Справа № 9310/10/2070
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2010-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

30 вересня 2010 р. № 2-а- 9310/10/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кухар М.Д., суддів: Старосєльцевої О.В., Панова М.М.,

при секретарі судового засідання - Тайцеві А.Л.,

за участю: представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Комунального підприємства "ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Харкові про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», звернувся до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові про скасування податкового повідомлення-рішення від 05.02.2010 р. №/0 про нарахування податку на прибуток та штрафних санкцій на загальну суму 11 264 982,85 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він правомірно на підставі відповідного рішення Харківської міської Ради, одержав право на додаткову податкову пільгу з податку на прибуток підприємств, що відобразив у поданій ним відповідачу податковій декларації. За таких умов позивач вважає, що він не зобовязаний сплачувати донараховані відповідачем додаткові суми податкових зобовязань з податку на прибуток підприємств, а спірне податкове повідомлення-рішення вважає необґрунтованим.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилався на обґрунтованість і законність визначення ним сум додаткових податкових зобовязань позивачу, а також на безпідставність надання Харківською міською Радою позивачу додаткової податкової пільги з податку на прибуток підприємств. В судовому засіданні представник відповідача підтримав заперечення проти позову в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Позивач є комунальним підприємством, належить до комунальної форми власності територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської Ради. Цей факт визнається відповідачем і підтверджується змістом статуту позивача, зареєстрованим 26.09.2008р., та довідкою № 9951 Харківського обласного управління статистики, копії яких залучені до матеріалів справи.

Харківська міська рада 03.12.2008 року прийняла рішення № 334/08 «Про надання додаткових пільг зі сплати податку на прибуток КП «Харківські теплові мережі». Згідно п.1 даного рішення, встановлено на 2009 рік додаткову пільгу з податку на прибуток комунальному підприємству «Харківські теплові мережі», звільнивши його від сплати податку в розмірі 100%. Цей факт також визнається відповідачем і підтверджується безпосередньо змістом вказаного рішення, копія якого залучена до матеріалів справи.

Позивач склав і направив відповідачу податкову декларацію з податку на прибуток за 9 місяців 2009 року. В рядку 12 цієї декларації «нарахована сума податку» задекларовано 3 693 437,0 грн. Рядки 14 «податкове зобовязання звітного періоду» та 17 «сума податку до сплати» було заповнено з пропусками. Підставою для застосування додаткової пільги позивач визначив Закон України «Про систему оподаткування» ч. 2 ст. 1 та рішення від 03.12.2008р. № 334/08 Харківської міської ради.

Відповідачем проведено позапланову невиїзну документальну (камеральну) перевірку податкової звітності позивача з податку на прибуток. Результати перевірки були відображені в акті «Про результати невиїзної документальної (камеральної) перевірки податкової звітності з податку на прибуток» №294/43-010/31557119 від 01.02.2010 року.

В акті зазначено, що позивач при складанні податкової декларації припустив порушення п.16.2 та 16.4 ст. 16 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» № 334/94-ВР від 28.12.1994р. зі змінами та доповненнями, а також Порядку складання декларації з податку на прибуток підприємства, затвердженого наказом ДПА України від 29.03.2003 р. №143 «Про затвердження форми декларації з податку на прибуток підприємства та Порядку її складання», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.04.2003 р. за №271/7592. Зазначене вище призвело до виникнення помилки при визначенні суми податкового зобовязання за 9 місяців 2009 року.

Відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення № /0 від 05.02.2010 року. Вказаним податковим повідомленням-рішенням відповідач визначив позивачу суму податкового зобовязання в розмірі 11 264 982,85 грн.. в тому числі за основним платежем 3 693 437,00 грн. та штрафною фінансовою санкцією в розмірі 7 571 545,85 грн. Зазначена сума податкового зобовязання повинна бути сплачена до місцевого бюджету м. Харкова.

Відповідно 3 ст. 1 Закону України «Про систему оподаткування» ставки, механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів), за винятком особливих видів мита та збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності, і пільги щодо оподаткування не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування.

Аналогічно, згідно ст.15 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» ставки податку на прибуток, пільги щодо податку, об'єкт оподаткування, порядок обчислення оподатковуваного прибутку, строки і порядок сплати та зарахування податку до бюджетів можуть встановлюватися та змінюватися лише шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, наведені норми регулюють питання встановлення податкових пільг.

Одночасно, згідно ч. 2 ст.1 Закону України «Про систему оподаткування» Верховна Рада Автономної Республіки Крим і сільські, селищні, міські ради можуть встановлювати додаткові пільги щодо оподаткування у межах сум, що надходять до їх бюджетів. Буквальне тлумачення наведеної норми дозволяє прийти до висновку, що вона регулює порядок надання не пільг, а додаткових пільг, тобто пільг, встановлених додатково до передбачених законами України про оподаткування.

Конституційний суд України в рішенні від 16.02.2010р. по справі № 1-5/2010 за конституційним зверненням Акціонерного товариства «Страхова компанія «Аванте» щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 1 Закону України «Про систему оподаткування», статті 15 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» розяснив, що важливою ознакою демократичного устрою держави, складовою її конституційного ладу є місцеве самоврядування, яке визнається і гарантується на конституційному рівні та є однією із форм здійснення народовладдя (частина друга статті 5, стаття 7 Конституції України).

Конституційне призначення місцевого самоврядування полягає у праві територіальних громад як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування (ради та їх виконавчі органи) самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України (частини перша, третя статті 140 Конституції України).

Для самостійного вирішення питань місцевого значення Конституція України передбачає, що матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є, зокрема, майно, в тому числі підприємств, які перебувають у його комунальній власності, та місцеві бюджети і їх доходи, а також наділила територіальні громади села, селища, міста повноваженнями безпосередньо або через утворені ними органи управляти комунальним майном, затверджувати місцеві бюджети і контролювати їх виконання, встановлювати місцеві податки і збори відповідно до закону, вирішувати інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції (частина перша статті 142, частина перша статті 143). Законами, які визначають компетенцію рад у бюджетних і податкових правовідносинах, є, зокрема, Кодекс, Закон України „Про місцеве самоврядування в Україні від 21 травня 1997 року № 280/97ВР (далі Закон № 280), Закон України "Про систему оподаткування" № 1251, Закон України "Про оподаткування прибутку підприємств № 334, а також Декрет Кабінету Міністрів України „Про місцеві податки і збори від 20 травня 1993 року № 5693 (далі Декрет) та інші.

Податкова політика держави головним чином реалізується через систему оподаткування, яка відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 92 Конституції України встановлюється виключно законами України.

Систему оподаткування в Україні становить сукупність податків і зборів (обовязкових платежів) (далі податки), які встановлюються і справляються відповідно до законів України про оподаткування (ч.4 ст. 2 Закону № 1251).

Закон України "Про систему оподаткування" № 1251, встановивши систему оподаткування, визначив види податків (статті 13, 14, 15) та передбачив засади податкових відносин в Україні, а саме: всі інші закони України про оподаткування мають відповідати принципам, закладеним у ньому (ч.10 ст. 1); встановлення і скасування податків, а також пільг їх платникам може здійснюватися тільки відповідно до його положень та положень інших законів України про оподаткування (ч.1 ст. 1); ставки, механізм справляння податків і пільги щодо оподаткування не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування (ч. 3 ст. 1, ст.. 7); будь-які податки, запроваджені законами України, мають бути включені до нього (ч.10 ст. 1); порядок зарахування податків до бюджетів та державних цільових фондів може встановлюватися як законами про оподаткування, так і іншими законами України (ст. 8, ч. 3 ст. 14, ч. 4 ст. 15).

Відповідно до ч.1 ст. 67, п. 1 ч.2 ст. 92 Конституції України, згідно з якими кожен зобовязаний сплачувати податки і збори, що встановлюються виключно законами України, у порядку і розмірах, передбачених ними.

Відповідно до ст. 13 Закону № 1251 в Україні справляються загальнодержавні та місцеві податки. Доходи місцевих бюджетів формуються за рахунок як загальнодержавних, так і місцевих податків у встановленому законом порядку (ч. 4 ст. 15 Закон України "Про систему оподаткування" № 1251, ст. 19 Декрету, ст. 69 Кодексу, ч. 1 ст. 63 Закону № 280).

Податок на прибуток підприємств належить до загальнодержавних податків (п. 3 ч. 1 ст. 14 Закону № 1251). Він встановлюється Верховною Радою України і у визначеному законами України порядку може зараховуватися до Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим, бюджетів рад та державних цільових фондів. Аналогічна норма міститься і в ст. 17 Закону № 334, відповідно до якої цей податок зараховується до бюджетів згідно з Кодексом. Платниками зазначеного податку є, зокрема, комунальні підприємства (п. 3 ч.1 ст. 14 Закону № 1251). Зарахування до місцевих бюджетів податку на прибуток підприємств комунальної власності, засновниками яких є ради, передбачалося законами України про Державний бюджет України на 2003 рік (ст.. 38), 2004 рік (ст. 55), 2005 рік (ст.. 48), 2006 рік (ст. 47), 2007 рік (ст. 42), 2008 рік (ст.. 38), 2009 рік (ст. 35).

На законодавчому рівні закріплено принцип самостійності місцевих бюджетів. Цей принцип полягає в тому, що вони не включаються до Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та інших місцевих бюджетів, а їх самостійність гарантується власними та закріпленими за ними законом на стабільній основі загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону. Доходами місцевих бюджетів визнаються податкові, неподаткові та інші надходження на безповоротній основі, справляння яких передбачено законами України, зокрема трансферти.

Податкові пільги є складовою системи оподаткування, тому вони мають визначатися виключно законами України.

Можливість встановлення податкових пільг передбачена Законом № 1251. В цьому Законі визначено введення пільг щодо податку на прибуток як принципову засаду побудови і призначення системи оподаткування і зазначено, що це обумовлюється стимулюванням підприємницької виробничої діяльності та інвестиційної активності.

Право Верховної Ради АРК та рад встановлювати пільги щодо податків містять ч. 1 ст. 1 Закону № 1251, ст.. 18 Декрету, згідно з якими податкові пільги встановлюються відповідно до цього Закону, інших законів України про оподаткування. Зокрема, ч. 2 ст. 1 названого закону передбачає встановлення додаткових пільг щодо оподаткування у межах сум, що надходять до місцевих бюджетів.

Конституційний Суд України в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 1 Закону України „Про систему оподаткування від 25 червня 1991 року № 1251XI та статті 15 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств від 28 грудня 1994 року № 334/94ВР у системному звязку з положеннями статей 5, 7, 8, 67, 92, 140, 142, 143 Конституції України, статей 7, 9, 69, 96, 97, 103, 108 Бюджетного кодексу України, статей 16, 61, 62, 63, 66 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні треба розуміти так, що Верховна Рада Автономної Республіки Крим, сільські, селищні, міські ради мають право безпосередньо на підставі частини другої статті 1 Закону України „Про систему оподаткування встановлювати пільги щодо загальнодержавного податку на прибуток підприємств комунальної власності, якщо він згідно із законами України справляється до бюджету Автономної Республіки Крим, сільських, селищних, міських бюджетів, у межах сум, які підлягають зарахуванню до цих бюджетів.

Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Суд при розгляді справи також враховує, що відповідач не оскаржив рішення Харківської міської Ради про надання позивачу додаткової податкової пільги з податку на прибуток підприємств. Відповідно, дане рішення не скасоване і є чинним. В судовому засіданні представники позивача надали постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.05.2009р. по справі 2-А-2383/09, якою відмовлено в задоволенні позовних вимог позивача про визнання не чинним рішення 11 сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області №27/07 від 21.02.2007 року «Про надання додаткових пільг зі сплати податку на прибуток КП «Харківські теплові мережі», яке за своїм змістом аналогічне рішенню Харківської міської ради від 03.12.2008 року №334/08 «Про надання додаткових пільг зі сплати податку на прибуток КП «Харківські теплові мережі». При вирішенні даної справи суд встановив, що при прийнятті Харківською міською Радою рішення про надання позивачу додаткових податкових пільг по сплаті податку на прибуток підприємств Рада діяла в межах наданих їй повноважень.

Також судом приймається до уваги, що нормою пункту 7 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 20.05.2010р. № 2275-VI було викладено в новій редакції пункт 2 ст.1 Закону України «Про систему оподаткування»: Верховна Рада Автономної Республіки Крим і сільські, селищні, міські ради можуть встановлювати додаткові пільги щодо оподаткування місцевими податками і зборами, земельного податку та податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів у межах сум, що надходять до їх бюджетів. Надання таких пільг не може порушувати принципи рівності, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації відповідно до статті 3 цього Закону.

Таким чином, в новій редакції вказаної статті повноваження органів місцевого самоврядування по наданню додаткових податкових пільг були змінені, але ці зміни набрали чинності з дня опублікування в газеті «Голос України» вiд 16.06.2010р. № 109 і не мають зворотної сили.

Посилання відповідача на постанову у справі 21-150во09, суд не приймає до уваги, оскільки дана постанова прийнята Верховним Судом України 17.03.2009 року, тобто до набуття чинності рішенням Конституційного Суду України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В ході вирішення питання щодо законності прийнятого субєктом владних повноважень рішень суд відповідно до вимог ст.2 КАС України зобовязаний перевірити чи прийнято воно: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд дійшов висновку про те, що відповідач ні документально, ні нормативно не довів правомірність прийнятого ним спірного рішення.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає не доведеними відповідачем, належними і допустимими доказами обставин та фактів, на які він посилається в обґрунтування відповідності нормам чинного законодавства прийнятого ним оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та наявними правові підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 161, 162, 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Комунального підприємства "ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Харкові про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити у повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у місті Харків № /0 від 05.02.2010 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Комунального підприємства "ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" судові витрати в розмірі 3.40 (три гривні сорок копійок).

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного проваджені або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 05.10.2010 року.

Головуючий суддя Кухар М.Д.

Судді Старосєльцева О.В.

ОСОБА_4