Справа № 810/4296/15
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2015-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2015 року 810/4296/15

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Балаклицького А.І., суддів: Лапія С.М., Щавінського В.Р., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити дії по складанню ОСОБА_2 розслідування професійного захворювання за формою П-4 та видачі направлення на одержання позивачем професійного характеру захворювання до Комунального закладу Київської обласної ради "Обласне бюро медико-соціальної експертизи" для зміни причини інвалідності на професійне захворювання для оформлення пенсійного забезпечення по хворобі.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач неправомірно відмовив у складанні ОСОБА_2 розслідування професійного захворювання за формою П-4, чим порушив його права щодо зміни причини інвалідності.

Під час проведення попереднього судового засідання позивач позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнала, надала суду письмові заперечення, в яких просила суд у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що до повноважень МВС України не відноситься складання ОСОБА_2 розслідування професійного захворювання за формою П-4.

Ухвалою від 28.09.2015 суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 з 31.12.1975 по 06.03.2002 проходив службу в органах внутрішніх справ.

Наказом ГУ МВС України в м. Києві від 04.03.2002 №81о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ на підставі п. "б" ст. 65 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України з посади молодшого інспектора карного розшуку лінійного відділу в аеропорту "Київ" ГУ МВС України в місті Києві.

З матеріалів справи вбачається, що під час проходження служби в органах внутрішніх справ у позивача у 1998 році був інсульт, в 2002 році - повторний інсульт.

Після звільнення позивача з органів внутрішніх справи йому була встановлена друга група інвалідності за загальним захворюванням, повязаним із проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що захворювання, на підставі яких позивач отримав групу інвалідності, він повязує із виконанням службових обовязків з постійним обслуговуванням рентгенівських іонізуючих сканерів, які в різні часи використовувалися в аеропорту для забезпечення безпеки, тому на його думку ці захворювання є професійними.

У звязку з цим позивач 17.07.2014 звернувся до начальника відділу Державного нагляду охорони праці ДМЗ МВС України (вх. ДМЗ № К-145) та до Міністра внутрішніх справ України (вх. МВС № К-2608) із заявами, в яких просив надати ОСОБА_2 розслідування професійного захворювання за формою П-4.

Зокрема, до заяви, яка була адресована Міністру внутрішніх справ України, позивач долучив медичний висновок Державної установи "Інститут медичної радіології ім. С.П.Григорєва Національної академії медичних наук України" від 27.03.2014 №3, в якому у графі "Встановлення професійного характеру захворювання" вказано - "захворювання професійне".

Згідно листа Департаменту матеріального забезпечення МВС України від 21.07.2014 №25/5-К-145 заява позивача про надання ОСОБА_2 розслідування професійного захворювання за формою П-4 була направлена до Центральної СЕС МВС України, оскільки згідно вимог Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 30.11.2011 №1232 проведення розслідувань професійних захворювань покладається на відповідні санітарно-епідеміологічні служби.

З метою розгляду звернення позивача начальник Центральної СЕС МВС України направив до Державної установи "Інститут медичної радіології ім. С.П. Григорєва Національної академії медичних наук України" запит про надання копії медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу від 27.03.2014 №3 про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання ОСОБА_1

На виконання даного запиту Державна установа "Інститут медичної радіології ім.С.П. Григорєва Національної академії медичних наук України" надала завірену копію медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу від 27.03.2014 №3 про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання ОСОБА_1

Згідно даного висновку захворювання ОСОБА_1 визнано непрофесійним.

При цьому, суд звертає увагу на те, що висновок від 27.03.2014 №3, який був долучений позивачем до заяви про надання ОСОБА_2 розслідування професійного захворювання за формою П-4, не відповідав висновку від 27.03.2014 №3, який був наданий Державною установою "Інститут медичної радіології ім. С.П. Григорєва Національної академії медичних наук України" на запит Центральної СЕС МВС України.

Після отримання копії медичного висновку від 27.03.2014 №3 голова Центрально-військової лікарської комісії МВС листом від 22.08.2014 №55/2-211 направив його до Департаменту матеріального забезпечення МВС України.

Департамент матеріального забезпечення МВС України листом від 27.08.2014 №25/5-К-153 повідомив позивача про те, що згідно наданої Інститутом медичної радіології ім. С.П. Григорєва Національної академії медичних наук України завіреної копії медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу від 27.03.2014 №3 підстав для оформлення ОСОБА_2 за формою П-4 немає.

Позивач у травні 2015 року звернувся до МВС України із заявою, в якій просив забезпечити складання ОСОБА_2 розслідування професійного захворювання за формою П-4 та видачі направлення на одержання позивачем професійного характеру захворювання до Комунального закладу Київської обласної ради "Обласне бюро медико-соціальної експертизи" для зміни причини інвалідності на професійне захворювання.

За результатами розгляду вказаної заяви Департамент матеріального забезпечення МВС України листом від 29.07.2015 №25/5-К-217 повторно повідомив позивача, що підстави для оформлення позивачу ОСОБА_3 за формою П-4 відсутні, оскільки згідно медичного висновку Інституту медичної радіології ім. С.П. Григорєва Національної академії медичних наук України від 27.03.2014 №3 захворювання ОСОБА_1 визнано непрофесійним.

Однак, не погоджуючись з відмовою у складанні ОСОБА_2 за формою П-4, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

ОСОБА_2 розслідування професійного захворювання за формою П-4 передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 №1232 "Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві", якою затверджено Порядок проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві (далі - Порядок №1232).

Пунктом 1 вказаного Порядку визначено, що цей Порядок визначає процедуру проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах.

При цьому, розслідування професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власності передбачено розділом "Порядок розслідування обставин і причин виникнення професійних захворювань" Порядку №1232.

Згідно п. 74 Порядку №1232 головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, області або міста утворює протягом трьох днів після отримання повідомлення за формою П-3 комісію з проведення розслідування причин виникнення професійного захворювання (далі - комісія з розслідування), до складу якої входять представник закладу державної санітарно-епідеміологічної служби, який здійснює санітарно-епідеміологічний нагляд за підприємством (голова комісії), представники лікувально-профілактичного закладу, роботодавця, первинної організації відповідної профспілки або уповноважена найманими працівниками особа з питань охорони праці (у разі, коли профспілка на підприємстві відсутня), вищого органу профспілки, робочого органу виконавчої дирекції Фонду за місцезнаходженням підприємства, а також у разі потреби представники інших органів.

Зазначені заклади, органи та організації протягом однієї доби з моменту одержання повідомлення за формою П-3 повинні надіслати закладові державної санітарно-епідеміологічної служби письмову інформацію про прізвище, ім'я, по батькові та посаду представника (представників), який пропонується до складу комісії з розслідування.

Відповідно до п. 86 Порядку №1232 за результатами розслідування комісія складає акт проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 (далі - акт за формою П-4) згідно з додатком 17.

ОСОБА_3 за формою П-4 є документом, в якому зазначаються основні умови, обставини і причини виникнення професійного захворювання, заходи щодо запобігання розвитку професійного захворювання та забезпечення нормалізації умов праці, а також встановлюються особи, які не виконали відповідні вимоги законодавства про охорону праці і про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення.

При цьому, суд звертає увагу на те, що п. 3 Порядку №1232 визначено, що дія цього Порядку не поширюється на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, військовослужбовців внутрішніх військ, курсантів (слухачів) навчальних закладів МВС.

Отже, аналіз наведених вимог чинного законодавства дозволяє суду дійти висновку, що до компетенції МВС України не відноситься складання акту проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4, оскільки такий ОСОБА_2 складає комісія з проведення розслідування причин виникнення професійного захворювання, яка утворюється головним державним санітарним лікарем Автономної Республіки Крим, області або міста.

Крім того, судом враховано, що дія Порядку №1232, яким передбачено складання ОСОБА_2 розслідування професійного захворювання за формою П-4, не поширюється на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що у відповідача відсутні правові підстави по складанню акту проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4, оскільки такий обовязок до його компетенції не відноситься.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

На виконання цих вимог відповідач як суб'єкт владних повноважень довів правомірність своїх дій. Водночас, докази, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, а факт наявності у позивача порушеного права саме з боку відповідача не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а його вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Відповідачем не надано суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат відсутні.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 11, 14, 69, 70, 71, 86, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Балаклицький А. І.

Судді Лапій С.М.

ОСОБА_4