інформації, підпис та розшифровку підпису уповноваженої особи на виготовлення та видачу відповідного витягу завірені печаткою.

З наданих ТОВ «АЯКС» аркушів журналу (форми №36) не вбачається їх приналежність до матеріалів кількісно-якісного обліку хлібопродуктів (форма №36), також за наданих документів неможливо встановити період надходження товару (не зазначено звітний рік), постачальника товару та поклажодавця, відтак, дану інформацію неможливо пов'язати ані зі складськими квитанціями, ані з договорами на поставку товару.

Більш того, у відповідності до п. 2.16, 2.17 Інструкції, зерновий склад на підставі реєстру форми ЗХС-3 (ЗХС-4) оформляє одночасно з прийняттям зерна на зберігання складську квитанцію (далі - СК), а складське свідоцтво - не пізніше наступного робочого дня після прийняття зерна на зберігання відповідно до Положення про обіг складських документів на зерно, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 27.06.2003 N 198 ( z0605-03 ), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.07.2003 за N 605/7926. На бланку СК у графі "Примітка" вказують вид надходження зерна. На зерновому складі ведеться реєстр складських документів на зерно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.11.2004 N 1569 ( 1569-2004-п ) "Про забезпечення реалізації деяких положень Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні".

Як вбачається з наданих ТОВ «АЯКС» складських квитанцій на зерно, в графі «Примітка» не міститься виду надходження соняшника, не надано суду витягу з реєстру виданих складських документів, що унеможливлює встановлення дійсного часу на обставин видачі складських квитанцій ТОВ «АЯКС» на адресу позивача.

В свою чергу, з урахуванням встановлених обставин справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що наявні в матеріалах справи документи бухгалтерського обліку стосовно господарських відносин ТОВ «Сталь» з ФГ «Золоте Руно 2013 » у перевіряємий період не можуть бути визнані первинними для цілей оподаткування, та не визнаються судом належним підтвердженням реальності здійснення господарських відносин.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження доводи позивача, стосовно правомірності формування податку на додану вартість за перевіряємий період за рахунок сум ПДВ сплачених у складі ціни за товар, позивачем не було спростовано висновків суду першої інстанції, доводів відповідача, що свідчить про відсутність підстави для задоволення позовних вимог.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим, підстав для скасування рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Сталь» - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 березня 2015 року в справі № 804/3653/15 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко