Справа № 810/3224/15
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 року 810/3224/15

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючий суддя -Скрипка І.М., судді: Басай О.В., Волков А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» до Головного управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

24 липня 2015 року до Київського окружного адміністративного суду звернулось Державне підприємство «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» (ДП «НДПІ містобудування», підприємство, Інститут) з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим (відповідач 1), Державної казначейської служби України (відповідач 2), у якому просили:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим і Державної казначейської служби України щодо невиконання платіжних доручень від 3 лютого 2014 року №1, від 3 лютого 2014 року №2 та від 3 лютого 2014 року №3 виконавчого комітету Лівадійської селищної ради Автономної Республіки Крим про перерахування на користь позивача боргу в сумі 875133,60 грн.;

- зобовязати відповідачів перерахувати на користь Державного підприємства «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» кошти в сумі 875133,60 грн.

Зазначали, що виконавчим комітетом Лівадійської селищної ради Автономної Республіки Крим на виконання договірних зобовязань перед ДП «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» було подано до Головного управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим платіжні доручення на загальну суму 875133,60 грн. щодо перерахування коштів в оплату за отримані послуги, однак такі платіжні документи названим управлінням залишені без виконання. Стверджували, що Державна казначейська служба України також не перераховує кошти у сумі 875133,60 грн. на рахунок підприємства, хоча відповідне Головне управління підпорядковується Державній казначейській службі України.

6 жовтня 2015 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Представники відповідачів у судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили. Зважаючи на відсутність потреби заслухувати свідка чи експерта, суд на підставі положень частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, протокольною ухвалою від 6 жовтня 2015 року, постановив здійснювати розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи із такого.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 червня 2013 року між виконавчим комітетом Лівадійської селищної ради Автономної Республіки Крим (замовник) та ДП «НДПІ містобудування» (виконавець) укладено договір про закупівлю послуг за кошти місцевого бюджету №2013-61 (а.с.10-13), за умовами якого виконавець зобовязався у 2013 році якісно та своєчасно надати послуги щодо планування міських і сільських поселень (розробки містобудівної документації), а замовник - прийняти та оплатити послуги. Ціну договору визначено у сумі 1591152 грн. У додатку 1 до додаткової угоди №3 від 29 серпня 2014 року до договору №2013-61 від 20 червня 2013 року обумовлено етапи надання послуг, термін їх виконання та вартість таких послуг (а.с.23-24).

На підтвердження виконання частини договірних зобовязань за вказаним договором на загальну суму 1113806,40 грн. позивач подав суду завірені копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ГС-0000296, №ГС-0000332, №ГС-0000379, № ГС-0000493 (а.с.25-31).

ДП «НДПІ містобудування» вказано, що виконавчий комітет Лівадійської селищної ради Автономної Республіки Крим 26 листопада 2013 року частково провів оплату за виконані роботи, зокрема 238672,80 грн. за перший етап. Також позивач стверджував, що його контрагент подав до Головного управління Державної казначейської служби в України АР Крим платіжні доручення №1 на суму 238672,80 грн., №2 на суму 238672,80 грн. та №3 на суму 397788 грн. для проведення розрахунків за виконані роботи, проте Головне управління Державної казначейської служби України в АР Крим залишено їх без виконання.

Суд ухвалою від 16 вересня 2015 року витребував від ДП «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» засвідчені копії платіжних доручень №1 від 3 лютого на суму 238672,80 грн., №2 від 3 лютого на суму 238672,80 грн. та №3 від 3 лютого на суму 397788 грн., про існування яких стверджував позивач.

Однак, незважаючи на вимоги суду, Інститут не подав такі платіжні документи, а у письмових поясненнях від 19 серпня 2015 року повідомив про неможливість надання ним таких доказів.

Суд також зясував, що позивач у листопаді 2014 року звертався із листом до Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим і просив здійснити перерахування коштів відповідно до вищевказаних платіжних доручень (а.с.32).

Проте, Державна казначейська служба України листом від 8 грудня 2014 року повідомила, що не має можливості отримати від територіальних органів Казначейства, які знаходяться на тимчасово окупованій території України, інформацію про взятті на облік бюджетні зобовязання та заборгованість розпорядників бюджетних коштів, які перебували на казначейському виконанні в Автономній Республіці Крим, оскільки Головне управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим з 2 квітня 2014 року не працює в системі електронних платежів (а.с.33-34).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

У відповідності до пункту 1 Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12 жовтня 2011 року №1280 (Положення №1280), головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - Головне управління Казначейства) є територіальними органами Державної казначейської служби України. Головне управління Казначейства підпорядковане Державній казначейській службі України.

За нормами пункту 4 цього ж Положення Головні управління Казначейства відповідно до покладених на них завдань та в установленому законодавством порядку, зокрема, здійснюють через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів; проводять відповідні розрахунки між державним та місцевими бюджетами, між місцевими бюджетами, а також між учасниками бюджетного процесу та суб'єктами господарювання; здійснюють платежі за дорученнями розпорядників та одержувачів бюджетних коштів відповідно до законодавства, в тому числі платежі, пов'язані з виконанням зобов'язань, взятих під державні та місцеві гарантії тощо.

За нормами пункту 18 Положення №1280 Головне управління Казначейства є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в установах Казначейства та банках.

У пункті 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року за №460/2011 (Положення №460/2011), а також у цьому ж пункті Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215 (Положення №215), визначено, що Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Казначейство України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України є учасником системи електронних платежів Національного банку України.

За нормами пункту 4 Положень №460/2011 і №215 Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює, зокрема, через систему електронних платежів Національного банку України, розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, а також платежі за дорученнями розпорядників та одержувачів бюджетних коштів відповідно до законодавства тощо.

За приписами пункту 7 Положення №460/2011 та пункту 9 Положення №215 Казначейство України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи.

Згідно із постановою Кабінету Міністрів України і Національного банку України від 15 вересня 1999 року №1721 «Про створення внутрішньої платіжної системи Державного казначейства» (пункт 5) органам Державного казначейства надано статус учасників системи електронних платежів Національного банку на загальних засадах відповідно до Положення про міжбанківські розрахунки в Україні та право здійснювати через цю систему тільки платежі і міжбанківські розрахунки.

За правилами частини першої статті 43 Бюджетного кодексу України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Казначейське обслуговування бюджетних коштів передбачає: розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів відповідно до законодавства; контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень бюджету, взятті бюджетних зобов'язань розпорядниками бюджетних коштів та здійсненні платежів за цими зобов'язаннями; ведення бухгалтерського обліку і складання звітності про виконання бюджетів з дотриманням національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку та інших нормативно-правових актів Міністерства фінансів України; здійснення інших операцій з бюджетними коштами. В органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, бюджетним установам відкриваються рахунки у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, хоча Державна казначейська служба України та її територіальні органи не є банком у відповідності із визначенням у статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», однак вони є учасниками системи електронних платежів Національного банку України і здійснюють частину тих самим функцій, що і банківські установи, зокрема, щодо здійснення платежів за дорученням відповідних розпорядників бюджетних коштів.

Як визначає пункт 5.1 статті 5 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» №2346-ІІІ (Закон №2346-ІІІ), суб'єктами правових відносин, що виникають при здійсненні переказу коштів, є учасники, користувачі (платники, отримувачі) платіжних систем.

За змістом статті 8 Закону №2346-ІІІ банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

За положеннями пункту 22.4 статті 22 цього ж Закону під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (пункт 30.1 статті 30 Закону №2346-ІІІ).

За приписами пунктів 32.1 і 32.2 статті 32 Закону №2346-ІІІ банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.

Таким чином, вчинення дій щодо переказу коштів має свою послідовність.

Для того, щоб встановити факт протиправної бездіяльності відповідачів необхідно зясувати наявність у них обовязку стосовно виконання певних дій і нездійснення цього.

У той же час, Інститут не надав доказів, які б підтвердили, що Головне управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, а тим більше Державна казначейська служба України, у цьому випадку, діяли всупереч чинному законодавству і щось не вчинили.

При цьому, суд звертає увагу, що у випадку, який розглядається, йдеться про виконання умов договору, складовою якого є, зокрема, вчасний розрахунок тощо.

За відсутності доведених фактів того, що контрагент позивача належним чином виконав умови договору і надав відповідні розрахункові документи територіальному органу Казначейства для оплати, суд констатує, що обраний шлях вирішення конфлікту зводиться до перекладання обовязку стосовно виконання умов угоди на банківську установу (органи Державної казначейської служби України).

Разом з тим, суд звертає увагу, що позивач предявив позов до відповідачів у відносинах із якими, у випадку, який розглядається, - не перебував.

У звязку з цим, суд резюмує, що позивач, у ситуації, яка склалася, обрав неправильний спосіб захисту порушеного права (замість того, щоб звернутися до господарського суду із позовом про стягнення коштів із сторони договору), предявивши позов до субєктів владних повноважень, з якими у ДП «НДПІ містобудування» спірних відносин не виникало.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. За правилами частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За викладеного вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно із частиною другою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Відповідачі не надали суду доказів понесення ними судових витрат, тому підстави для присудження на їх користь судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 128, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий - суддя Скрипка І.М.

Судді: Басай О.В.

ОСОБА_1