Справа № 820/5016/15
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2015-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 р.Справа № 820/5016/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Русанової В.Б.

Суддів: Ральченка І.М. , Присяжнюк О.В.

за участю секретаря судового засідання Дудка О.А. Дудка Русанової В.Б.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, Державної фіскальної служби України на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2015р. по справі № 820/5016/15

за позовом ОСОБА_3

до Державної фіскальної служби України

про визнання протиправним наказу та поновлення на роботі,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3, звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати протиправним рішення Міністерства доходів і зборів України, прийняте у формі наказу № 193-о від 16.03.2015 року про звільнення ОСОБА_3 з посади заступника начальника Головного управління Міндоходів у Харківській області та скасувати цей наказ;

-поновити на роботі ОСОБА_3 на посаді заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2015р. позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України № 193-о від 16.03.2015 року про звільнення ОСОБА_3 з посади заступника начальника Головного управління Міндоходів у Харківській області.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді заступника начальника Головного управління Міндоходів у Харківській області.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодившись з рішенням суду першої інстанції подала апеляційну скаргу в якій просила постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2015 року скасувати в частині відмови в задоволенні позову та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій просив постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2015 року скасувати в частині задоволення позову та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги позивача, заперечував проти апеляційної скарги відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги податкового органу, заперечував проти апеляційної скарги позивача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши, в межах апеляційних скарг постанову суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 195 КАС України справа розглядається в межах апеляційних скарг.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що з 04.06.2013р. ОСОБА_3 призначена на посаду заступника начальника Головного управління Міндоходів у Харківській області , що підтверджується наказом № 1120-о Міністерства доходів і зборів. (а.с.72)

Наказом ДФС України, яка виступає правонаступником Міндоходів, від 24.02.15 № 117 "Про початок проведення перевірки відповідно до Закону України "Про очищення влади" стосовно посадових і службових осіб Міндоходів" з 02.03.15 розпочато перевірку відповідно до Закону України "Про очищення влади" стосовно керівників, їх перших заступників та заступників керівників головних управлінь Міндоходів в областях.

26.02.2015 р. зазначений наказ надійшов до ГУ Міндоходів у Харківській області та в цей же день з ним ознайомлена позивач, про що свідчить відповідна резолюція на ньому - стислий зміст прийнятого нею рішення щодо виконання документа.

02.03.2015 р. позивачка ознайомилася з даним розпорядчим документом, як посадова особа територіального органу Міндоходів.

З 04.03.2015 р. по 23.04.2015 р. позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні у медичному закладі з діагнозом гострий коліт та рядом інших захворювань, що визнається сторонами по справі та підтверджується листками непрацездатності.

Після , виходу з лікарняного 24.04.2015р. позивачем подано власноручну заяву про проведення відносно неї перевірки , передбаченої Законом України « Про очищення влади».

16.03.15р. Наказом Міністерства доходів і зборів України № 193-0 звільнено ОСОБА_3 з посади заступника начальника Головного управління Міндоходів у Харківській області з підстави, передбаченої п. 7 2 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпПУ) та ч. З ст. 4 Закону України "Про очищення влади", а саме з підстав, що у встановлений ч.2 ст.4 Закону України "Про очищення влади" позивачка у 10-ти денний термін не подала заяву у якій повідомити про те, що до неї застосовуються заборони, визначені ч. З або 4 ст. 1 цього Закону, або повідомити про те, що до неї не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулося з порушенням норм закону, позивачем не було своєчасно подано заяву про проведення щодо неї люстраційної перевірки з незалежних від неї підстав.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України "Про очищення влади" очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_4, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності, презумпції невинуватості, індивідуальної відповідальності, гарантування права на захист.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону України "Про очищення влади" особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону.

Згідно ч.3 ст. 4 Закону України "Про очищення влади" неподання заяви у строк, передбачений частиною другою цієї статті, є підставою для звільнення особи із займаної посади не пізніш як на третій день після спливу строку на подання заяви.

Відповідно до п.8 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених 4.3-4 1 Закону України "Про очищення влади", затвердженого постановою КМУ від 16.10.2014 № 563, особа, яка підлягає перевірці, зобов'язана у десятиденний строк з дня початку проведення перевірки в органі подати до відповідального структурного підрозділу у разі незастосування заборон, передбачених 4.3-4 ст. 1 Закону:

- власноручно написану заяву про проведення перевірки, передбаченої Законом, про те, що до неї не застосовуються заборони, передбачені 4.3-4 ст. 1 Закону, про згоду на проходження перевірки та оприлюднення відомостей щодо неї за формою згідно з додатком 1;

- копії, засвідчені підписом керівника кадрової служби і скріплені печаткою (далі - засвідчені копії):

- сторінок паспорта громадянина України з даними про прізвище, ім'я та по батькові, видачу паспорта та місце реєстрації;

- документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України);

- декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік, складеної за формою, що встановлена Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції" (далі - декларація).

Колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідальність у вигляді звільнення за неподання заяви настає у випадку волевиявлення особи відносно її права написання відповідної заяви згідно Закону України "Про очищення влади", коли вона мала змогу та усвідомлювала наслідки не вчинення нею відповідної дії, проте не подала відповідну заяву.

Судом встановлено, що відповідачем була розпочата перевірка, останній день подання заяви становив 11 березня 2015 року. Позивач подала відповідну заяву несвоєчасно, тобто після 11.03.2015р. з поважних причин, оскільки перебувала на стаціонарному лікуванні в медичному закладі.

Доводи апеляційної скарги , що законом не встановлено способу подання особою відповідної заяви, а тому позивач мала можливість направити її поштою, колегія суддів вважає необґрунтованими, тому як перебування на стаціонарному лікуванні позбавляє можливості вчинити такі дії.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо помилкового застосування судом до спірних правовідносин ч.3 ст.40 КЗпП України та відсутність в Законі України « Про очищення влади заборони звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Законом України «Про очищення влади» не надано право власнику або уповноваженому органу, до повноважень якого входить звільнення працівника, проводити звільнення працівника під час його тимчасової непрацездатності.

Така заборона встановлена ч.3 ст.40 КЗпП , згідно якої звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності не допускається.

Таким чином, звільнення позивача під час знаходження її на лікарняному, відбулося з порушенням вимог закону, що також позбавило її фізичної можливості у встановлений Законом термін надати відповідну заяву та документи в рамках Закону України "Про очищення влади".

З огляду на зазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо, при винесенні наказу Міндоходів України № 193-о від 16.03.2015 року про звільнення ОСОБА_3 з посади заступника начальника Головного управління Міндоходів у Харківській області відповідач діяв не у спосіб та не в межах повноважень, встановлених чинним законодавством України.

Доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду не спростовують.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про безпідставне не поновлення позивача на посаді заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській, оскільки установа, в якій вона працювала була реорганізована , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Судом встановлено , що Головне управління Міндоходів у Харківській області на час прийняття судового рішення не ліквідовано та згідно штатного розпису на 2015 рік ГУ Міндоходів у Харківській області посада позивача зберігалась, а отже суд першої інстанції дійшов до вірного висновку щодо поновлення позивача на посаді заступника начальника Головного управління Міндоходів у Харківській області , яку вона обіймала на час звільнення.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2015 року прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, при вірному , повному встановлені обставин справі, на підставі належних та допустимих доказів, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2015р. по справі № 820/5016/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_5
Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7
Повний текст ухвали виготовлений 05.10.2015 р.