Справа № 2а/0470/1219/12
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 року м. Київ К/9991/73147/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, третя особа - Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області про скасування постанови за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2012 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, третя особа - Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області, в якому просила: встановити відсутність у відповідача повноважень на прийняття для примусового виконання документів, що не є виконавчими (вимог Пенсійного фонду України, виданих з порушенням чинних законів); скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 30116037 від 18 листопада 2011 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач в порушення вимог статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» відкрив виконавче провадження № 30116037 на підставі документа, який не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та не є виконавчим документом, а також стосовно особи, яка не є боржником в розумінні пункту 2 статті 8 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2012 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2012 року, ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Управлінням Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області 01 липня 2011 року винесено вимогу №207 про сплату ОСОБА_4 заборгованості зі сплати страхових внесків в розмірі 1288,80 грн.

Головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області Гайдей І.М. за результатами розгляду заяви про примусове виконання вимоги про сплату боргу від 01 липня 2011 року №207, виданої Управлінням Пенсійного фонду України в м. Нікополі Дніпропетровської області, постановою від 18 листопада 2011 року було відкрито виконавче провадження № 30116037 про стягнення з ОСОБА_4 на користь Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі Дніпропетровської області заборгованості в сумі 1288,80 грн.

Того ж дня на адресу ОСОБА_4 було направлено виклик державного виконавця, яким зобов'язано позивача з'явитися до державного виконавця 12 грудня 2011 року з 9 до 12 год. для вирішення питання щодо виконання вимоги УПФ про сплату боргу, який вона отримала 27 грудня 2011 року разом з вимогою Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі Дніпропетровської області про сплату боргу №207 від 01 липня 2011 року та постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження №30116037 від 18 листопада 2011 року.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що відповідач, приймаючи постанову від 18 листопада 2011 року про відкриття виконавчого провадження ВП №30116037, діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606.

Відповідно до статті 1 вищевказаного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За правилами частини 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 11 вказаного Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: 1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 3) судові накази; 4) виконавчі написи нотаріусів; 5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу; 8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу; 9) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Згідно з частиною 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; в інших передбачених законом випадках.

Частиною 1 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що державний виконавець перевіряє виконавчий документ лише на його відповідність вимогам, зазначеним у статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», та не наділений повноваженнями перевіряти такий виконавчий документ на предмет його законності та обґрунтованості.

Згідно з частинами 1, 5, 15 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) рішення, прийняті органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Вимога територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Рішення територіального органу Пенсійного фонду про нарахування пені та/або застосування штрафів, передбачених частинами одинадцятою і дванадцятою цієї статті, є виконавчим документом.

У разі якщо платник єдиного внеску не сплатив зазначені в рішенні суми протягом десяти робочих днів, а також не повідомив у цей строк територіальний орган Пенсійного фонду про оскарження рішення, таке рішення передається державній виконавчій службі в порядку, встановленому законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що вимога про сплату боргу Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області від 01 липня 2011 року №207 є виконавчим документом, подана на примусове виконання до відповідача повноважним органом Пенсійного фонду та відповідає вимогам, визначеним у Законі України «Про виконавче провадження».

З огляду на викладене, правильним є висновок судів попередніх інстанцій, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови у виконавчому провадженні №30116037 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а тому підстави для її скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.І. Мойсюк

В.В. Тракало