Справа № 2а-0770/3471/11
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2012-03-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2012 р. Справа № 12829/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Заверухи О.Б., Ніколіна В.В.

за участі секретаря судових засідань: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2011 року у справі за позовом начальника Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України ОСОБА_4 до громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 про затримання,

встановив:

20 жовтня 2011 року позивач начальник Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління ДПС України звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3, в якому з урахуванням його уточнень просив затримати відповідача на термін до дванадцяти місяців, з розміщенням в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства Міністерства внутрішніх справ України на підставі п. 8-10 ст. 32 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», з метою підготовки його видворення за межі України у примусовому порядку. В даному адміністративному позові позивач також просив постанову суду звернути до негайного виконання.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 18 жовтня 2011 року відповідач був затриманий прикордонним нарядом відділу прикордонної служби «Великий Березний» Чопського прикордонного загону за спробу незаконно, поза пунктами пропуску, перетнути державний кордон з України в Словаччину в складі групи осіб. Під час проведення фільтраційно-перевірочних заходів було встановлено, що відповідач 08.09.2009 року вже затримувався на ділянці Чопського прикордонного загону за порушення порядку надання транспортних засобів та інших послуг іноземцям та заявив, що він звертався до міграційної служби в Закарпатській області з заявою про надання статусу біженця. З метою перевірки даної інформації було направлено запит до Управління міграційної служби в Закарпатській області на який отримано відповідь, про те що в результаті розгляду заяви відповідача про надання статусу біженця Державним комітетом України у справах національностей та релігії було прийнято рішення про відмову відповідачу у наданні статусу біженця, яке на даний час ним оскаржується у Вищому адміністративному суді України. Згідно зі ст. 32 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» органи охорони державного кордону можуть затримати іноземця та особу без громадянства лише на підставі винесеної за їх зверненням постанови адміністративного суду, якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства будуть ухилятися від виїзду з України.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 21.10.2011 року уточнений адміністративний позов задоволено повністю, затримано громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк до 12 місяців для підготовки документів на примусове видворення, з дня його затримання - до 17 жовтня 2012 року. Дану постанову судом першої інстанції допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись із даною постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційних вимог, апелянт посилається на те, що відповідно до ст. 32-1 Закону України «Про правий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець не може бути видворений або в інший спосіб примусово повернутий до країни, де він може зазнати катування, жорстоких, нелюдських чи таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання. Громадянин ОСОБА_2 ОСОБА_3 змушений був покинути країну походження, оскільки він побоюється стати жертвою переслідування за ознакою належності до соціальної групи, а саме як член родини яка переслідується за мотивами кровної помсти. Апелянт вказує на те, що відповідач звернувся із заявою про надання статусу біженця, однак рішенням Державного комітету України у справах національностей та релігії від 13.04.2009 року йому було відмовлено у наданні статусу біженця. Це рішення було оскаржено до суду проте Закарпатський окружний адміністративний суд своєю постановою від 19.11.2010 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2011 року, в задоволенні позову відмовив. Рішення судів першої та апеляційні інстанції були оскаржені до Вищого адміністративного суду України. На підставі ст. 16 закону «Про біженців» від 21.06.2001 року ОСОБА_5 ОСОБА_3 була видана довідка про звернення до суду, яка була чинною до 04.12.2011 року і надавала йому право законно перебувати на території України.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь в справі і зявилися в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_5 Мурафі 18.10.2011 року був затриманий прикордонним нарядом відділу прикордонної служби «Великий Березний» Чопського прикордонного загону за спробу незаконно, поза пунктами пропуску, перетнути державний кордон з України в Словаччину в складі групи осіб. Під час проведення фільтраційно-перевірочних заходів було встановлено, що відповідач 08 вересня 2009 року вже затримувався на ділянці Чопського прикордонного загону за порушення порядку надання транспортних засобів та інших послуг іноземцям та заявив, що він звертався до міграційної служби в Закарпатській області з заявою про надання статусу біженця. Дані обставини підтверджені протоколом про адміністративне затримання від 18.10.2011 року та протоколом особистого огляду, огляду та вилучення речей і документів від 18.10.2011 року, довідкою Управління міграційної служби у Закарпатській області від 19.10.2011 року № 17-9-2308 (а.с. 5-8).

Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 21.10.2011 року ОСОБА_6 ОСОБА_2 визнано винним у вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП і призначено йому стягнення у вигляді штрафу у розмірі 4000 грн. в дохід держави (а.с. 16).

Суд першої інстанції задовольняючи уточнений адміністративний позов виходив із того, що відсутність у відповідача документів необхідних для добровільного виїзду, що підтверджується протоколом особистого огляду, огляду та вилучення речей і документів від 18.10.2011 року, а також спроба незаконного перетинання державного кордону України, дає підстави вважати, що відповідач в подальшому буде ухилятися від виїзду з України в добровільному порядку, що у відповідності до ст. 32 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» є підставою для прийняття рішення адміністративного суду про розміщення відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з регламентованим внутрішнім розпорядком на період, необхідний для підготовки їх видворення за межі України у примусовому порядку, але не більше як на 12 місяців.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КАС України, позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб'єкти владних повноважень.

Частинами 3 та 4 цієї ж статті визначено, що відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо).

Крім цього, пункт 5 частини четвертої статті 50 КАС України передбачає, що у випадках, передбачених законом, суб'єкти владних повноважень можуть подавати й інші види адміністративних позовів, зокрема за правилами частини другої статті 183-5 КАС України позови про затримання іноземців чи осіб без громадянства з метою забезпечення можливості подальшого видворення.

На момент звернення позивача із адміністративним позовом, чинним правовим актом, який визначав порядок вирішення питань, повязаних з вїздом в Україну або виїздом з України іноземців та осіб без громадянства, був Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 4 лютого 1994 року N 3929-XII (далі Закон України N 3929-XII).

Згідно зі ст. 32 цього Закону, органи внутрішніх справ, органи охорони державного кордону або Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх зверненням постанови адміністративного суду затримати і примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець та особа без громадянства будуть ухилятися від виїзду, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі органами охорони державного кордону до суміжної держави. Така постанова приймається судом за зверненням органу охорони державного кордону або Служби безпеки України, якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець та особа без громадянства будуть ухилятися від виїзду.

Іноземці та особи без громадянства, затримані за незаконне перебування на території України (всупереч забороні щодо в'їзду в Україну, за відсутності визначених законодавством та міжнародними договорами України підстав для перебування в Україні (транзитного проїзду через її територію), у тому числі перебування за чужими, підробленими, зіпсованими або такими, що не відповідають встановленому зразку, візою (дозволом), паспортним документом) або прийняті на територію України на виконання міжнародних договорів про реадмісію осіб, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, розміщуються за рішенням адміністративного суду в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з регламентованим внутрішнім розпорядком на період, необхідний для підготовки їх видворення за межі України у примусовому порядку, але не більш як дванадцять місяців.

Видворення іноземців та осіб без громадянства, які затримані у межах контрольованих прикордонних районів при спробі або після незаконного перетинання державного кордону в Україну, здійснюється органами охорони державного кордону, а в інших випадках - органами внутрішніх справ. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про видворення здійснюється органом, який його прийняв.

З наведених вище правових положень Закону випливає, що примусове видворення з України іноземців чи осіб без громадянства проводиться лише на підставі винесеної за позовом уповноваженого субєкта владних повноважень постанови адміністративного суду, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове видворення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

При цьому, позовна заява з вимогою про затримання іноземця чи особи без громадянства може бути подана до суду лише з метою забезпечення можливості подальшого видворення, тобто рішення судом про таке видворення повинно бути прийнято до вирішення питання про затримання або якщо такі позовні вимоги заявлені в одній позовній заяві, то під час вирішення такої позовної заяви.

Даний висновком суду відповідає правовій позиції Вищого адмінстративного суду України висловленій у Постанові Пленуму цього Суду від 16.12.2012 року № 3.

Із поданого позивачем адмінстративного позову (а.с. 1-4), суд апеляційної інстанції вбачає, що в первинних позовних вимогах позивач просив примусово видворити гр. ОСОБА_2 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та затримати його на термін до дванадцяти місяців. Однак, під час судового розгляду даної справи в суді першої інстанції представником позивача ОСОБА_7, який діяв на підставі довіреності (а.с. 15) позовні вимоги були уточнені, з урахуванням яких позивач просив адмінстративний позов задовольнити тільки в частині затримання відповідача терміном до 12 місяців.

Під час апеляційного розгляду судом також встановлено, що позивач із окремим адмінстративним позовом про примусове видворення відповідача до адміністративного суду не звертався.

Враховуючи те, що в уточненому адміністративному позові позивач ставить вимогу тільки про затримання відповідача та те, що на момент розгляду даної справи відсутнє рішення адміністративного суду про примусове видворення гр. ОСОБА_2 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про відсутність правих підстав для затримання відповідача до вирішення питання про його видворення.

Оскільки судом першої інстанції неповно зясовано усі обставини, як мають значення для справи, а справу вирішено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відповідно до ст. 195 КАС України вийти за межі доводів апеляційної скарги та задовольнити її з наведених вище підстав.

З огляду на те, що судом першої інстанції рішення прийняте з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи та порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що оскаржувану постанову слід скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні уточненого адміністративного позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 11, 160 ч. 3, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2011 року у справі № 2а-3471/11/0770 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні уточненого адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: О.Б. Заверуха

ОСОБА_8

Постанова у повному обсязі виготовлена та підписана 28.03.2012 року.