Справа № 824/460/13-а
Суддя: Ковтюк Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2013-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10:50год. 21 березня 2013 року м. Чернівці Справа № 824/460/13-а

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Ковтюк В.О.

секретаря судового засідання Бурковської Ю.Т.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом управління Пенсійного фонду України у Новоселицькому районідо до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Новоселицькому районі про зобовязання вчинити дії,,

ВСТАНОВИВ:

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач відмовляється прийняти до заліку витрати по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за листопад-грудень 2012 року в сумі 35442,80 грн., а саме:

443,78 грн. витрати на виплату та доставку основного розміру та щомісячної цільової грошової допомоги особам яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за листопад-грудень 2012 року громадянам ОСОБА_3 і ОСОБА_4;

34999,02 грн. витрати на виплату та доставку щомісячної державної адресної допомоги.

Позивач не погоджується з цим, оскільки, відповідно до п.п. г та д п. 1 та п. 11 ст. 21 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійне захворювання, які спричинили втрату працездатності від 23.09.1999р. №1105 (далі Закон №1105) відповідач зобовязаний своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоровя або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого.

Що стосується не взяття до заліку витрат на виплату та доставку основного розміру та щомісячної цільової грошової допомоги потерпілим ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які отримали трудові каліцтва на території колишніх республік СРСР, позивач повідомляє наступне, що за змістом ч.2 ст.2 Закону №1105 особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавства України про відшкодування шкоди, заподіяної працівниками внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, повязаних з виконанням ними трудових обовязків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 9 Закону № 1105 призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у звязку з втратою годувальника.

Право вибору пенсійних виплат визначено статтею 10 Закону №1105, в якій зазначено, що особа, яка має одночасно право на різні види пенсій (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника) призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 45 ч.2 п.3 Закону № 1105 право переходу із одного виду пенсії на іншій (в даному випадку з пенсії по інвалідності на пенсію за віком) це виключно індивідуальне право пенсіонера і здійснюються при бажанні пенсіонера з дня подання заяви з усіма необхідними документами.

Що стосується прийняття до заліку витрат по державній адресній допомозі, то відповідно до п.п.5 та 6 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, повязаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у звязку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (далі Порядок), який затверджено сумісною постановою Правління Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.03р. № 5-4/4, яким встановлено механізм погодження та відшкодування зазначених позивачем витрат.

З 01 квітня 2008 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26.03.08р. №265 Деякі питання пенсійного забезпечення громадян, якою передбачено виплату щомісячної державної адресної допомоги, яка повинна здійснюватися за рахунок коштів, з яких виплачується пенсія або державна соціальна допомога.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.24 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійне захворювання, які спричинили втрату працездатності від 23.09.1999р. №1105 (далі Закон №1105), якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Тобто, витрати понесені Пенсійним фондом України у звязку із виплатою пенсій, передбачених ст. 26 Закону України Про пенсійне забезпечення підлягають відшкодуванню Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Крім того, ст. 25 Закону №1105 передбачає, що усі види страхових виплат і соціальних послуг застрахованим та особам, які перебувають на їх утриманні, а також усі види профілактичних заходів, передбачених ст.21 Закону №1105 проводяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків за рахунок коштів цього Фонду.

На підставі вищевикладеного, позивач просив суд зобовязати відповідача прийняти до заліку витрати по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання відповідно до виставлених актів щомісячної звірки за листопад-грудень 2012 року у сумі 35442,80 грн.

Відповідач проти позову заперечував та в обґрунтування надав письмові заперечення на позов, в яких зазначив наступне.

Що стосується відшкодування цільової грошової допомоги на прожиття та суми витрат на виплату та доставку пенсії громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в сумі 443,78 грн., то відповідач не погоджується із цим виходячи з наступного. Зазначені громадяни отримали ушкодження на час існування СРСР, тобто за межами України (колишньої УССР). При цьому особові справи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відсутні, а відповідно до п.5 Порядку звірка витрат проводиться за особовими справами потерпілих. Крім того, діючим національним законодавством не передбачено прядку відшкодування шкоди потерпілим, яким заподіяно шкоду за часів СРСР на території інших союзних республік, крім території колишньої УССР (відповідно до висновків Головного науково-експертного управління Апарату Верховної Ради України (лист №1820-08-1 від 25.11.05р.) та Мінюста України (лист від 14.08.06р. №21-46-921) підстави для відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків Пенсійному фонду України витрат, повязаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві громадян краян учасниць СНД та членам їх сімей, які отримали каліцтво в країнах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну відсутні).

Відповідач також не погоджується з вимогою стягнення виплат по щомісячній державній адресній допомозі згідно Постанови Кабінету Міністрів від 11.03.09р. №198 Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян (далі Постанова №198), оскільки п. 4 Порядку чітко визначені суми які підлягають відшкодуванню. Крім того, сама Постанова №198 не передбачає обовязку відповідача проводити включення, а надалі і відшкодування щомісячної державної адресної допомоги.

Виходячи з вище викладеного, відповідач наполягає на відмові у задоволені позову в повному обсязі.

В ході судового розгляду представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволені, представник відповідача свої заперечення підтримав в повному обсязі та наполягав на відмові у задоволені позову.

Судом встановлено, що позивачем в період з листопада по грудень 2012 року щомісяця направлялись відповідачу акти звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які відповідачем підписувалися, із включенням сум державної адресної допомоги та сум витрат з доставки державної адресної допомоги на загальну суму 35442,80 грн., які підписані і позивачем і відповідачем (а.с.8,12) та списки осіб (а.с.9-11,13-15).

Відповідно до довідки-розрахунку сум витрат на виплати та доставку основного розміру та щомісячної цільової грошової допомоги особам яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворюванню по ОСОБА_3 В,М. та ОСОБА_4 з листопада по грудень 2012 року сума коштів не прийнята до заліку відповідачем складає 443,78 грн. (а.с.10, 15).

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення закону та робить висновки по суті спору.

Щодо вимоги про прийняти до заліку суми 443,78 грн. витрати на виплату та доставку основного розміру та щомісячної цільової грошової допомоги особам яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за листопад - грудень 2012 року громадянам ОСОБА_3 і ОСОБА_4

За змістом частини другої статті 2 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, повязаних з виконанням ними трудових обовязків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

При цьому право на таке забезпечення, яке встановлено в Україні, не залежить від того, у якій з колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві із застрахованою особою або виникло професійне захворювання, повязане з виконанням нею трудових обовязків.

Підпунктом а статті 27 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлено, що громадянам України переселенцям з інших держав, які не працювали в Україні, пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання призначаються незалежно від стажу роботи.

Відповідно до абзацу другого пункту 3 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги.

Абзацом третім цього пункту встановлено, що вся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної і моральної (немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Отже, за змістом наведеної норми обовязок Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати потерпілим на виробництві та членам їх сімей матеріальну і моральну (немайнову) шкоду, заподіяну ушкодженням здоровя, не залежить від того, чи сплачували цьому Фонду соціального страхування від нещасних випадків страхові платежі підприємства, що ліквідувалися та на яких було ушкоджено здоровя потерпілого.

Як вбачається з абзацу 7 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, Фонд соціального страхування від нещасних випадків є правонаступником державного, галузевих та регіональних фондів охорони праці, передбачених статтею 21 Закону України від 14 жовтня 1992 року №2694-XII Про охорону праці, які ліквідуються.

Таким чином, страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, а в разі виплати такої органами ПФУ відшкодувати останньому витрати, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Аналогічна позиція висвітлена в постанові Верховного Суду України від 21 листопада 2011 року по справі №21-361а11 за позовом управління Пенсійного фонду України в Золотонівському районі Черкаської області до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Золотоноша Черкаської області про стягнення витрат на виплату і доставку пільгових пенсій.

Разом з тим, відмовляючи у цій частині в задоволенні позовних вимог суд вважає, що обраний у цьому випадку спосіб захисту (відновлення) порушеного права є таким, що не відповідає змісту прав Управління ПФУ щодо відшкодування понесених ним витрат.

Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України та Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 4 березня 2003 р. № 5-4/4, не врегульовує спірних відносин, які виникли у даному випадку, оскільки встановлене ним правило підписання актів звірки розрахунків розраховано на відсутність спору.

Згаданий Порядок визначає механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які призначені особам, що застраховані згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (крім осіб, зазначених у пункті 2 статті 8 цього Закону), у тому числі добровільно застраховані, та потерпілим особам, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків.

У разі незгоди на підписання актів з боку Фонду соціального страхування від нещасних випадків вимоги про стягнення витрат мають вирішуватись у судовому порядку в судах адміністративної юрисдикції, а не шляхом пред'явлення вимог про підписання актів звірки.

Щодо вимоги позивача про зобовязання відповідача прийняти до заліку витрати на виплату та доставку щомісячної державної адресної допомоги за листопад-грудень 2012 року в сумі 34999,02 грн., то суд зазначає таке.

Пунктом 5 частини першої статті 24 Закону №1105-XIV Фонд зобовязано співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, повязаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів.

Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом, передбачений статтею 21 Закону №1105-XIV.

Відповідно до цієї статті Фонд зобовязаний у встановленому законом порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоровя, в тому числі пенсії по інвалідності від трудового каліцтва або професійного захворювання та пенсії у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, у разі настання страхового випадку.

Кабінет Міністрів України постановою Деякі питання пенсійного забезпечення громадян від 26 березня 2008 року №265 (далі Постанова №265) установив, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною та щомісячної доплати до пенсії у звязку з втратою годувальника членам сімей шахтарів, смерть яких настала внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання) не досягає в осіб, яким призначено пенсію у звязку з втратою годувальника, на одного непрацездатного члена сімї 100 відсотків, на двох 120 відсотків, на трьох і більше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначених розмірів. У разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства і дітям-інвалідам, особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною) не досягає прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного прожиткового мінімуму.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що адресна допомога як окремий вид соціальної допомоги не входить до складу розміру пенсії по інвалідності та пенсії у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Пунктом 4 Постанови №265 встановлено, що виплата щомісячної державної адресної допомоги здійснюється за рахунок коштів, з яких виплачується пенсія або державна соціальна допомога.

Вирішуючи питання чи здійснюються ці виплати за рахунок коштів Фонду, суд вважає необхідним враховувати те, що страхування від нещасного випадку є самостійним видом загальнообовязкового державного соціального страхування, за допомогою якого здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоровя громадян у процесі їх трудової діяльності.

Одним із основних принципів страхування від нещасного випадку є цільове використання коштів. Відповідно до ст.46 Закону №1105 кошти на здійснення страхування від нещасного випадку не формуються за рахунок Державного бюджету України, не включаються до його складу та використовуються виключно за їх прямим призначенням.

Виходячи з наведеного та зважаючи на особливості фінансування страхування від нещасного випадку, виключно цільове використання цих коштів та враховуючи те, що адресна допомога як окремий вид соціальної допомоги не входить до складу розміру пенсії по інвалідності та пенсії у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, Фонд не може нести витрати на виплату державної адресної допомоги.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що у задоволені адміністративного позову слід відмовити.

Згідно п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, відповідачем доведено безпідставність вимог позивача, щодо зобовязання включення в акти помісячної звірки витрат позивача.

Частина 5 ст.94 КАС України передбачає, що у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України. У звязку з відсутністю таких витрат, суд не вирішує питання про стягнення судових витрат.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 76, 79, 86, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанови суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанову в повному обсязі виготовлено 26 березня 2013 р.

Суддя В.О. Ковтюк