Справа № 808/7052/14 (ДО/808/531/14)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 рокусправа № 808/7052/14 (ДО/808/531/14)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна А.О., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 20 травня 2015 року у справі № 808/7052/14 (ДО/808/531/14) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Слов'янського міського відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Державної казначейської служби України про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу і моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач-1), головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - відповідач-2), Слов'янського міського відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - відповідач-3), Державної казначейської служби України (далі - відповідач-4), згідно з яким, з урахуванням уточнень, просить:

- визнати незаконними та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України №745 від 29 липня 2014 року, в частині призначення та проведення службового розслідування відносно позивача;

- визнати незаконними та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України №805 від 29 липня 2014 року, в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності;

- визнати незаконними та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України №1535 о/с від 12 серпня 2014 року в частині його звільнення з органів внутрішніх справ відповідно до п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за здійснення вчинків, що дискредитують звання рядового й начальницького складу;

- визнати незаконними та скасувати наказ головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області №333о/с від 05 вересня 2014 року в частині обчислення йому вислуги років та оголошення наказу про його звільнення;

- поновити його на посаді заступника начальника штабу Словянського міського відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з 12 серпня 2014 року;

- стягнути з Словянського міського відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на його користь грошове забезпечення за час змушеного прогулу з 12 серпня 2014 року;

- стягнути моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що звільнення зі служби за оскаржуваними наказами здійснено із порушенням чинного законодавства та у спосіб, який не передбачений законом, оскільки було порушено порядок та процедуру проведення службового розслідування, а факт визначений підставою для звільнення не існував, або не був доведений. Вказує, що наказом №333 о/с від 05 вересня 2014 року, який є похідним від наказу №1535 о/с від 12 серпня 2014 року, позивачу встановлена вислуга років на день звільнення, а не на останній день фактичного виконання своїх обов'язків.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 20 травня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що наявні в матеріалах справи докази та пояснення позивача підтверджують викладену у висновку службового розслідування інформацію щодо вчинення позивачем правопорушення, а відтак висновок щодо наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є обґрунтованим та таким, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Крім того зазначає, що вчинення позивачем протиправних дій є несумісним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, суперечить змісту присяги працівників внутрішніх справ, оскільки підриває довіру громадян як до працівників міліції, так і до органів внутрішніх справ в цілому, принижує їх авторитет. Отже, своїми діями, які знайшли відображення у висновку службового розслідування, позивачем порушено присягу працівника внутрішніх справ України, що робить неможливим його подальшу службу в ОВС.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції позивач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначає, що при прийнятті оскаржуваних рішень відповідачем-1 не дотримано вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та Інструкції щодо порядку проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 грудня 1991 року №552 (далі - Інструкція). Висновок службового розслідування не відповідає вимогам Інструкції.

Вказує, що з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності, який винесено 29 липня 2014 року, його не було ознайомлено, наказ про звільнення не було оголошено та витяг з нього надано не було, а наказ про вислугу років, в якому є посилання на наказ про звільнення, йому було оголошено 17 вересня 2014 року, розрахунок з заробітної плати не проведено. Щодо посилання суду першої інстанції на пояснення позивача надані до проведення службового розслідування пояснює, зазначає, що вони були надані під загрозою застосування до нього фізичної сили, тому не можуть бути допустимими доказами по справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника які підтримали доводи апеляційної скарги, пояснення представників відповідача-1 та відповідача-3, які заперечували щодо її задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 03 вересня 2002 року (т.1 а.с.23).

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 14 серпня 2013 року №362 о/с позивача призначено на посаду заступника начальника штабу Словянського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (т.1 а.с.14).

В період з 12.04.2014 по 07.07.2014 на території міста Слов'янськ перебували незаконні озброєні формування, які протиставили себе органам державної влади України та захопили і насильницьким шляхом утримували протягом зазначеного періоду владу в цьому регіоні.

Після захоплення приміщення Словянського МВ, позивач, як і більшість працівників, виконував покладені на нього обов'язки, виходив на роботу до колишнього приміщення Словянського МВ. У період з 09.06.2014 по 18.06.2014 позивач знаходився у черговій відпустці.

Місто Слов'янськ було звільнено від незаконних збройних формувань 07.07.2014.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29 липня 2014 року №745 за фактом порушення окремими працівниками Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області службової дисципліни, відповідно до вимог п. 2.6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12 березня 2013 року №230, комісії було доручено провести службове розслідування (т.1 а.с.84-85).

За наслідками проведення службового розслідування 29 липня 2014 року Міністерством внутрішніх справ України складено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівниками ГУМВС України в Донецькій області (т.1 а.с.76-83). В якому зазначено, що позивач в порушення своїх функціональних обов'язків організував повну взаємодію чергової частини Словянського МВ з комендатурою ДНР, в приміщенні чергової частини розмістив лист з контактними телефонами, відповідальних представників ДНР та надав доручення оперативним черговим забезпечити обмін інформацією.

За результатами службового розслідування комісія дійшла висновку, зокрема, що за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч.3 ст.3, ч.1 ст.5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 року №382, керуючись статтями 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, майора міліції ОСОБА_1, заступника начальника штабу Словянського міського відділу (з обслуговування міста Слов'янськ та Слов'янського району) головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, звільнити з органів внутрішніх справ України за п.66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (т.1 а.с.76-85).

Міністерством внутрішніх справ України 29 липня 2014 року видано наказ №805 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС в Донецькій та Луганських областях», згідно з яким за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч.3 ст.3, ч.1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 року №382, керуючись статтями 2,5,7,12,14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, майора міліції ОСОБА_1, заступника начальника штабу Словянського міського відділу (з обслуговування міста Слов'янськ та Слов'янського району) головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, звільнено з органів внутрішніх справ України за п.66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (т.1 а.с.86-104).

Згідно з витягом з наказу від 12 серпня 2014 року № 1535о/с Міністерства внутрішніх справ України відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) (т.1 а.с.106).

05 вересня 2014 року Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області видано наказ № 333о/с, яким майору міліції ОСОБА_1 встановлено на 12 серпня 2014 року вислугу років в календарному обчисленні - 19 років 06 місяців 00 днів (т.1 а.с.13).

Визнання незаконними та скасування наказів Міністерства внутрішніх справ України № 745, №805 від 29 липня 2014 року в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України та №1535о/с від 12 серпня 2014 року в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ України, наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області № 333о/с від 05 серпня 2014 року в частині обчислення позивачу вислуги років та оголошення наказу про звільнення а також, поновлення позивача на роботі з стягненням грошового забезпечення за час вимушеного прогулу є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про міліцію» визначено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

В тексті присяги працівника внутрішніх справ України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, зазначено, що кожний працівник органів внутрішніх справ України, який склав таку присягу, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України, поклявся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю; присягнув з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, поклявся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Недодержання працівником органів внутрішніх справ України наведених вище норм є безумовною підставою вважати цю особу такою, яка вчинила правопорушення.

Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 року № 3460-IV, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Разом з тим, наявність такого правопорушення повинна бути доведена певними доказами, отриманими із дотриманням певної процедури. При цьому, обов'язок доведення такого факту покладається на орган внутрішніх справ, який приймає рішення щодо притягнення працівника до відповідальності, визначеної законом.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник МВС України в обґрунтування підстав для прийняття оскаржуваних наказів послався на висновок службового розслідування від 29.07.2014 року, затверджений Міністром внутрішніх справ України 29.07.2014 року згідно з яким встановлено, що начальник штабу Словянського МВ підполковник міліції ОСОБА_3 разом зі своїм заступником майором міліції ОСОБА_1 у порушення своїх функціональних обов'язків організував повну взаємодію чергової частини Словянського МВ з комендатурою ДНР, в приміщенні чергової частини розмістив лист з контактними телефонами, відповідальних представників ДНР та надав доручення оперативним черговим забезпечити обмін інформацією.

Оскільки підставою прийняття оскаржуваних наказів стали висновки службового розслідування, то для вирішення позовних вимог необхідним є дослідження обґрунтованості цих висновків.

Згідно з пунктом 8.3. Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 12.03.2013 № 230 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 р. за № 541/23073 (далі - Інструкція) в описовій частині висновку службового розслідування викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості про:

обставини, за яких особа (особи) РНС скоїла (и) дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі;

час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв'язку з цим;

посаду, звання, прізвище, ім'я та по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період служби в органах внутрішніх справ і на займаній посаді - з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних"), характеристику особи (зокрема, про наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), винної в учиненні дисциплінарного проступку, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли вказаним обставинам;

наявність причинного зв'язку між неправомірними діяннями особи РНС та їх наслідками;

умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього;

вимоги законодавства або посадові обов'язки, які було порушено;

наявність вини особи (осіб) РНС, обставини, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

Також в описовій частині зазначаються відомості про залучення фахівців та дані про них, висвітлюються подані ними результати…

Проте, висновок службового розслідування від 29.07.2014 року щодо позивача не відповідає зазначеним вимогам, у ньому відсутні дані відносно того коли саме позивач: організував повну взаємодію чергової частини Словянського МВ з комендатурою ДНР в чому це полягало, які саме він вчинив для цього дії та якими доказами це підтверджується; крім того якими доказами підтверджується те, що в приміщенні чергової частини саме позивач розмістив лист з контактними телефонами, відповідальних представників ДНР та надав доручення оперативним черговим забезпечити обмін інформацією. У цьому висновку не з'ясовано мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв'язку з цим, умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього, наявність вини особи РНС, обставини, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

Згідно з пунктом 6.3 Інструкції затверджені права осіб рядового та начальницького складу (РНС) органів внутрішніх справ України, а саме: отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування, брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування, висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка(і) його проводить(ять), відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України, за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України, оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.

Забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що під час проведення службового розслідування у відношенні позивача за фактом порушення ним ст. 65 Конституції України, ч.3 ст.3, ч.1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, позивач брав участь у службовому розслідуванні, у нього було взято пояснення за фактом події. При цьому, в матеріалах справи відсутній акт про відмову позивача в наданні письмового пояснення.

Отже вказаний висновок службового розслідування було затверджено з порушенням встановленого порядку тобто протиправно.

Також з матеріалів справи вбачається, що висновок службового розслідування стосовно 49 осіб та оскаржуваний наказ МВС України № 805 від 29.07.2014 року було складено та відповідно винесено у день створення цієї комісії, що підтверджується наказом МВС України № 745 від 29.07.2014 року (т.1 а.с.84-85).

Вказане, свідчить на користь відсутності у перевіряючих достатньої можливості для проведення повного та всебічного службового розслідування, що фіксує дійсні обставини у відношенні позивача, із дотриманням його прав та законних інтересів як працівника ОВС щодо якого проводиться службове розслідування, яке б, в свою чергу, могло б слугувати достатньою підставою для винесення оскаржуваних наказів про звільнення позивача із займаної посади.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що фактично підставою для звільнення позивача із займаної посади слугували виявлені відповідачем факти активної співпраці позивача з терористичною організацією ДНР, яка полягала у передачі незаконним озброєним формуванням службової інформації, сприянні їхньої діяльності, тобто злочинних діях.

В той же час, в ході судового розгляду відповідачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення позивачем будь-якого правопорушення з викладених у висновку службового розслідування.

При цьому, в матеріалах наявні документи, які свідчать про виконання позивачем службових обов'язків в період часу з 12.04.2014 року по 16.09.2014 року, а саме копії рапортів, відповідей журналу єдиного обліку заяв та повідомлень, звернень заявника, контрольно-реєстраційних карток (т.1 а.с.179-203).

Таким чином, матеріалами справи не підтверджено викладену у висновку службового розслідування інформацію щодо вчинення позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, а відтак висновок щодо наявності підстав для звільнення позивача є необґрунтованим та таким, що спростовується наявними у матеріалах справи доказами.

За наведених обставин, оскаржувані накази Міністерства внутрішніх справ України в частині, яка стосується позивача, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

У зв'язку із тим, що суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваних наказів Міністерства внутрішніх справ України № 805 від 29 липня 2014 року та 3 1535 о/с від 12 серпня 2014 року в частині, яка стосується позивача, то на підставі вимог п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114, позивач підлягає поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

При цьому суд зазначає, що обов'язок поновлення позивача на посаді лежить на особі, яку наділено повноваженням призначати на таку посаду працівника органів внутрішніх справ. Так, відповідно до переліку № 4 наказу Міністерства внутрішніх справ України № 378 від 30.06.2011 «Про затвердження номенклатури посад щодо призначення, переміщення, звільнення осіб рядового і начальницького складу та працівників органів внутрішніх справ» (зі змінами та доповненнями) поновлення позивача на посаді відноситься до компетенції начальника ГУМВC України в Донецькій області.

Суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання незаконним та скасування наказу відповідача-2 №333 о/с від 05.09.2014 в частині, що стосується позивача, оскільки в цьому наказі викладені дані щодо вислуги років позивача станом на дату видання наказу №1535 від 12.08.2014, без врахування обставин роботи позивача до 17 вересня 2014 року, що відповідачами спростовано не було.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства внутрішніх справ України №745 від 29.07.2014 в частині, що стосується позивача, оскільки викладені в цьому наказі приписи щодо призначення та проведення службового розслідування стосовно невизначеного кола працівників ГУМВС України в Донецькій області не порушують прав позивача та не встановлює будь-яких обов'язків для нього, а тому підстави для визнання його незаконним та скасування відсутні.

Визначаючи розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що при обчисленні належної до виплати суми застосовуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995.

Так, згідно з вимогами п.2 даного Порядку обчислення середньомісячної заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п.5,8 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з п.3.5.2. наказу Міністерства Внутрішніх справ України № 499 від 31.12.2007 року «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008р. за №205/14896 особам рядового і начальницького складу, звільненим з органів внутрішніх справ, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачується за посадою, з якої вони були звільнені, але не більше як за один рік.

З довідки Слов'янського МВ № 15/3844 від 01.04.2015 (т.1 а.с.165) вбачається, що середньоденне грошове забезпечення позивача складає 178,13 грн., кількість робочих днів вимушеного прогулу за період з 13 серпня 2014 року по 12 серпня 2015 року (включно) становить 254 дні. Отже, сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, яку належить стягнути на користь позивача, становить 45245,02 грн. (178,13 грн. х 254 робочих дні).

При цьому, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що відповідно до положень п.п. 1.5 та 1.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України № 499 від 31.12.2007, грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби.

Враховуючи, що позивач проходив службу в Слов'янському МВ, суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу слід стягнути саме з Словянського міського відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області.

Проте не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з МВС України на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн., оскільки позивачем не зазначено в чому саме полягає завдана йому моральна шкода, та не надано доказів в підтвердження її наявності.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про ухвалення судом першої інстанції рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду та прийняття нової постанови про задоволення позову частково.

Керуючись: пунктом 3 частини 1 статті 198, статтями 205, 207 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 20 травня 2015 року у справі №808/7052/14 (ДО/808/531/14) - скасувати та прийняти нову постанову якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України №805 від 29 липня 2014 року, в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності;

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України №1535 о/с від 12 серпня 2014 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ відповідно до п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за здійснення вчинків, що дискредитують звання рядового й начальницького складу.

Визнати протиправним та скасувати наказ головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області №333о/с від 05 вересня 2014 року в частині обчислення ОСОБА_1 вислуги років та оголошення наказу про звільнення.

Зобов'язати головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника штабу Словянського міського відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з 13 серпня 2014 року.

Стягнути з Словянського міського відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 13 серпня 2014 року по 12 серпня 2015 року в сумі 45245 (сорок п'ять тисяч двісті сорок п'ять) грн. 02 коп.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлений 19 жовтня 2015 року.

Головуючий В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко