Справа № 804/6126/15
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

13 жовтня 2015 рокусправа № 804/6126/15
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Проценко О.А.

суддів: Дурасової Ю.В. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.06.2015р. у справі № 804/6126/15

за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Міського Комунального підприємства "Автопідприємство санітарного транспорту"

про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

в с т а н о в и в:

Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі по тексту - позивач) звернулось до суду з позовом про стягнення з Комунального підприємства "Автопідприємство санітарного транспорту" Дніпропетровської міської ради (далі по тексту - відповідач) на користь держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарських санкцій у розмірі 500 152,10грн. та 500,15грн. пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій.

На обґрунтування позовних вимог зазначалось, що відповідач не працевлаштував інвалідів у 2014 році відповідно до встановленого нормативу чим порушив норми Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", що підтверджується звітом про зайнятість і працевлаштування інвалідів Форми 10-ПІ від 25.02.2015р. Невиконання нормативу у працевлаштуванні ще 10-ти інвалідів супроводжується накладенням адміністративно-господарських санкцій. Відповідач до 15.04.2015 р. повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 500 152,10грн. за невиконання нормативу у 2014 році. Оскільки зазначену суму санкцій відповідачем не сплачено, йому нараховано пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій в розмірі 500,15грн. Сума пені підтверджується відповідним розрахунком. Проте, відповідач відмовляється від самостійного погашення суми недоїмки із санкцій та пені.

Постановою суду першої інстанції в задоволенні адміністративного позову відмовлено. При цьому суд зазначив, що позовні вимоги позивача про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу у 2014 році є необґрунтованими.

Не погодившись з висновками суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що судом невірно застосовуються норми матеріального права.

Перевіривши судове рішення в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.91 N 875-ХІІ (далі - Закон №875). Частинами 1 та 3 ст.18 Закону визначено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, установи, організації чи до державної служби зайнятості.

При цьому, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані:

- виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

- забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством;

- надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів;

- звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст.19 Закону №875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій, громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

З матеріалів справи вбачається, що середньооблікова чисельність працюючих на підприємстві відповідача у 2014 році становить 631 осіб. З урахуванням вимог ст.19 «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» відповідач зобов'язаний працевлаштувати в 2014 році 25 осіб-інвалідів. За звітом відповідача форми №10-ПІ у 2014 році штатних працівників, яким встановлена інвалідність, фактично працювало 15 осіб; середньорічна заробітна плата штатного працівника становить 50015,21грн. (а.с.5). Невиконання відповідачем нормативу в працевлаштуванні ще 10-ти інвалідів стало підставою для нарахування адміністративно-господарських санкцій у розмірі 500152,10грн. та пені у розмірі 500,15.

Аналіз матеріалів справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, показав наступне.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі по тексту - Закон) підприємства, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти і створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, забезпечують інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст.18 зазначеного Закону працевлаштування інвалідів здійснюється органами Міністерства праці України, Міністерством соціального захисту населення України з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи. При цьому слід зазначити, що механізм реалізації вищезазначеної програми працевлаштування передбачає здійснення певних заходів з боку підприємств.

У пункті 2 ст.19 цього Закону визначено право державної служби зайнятості направляти для працевлаштування на підприємства, в установи і організації всіх форм власності при наявності там вільних місць (вакантних посад) інвалідів, які звертаються до служби зайнятості, відповідно до рівня їх освіти і професійної підготовки та рекомендації МСЕК, наявних у них кваліфікації і знань та з урахуванням їх побажань.

З огляду на викладене, обов'язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості.

Слід зазначити, що з урахуванням норм ст.ст.238,239 Господарського кодексу України заявлена у позові до стягнення сума є адміністративно-господарською санкцією, тому при вирішенні питання про застосування санкцій слід виходити із загальних норм права щодо відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій. При цьому одним з елементів правопорушення є вина. Застосовуючи принцип вини, суд керується нормами ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, згідно з якими учасник господарських відносин відповідає за невиконання правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. Механізм реалізації обов'язку по працевлаштуванню інвалідів полягає в тому, що підприємства повинні інформувати державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів, а також вжити передбачених законом заходів для створення в установленому порядку робочих місць у межах нормативу.

Матеріали справи підтверджують, що відповідач протягом спірного періоду здійснював передбачені законодавством заходи з метою виконання нормативу працевлаштування інвалідів, а саме: протягом звітного року подавав до центру зайнятості звітність форми №3-ПН про наявність вільних вакансій на підприємстві з наданням відповідної характеристики вакантного місця; здійснював заходи щодо створення додаткових робочих місць, введених до штатного розпису (штатний розклад працівників Комунального підприємства "Автопідприємство санітарного транспорту" Дніпропетровської міської ради, штатний розклад працівників профілакторію "Маяк" Комунального підприємства "Автопідприємство санітарного транспорту" Дніпропетровської міської ради, штатний розклад робітників допоміжної групи Комунального підприємства "Автопідприємство санітарного транспорту" Дніпропетровської міської ради), неодноразово розміщував оголошення про наявність вакансій в періодичному виданні "Работа плюс зарплата".

З урахуванням фактичних обставин у даній справі, суд першої інстанції вірно визначився щодо відсутності вини відповідача у невиконанні встановленого Законом нормативу. Сам факт відсутності працевлаштованих інвалідів на підприємстві відповідно до нормативу не є безумовною ознакою правопорушення та підставою для відповідальності особи.

Колегія суддів вважає, що підстави для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій, а відтак і пені, відсутні.

Отже, апеляційна скарга не спростовує висновків суду першої інстанції. Суд об'єктивно, повно і всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними по справі доказами. Апеляційна скарга задоволенню не підлягає; судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.06.2015р. у справі № 804/6126/15 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.06.2015р. у справі № 804/6126/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у відповідності до ст.254 КАС України та може бути оскаржена згідно зі ст.212 КАС України.

Головуючий: О.А. Проценко

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.П. Туркіна