Справа № 824/490/13-а
Суддя: Спіжавка Георгій Георгійович
Дата ухвалення: 2013-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 квітня 2013 р. м. Чернівці Справа № 824/490/13-а

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Спіжавки Г.Г.,

при секретарі судового засідання: Червоняк У.С.,

за участю сторін:

від позивача - ОСОБА_1,

позивача - ОСОБА_2,

від відповідача - ОСОБА_3 ,

Свідок - ОСОБА_4,

Свідок - ОСОБА_5,

Свідок - ОСОБА_6,

Свідок - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області про скасування наказів,

ВСТАНОВИВ:

До суду ізадміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 про скасування наказів Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що обставини зазначені в наказі № 1050 від 13 жовтня 2012 року не відповідають дійсності, є необгрунтованими, безпідставними, а висновки про їх наявність зроблені передчасно, упереджено та з порушенням положень матеріального права, які містяться в Дисциплінарному статуті органів внутрішніх справ України, а саме рішення про застосування щодо ОСОБА_1 заходів дисциплінарного впливу у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ - є незаконним.

Також зазначив, що незаконні дії відповідача призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, авторитету та престижу серед колег на роботі, висміювання окремих працівників, що вимагає додаткових зусиль для відновлення серед колективу, особливо після поновлення на роботі попереднього мого статусу та довіри, а враховуючи те, що позивач займає відповідальну посаду, буде важко пережити такий удар.

Відповідач в письмових запереченнях зазначив, що ОСОБА_1 вчинив ряд грубих порушень дисципліни в позаслужбовий час, які дискредитують його як працівника правоохоронного органу, а саме:

Керував автомобілем з явними ознаками сп'яніння, та в порушення п.2.5 Правил дорожнього руху відмовився від проходження медичного огляду.

Не виконав підпункт а) п.2.4 ГІДР та вчинив злісну непокору законним вимогам рацівника міліції, тобто дії які містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, і за яке передбачено найсуворіший вигляд відповідальності за цим кодексом (адміністративний арешт до 15 діб).

Проявив низький культурний рівень, вів себе нетактовно, грубо, з нецензурною лайкою спілкування з працівниками міліції, чим допустив зневажливе ставлення до колег по службі, та осіб, що знаходяться в умовах виконання службових обов'язків тобто вчинив всупереч професійно-етичних норм, що регулюють взаємини між працівниками.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні відносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 28.10.2012 року приблизно о 02.30 годині нарядом ДАІ, який ніс патрулювання в м. Чернівці, спільно з інспекцією по особовому складу УМВС України в Чернівецькій області на вул. Головної. 227 було зупинено автомобіль «Вольксваген Т-4», держ.номер СЕ 30-40 АА.

Після зупинки, позивач разом з власником машини ОСОБА_8, вийшов до працівника ДАІ, який зупинив транспортний засіб, щоб з'ясувати причину зупинки.

Представник з інспекції по особовому складу УМВС ОСОБА_4 запропонував позивачу надати документи на право керування автотранспортом та пройти медичне освідчення на предмет алкогольного спяніння.

ОСОБА_9 відмовився надати документи документи на право керування транспортом повідомивши що їх в нього на даний момент немає. Також відмовився від проходження медисного освідчення , мотивуючи це тим, що за кермом він не перебував.

Наряд міліції застосувавши спец засоби (кайданки) примусово доставив ОСОБА_9 до медичного закладу де останній повторно відмовився від проходження медичного освідчення. В процесі затримання ОСОБА_9 виражався нецензурною лайкою, вказував, що дії співробітників міліції є незаконними так як він автомобілем не керував і від медичного огляду відмовляється.

Дані обставини були підтверджені в судовому засіданні свідками ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_10., ОСОБА_7

13 жовтня 2012 року Управлінням МВС України в Чернівецькій області було прийняте рішення оформлене у вигляді наказу № 1050 від 13.10.2012р. про притягнення старшого оперуповноваженого в ОВС відділу боротьби з торгівлею людьми та злочинами проти моральності УКР УМВС України в Чернівецькій області майора міліції ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

В витязі із наказу начальника УМВС України в Чернівецькій області № 177 о/с зазначається, що згідно з Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС (пунктом 64 «є») звільнити позивача із органів внутрішніх справ (у запас збройних сил) з 31 жовтня 2012 року.

В наказі № 1050 від 13 жовтня 2012 року зазначається, що майор міліції ОСОБА_1 28 вересня 2012 року, керував автомобілем з явними ознаками сп'яніння, вчинив непокору законним вимогам працівників міліції, що виразилось у відмові надати для огляду документи на право керування автомобілем, пройти медичне обстеження, а також, що позивач вів себе нетактовно, нецензурно виражався, ображав їх, погрожував службовими неприємностями і.т.д.

В подальшому працівниками ДАІ, щодо було складено два протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного та за ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії.

Однак, 16 листопада 2012 року Першотравневим районним судом міста Чернівці винесено рішення по розгляді адміністративної справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. За результатами якого, суд прийняв рішення про закриття відносно ОСОБА_1 адміністративної справи за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Що, ж стосується обставини про відмову у наданні документів на право керування автомобілем, зазначеної в наказі № 1050 від 13 жовтня 2012 року, встановлено, що на момент вимоги про надання документів на право керування в позивача вони були відсутні. Крім того як встановлено рішенням від 16 листопада 2012 року Першотравневого районного суду міста Чернівці ОСОБА_9 транспортним засобом не керував.

Щодо обставин описаних в наказі № 1050 від 13 жовтня 2012 року, що позивач чинив опір законним вимогам працівників міліції, нецензурно виражався і т. д., то встановлено, що вимоги працівників УДАІ УМВС щодо позивача не були законними (що доводиться постановою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 16 листопада 2012 року), оскільки позивач не керував транспортним засобом в нетверезому стані, не міг надати документи на право керування транспортним засобом, позивачу зі сторони правоохоронних органів (працівників ДАІ) інкримінувалися дії, яких він не вчиняв, а тому дії позивача були не чим іншим, як захистом від незаконних дій працівників ДАІ.

Так у відповідності до ч. 1, 2 ст. 19 Цивільного кодексу України: - «Особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням».

У відповідності до п. п. «є» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ: - «Особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) -за порушення дисципліни».

У відповідності до ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України: - «На осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень:

1)усне зауваження;

2)зауваження;

3)догана;

4)сувора догана;

5)попередження про неповну посадову відповідність;

6)звільнення з посади;

7)пониження в спеціальному званні на один ступінь;

8)звільнення з органів внутрішніх справ».

Статтею 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України встановлюється порядок накладання дисциплінарних стягнень.

Так у відповідності до ч. 1, 4, 5, 10, 15 ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України: -

З метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

З огляду на все вищезазначене, беручи до уваги норми матеріального права, які регулюють правовідносини з проведення службового розслідування в органах внутрішніх справ України, суд вважає, що дисциплінарного проступку позивач не вчиняв, дисциплінарне стягнення на позивача накладено незаконно.

Щодо завдання моральної шкоди позивачу внаслідок звільнення встановлено, згідно приписів ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст. ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_9 5000 грн. моральної шкоди, дана позовна вимога підлягає частковому задоволенню, а саме в сумі 1000 грн.

У відповідності до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. А згідно ст. 86 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Керуючись ст.ст. 11, 69, 70, 71, 76, 79, 86, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовільнити частково.

2.Визнати незаконним наказ УМВС України в Чернівецькій області № 1050 від 13 жовтня 2012 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ;

3.Визнати незаконним (в частині звільнення ОСОБА_1 з ОВС з 31 жовтня 2012 року) наказ № 177 о/с від 25 жовтня 2012 року;

4.Зобов'язати УМВС України в Чернівецькій області поновити ОСОБА_1, на посаді старшого оперуповноваженого в ОВС відділу боротьби з торгівлею людьми та злочинами проти моральності УКР УМВС України в Чернівецькій області;

5.Зобов'язати УМВС України в Чернівецькій області виплати мені, ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу;

6.Стягнути з УМВС України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 1 000 (тисячу) гривень - моральної шкоди.

7. Стягнути з УМВС України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1835,20 грн.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанови суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова складена у повному обсязі 03 квітня 2013 року.

Суддя Г.Г. Спіжавка