Справа № 9363/12/2070
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2012-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

13 серпня 2012 р. № 2-а- 9363/12/2070

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Старосєльцевої О.В.,

за участі секретаря судового засідання Чубукіної М.В.,

представника позивача - не прибув,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2 про обмеження права на збори,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 міська рада, звернувся до ОСОБА_1 окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив суд обмежити права на збори шляхом заборони ОСОБА_2 (61204, АДРЕСА_1) та іншим учасникам цієї акції проведення з 14.08.2012р. безстрокового масового заходу - мітингу в саду ім. Т.Г. Шевченка по вул. Сумській у м. Харкові.

В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.

13 серпня 2012 року до ОСОБА_1 міської ради з ХМУ ГУМВС України в Харківській області надійшло повідомлення від ОСОБА_2 про проведення з 12.08.2012р. з 12.00 безстрокового масового заходу - мітингу в саду ім. Т.Г. Шевченка по вул. Сумській у м. Харкові. Кількість учасників акції 20 осіб. 13 серпня 2012 року на засіданні узгоджувальної комісії виконавчого комітету міської ради з розгляду повідомлень щодо організації та проведення зборів, мітингів, походів та демонстрацій в м. Харкові розглянуто повідомлення ОСОБА_2 про проведення з 12.08.2012р. з 12.00 безстрокового масового заходу - мітингу в саду ім. Т.Г. Шевченка по вул. Сумській у м. Харкові. За результатами розгляду повідомлень узгоджувальна комісія вирішила вважати неможливим проведення вказаного масового заходу. Комісія виходила з того, що відповідно до п. 4.3, 4.6 Тимчасового положення про порядок розгляду питань щодо організації та проведення зборів, мітингів, походів та демонстрацій у м. Харкові мітинги незалежно від кількості їх учасників не повинні заважати вільному руху транспортних засобів та проходу перехожих та не допускається проведення масових заходів в межах парків, скверів та інших місцях відпочинку громадян, за винятком Молодіжного парку, а також одночасне проведення будь-яких масових заходів в місці, де вже узгоджено в установленому порядку проведення інших масових заходів. Також вул. Сумська та сад ім. Т.Г. Шевченка у м. Харкові є одними з найулюбленіших місць відпочинку мешканців та гостей міста Харкова, де постійно перебуває велика кількість громадян, проводять дозвілля та різноманітні культурно-розважальні заходи.

Представник позивача ОСОБА_1 міської ради до судового засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином в порядку ч.3 ст. 33 КАС України, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач, ОСОБА_2, в судовому засіданні проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити з підстав його не обґрунтованості.

Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом встановлено, що 13 серпня 2012 року до ОСОБА_1 міської ради з ХМУ ГУМВС України в Харківській області надійшло повідомлення від ОСОБА_2 про проведення з 12.08.2012р. з 12.00 безстрокового масового заходу - мітингу в саду ім. Т.Г. Шевченка по вул. Сумській у м. Харкові. Кількість учасників акції 20 осіб.

Відповідно до цього повідомлення з 12 години 00 хвилин 12.08.2012 року біля памятника ОСОБА_3 небайдужа громадськість м. Харкова у кількості 20 осіб проводить безстрокову громадську акцію «Україна за чесні вибори», відповідальний за акцію ОСОБА_2

Вказана заява була розглянута на засіданні узгоджувальної комісії ОСОБА_1 виконавчого комітету по розгляду повідомлень про проведення громадських, політичних та інших масових заходів, де органом місцевого самоврядування прийнято рішення про неможливість проведення запланованого відповідачем спірного мирного зібрання, котре оформлено протоколом від 13.08.2012 р. №39.

Як зясовано судом за матеріалами справи, незгода відповідача з рішенням органу місцевого самоврядування, прийнятим з приводу можливості проведення мирного зібрання, слугувала фактичною підставою для виникнення спору по даній справі.

Розглядаючи справу, суд бере до уваги, що ч.3 ст.2 КАС України визначено предмет судової перевірки у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень і оскільки причиною виникнення спору в даній справі є волевиявлення субєкта владних повноважень (тобто рішення), вчинене з приводу реалізації права громадян на мирні зібрання, то суд вважає за необхідне застосувати приписи наведеної норми кодексу до спірних правовідносин.

Відтак, перевіряючи рішення органу місцевого самоврядування щодо неможливості проведення запланованого відповідачем спірного мирного зібрання на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд встановив, що правовідносини з приводу організації та проведення масових заходів на території міста Харкова унормовані локальним актом законодавства, а саме - Тимчасовим положенням «Про порядок розгляду питань щодо організації та проведення зборів, мітингів, походів та демонстрацій у місті Харкові»(затверджено рішенням виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради від 06.06.2007р. №543, далі за текстом Тимчасове положення №543).

В силу приписів ч.1 ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»норми Тимчасового положення №543 є обовязковими до дотримання всіма субєктами права на території міста Харкова.

Дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності за правилами ст.86 КАС України, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні фактичні дані, які б засвідчували порушення органом місцевого самоврядування визначеної Тимчасовим положенням №543 процедури розгляду повідомлення про проведення масового заходу за заявою відповідача, що б обєктивно здатні були вплинути на обґрунтованість та правомірність рішення субєкта владних повноважень.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заява відповідача про проведення мирного зібрання розглянута субєктом владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, котрі визначені чинним законодавством.

При цьому, суд відмічає, що рішення субєкта владних повноважень про неможливість проведення спірного мирного зібрання не оскаржено, є діючим.

Водночас з цим, суд відмічає, що відповідачем у спірних правовідносинах були недодержані вимоги Тимчасового положення №543 в частині конкретизації умов та обставин проведення мирного зібрання, наведення форм та методів гарантування забезпечення громадського порядку тощо, а вказане суперечить приписам ст.68 Конституції України, відповідно до якої кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Окрім того, вирішуючи спір по суті, суд також вважає за необхідне керуватись положеннями ст.39 Конституції України та 11 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, зі змісту яких витікає, що реалізація права на мирні зібрання може бути обмежена виключно 1) для запобігання заворушенням чи злочинам, 2) для охорони здоровя населення, 3) для захисту прав і свобод інших людей (слід розуміти тих, які не мають наміру брати участі у мирному зібранні).

Аналогічне положення міститься і в ч.5 ст.182 КАС України, згідно з якою підставою для обмеження реалізації права на мирні зібрання є можливість створення реальної небезпеки заворушень чи злочинів, загрози здоров'ю населення або правам і свободам інших людей.

При розв'язанні спору суд зважає, що відповідно до ст.3 Конституції України саме людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею 1 Конституції України проголошено, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава, а це в поєднанні з запровадженим ст..8 Конституції України принципом верховенства права та змістом положень ст.3 Конституції України означає, що при вирішенні питання, повязаного з проведенням мирних зібрань суд повинен брати до уваги, по-перше, те, яким чином реалізація прав і свобод однієї групи громадян вплине на можливість реалізації прав та свобод іншої частини суспільства, по-друге, яким чином реалізація прав і свобод однієї групи громадян вплине на наявність (створення чи збереження) безпечних умов існування (життя) тих громадян, котрі на запланований момент проведення масового заходу будуть знаходитись поблизу або безпосередньо в місці проведення такого заходу.

З положень ст.ст.10 і 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»слідує, що саме позивач, ОСОБА_1 міська рада як орган місцевого самоврядування обтяжений законодавцем обовязком забезпечити громадський порядок та належний захист прав і свобод громадян, в тому числі на безпеку життю і здоровю, на вільне і безперешкодне пересування тощо, при проведенні спірного мирного зібрання.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.86).

Керуючись положеннями наведеної норми процесуального закону, зясувавши обставини спірних правовідносин і перевіривши їх добутими доказами, а саме: письмової інформації Департаменту підприємництва та споживчого ринку міської ради, інформації Департаменту транспорту і зв'язку міської ради, інформації ХМУ ГУ МВС України в Харківській області, суд відмічає, що 1) заява відповідача про проведення мирного зібрання не містить викладення чітких параметрів спірного масового заходу; 2) заява про намір провести спірне мирне зібрання подана відповідачем у явно нерозумний строк (датована -11.08.2012, надійшла до позивача -13.08.2012р. при тому, що проведення мирного зібрання заплановано на 12.08.2012р.); 3) відповідачем заплановано проведення саме безстрокового мирного зібрання; 4) відповідачем обране місце проведення мирного зібрання, котре знаходиться в центрі міста на невеликій відстані від ділянок місцевості зі значним транспортним навантаженням; 5) обране відповідачем місце проведення спірного мирного зібрання є місцем відпочинку та проведення дозвілля мешканців міста Харкова тощо.

За таких обставин, виходячи з дотримання справедливого балансу між реалізацією прав і свобод відповідача на мирні зібрання та забезпеченням прав і інтересів мешканців територіальної громади міста Харкова, суд доходить висновку про відсутність підстав для достатньо обґрунтованого припущення про те, що спірне мирне зібрання узгоджується з інтересами мешканців територіальної громади міста Харкова (в розумінні рішення Конституційного суду України від 01.12.2004р. №18-рп/2004 у справі №1-10/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес), котрі не мають наміру брати участі в цьому заході, в частині реалізації права на належну організацію органом місцевого самоврядування безпеки їх здоровю та життю, також права на розумно безперешкодне пересування містом.

Аналізуючи положення ч.1 ст.182 КАС України, суд зазначає, що органи місцевого самоврядування наділені законодавцем повноваженнями на звернення до адміністративного суду з позовом про 1) заборону запланованих субєктами права мирних зібрань, 2) обмеження права на мирні зібрання.

З повідомлення відповідача випливає, що вказаний субєкт права має намір провести спірне мирне зібрання, а доказів, які б доводили відмову від такого наміру, матеріали справи не містять.

Зі змісту ч.5 ст.182 КАС України слідує, що підставою для задоволення вимог позивача по даній категорії адміністративних спорів є достатньо обґрунтоване припущення про існування ймовірності виникнення небезпеки заворушень, виникнення небезпеки злочинів, виникнення загрози життю або здоровю громадян, виникнення загрози правам і свободам людей.

З матеріалів справи не вбачається існування факту відсутності загрози здоров'ю та життю громадян, відсутності ймовірності порушення прав і свобод інших людей при проведенні спірного мирного зібрання. Існування наявності у позивача обєктивної можливості належно організувати виконання владних повноважень, покладених ст.38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», також не підтверджено матеріалами справи.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Судовим розглядом не встановлено факту порушення заявленою субєктом владних повноважень вимогою прав та охоронюваних законом інтересів відповідача у сфері публічно-правових відносин, а відтак, позов підлягає задоволенню.

Згідно з імперативом ч.6 ст.182, п.6 ч.1 ст.256 КАС України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання постанови по даній справі.

Керуючись ст.ст.8 і 19 Конституції України, ст.ст.7-11, ст.ст.158-163, ст.182, 186, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2 про обмеження права на збори - задовольнити в повному обсязі.

2. Обмежити право на збори шляхом заборони ОСОБА_2 (61204, АДРЕСА_1) та іншим учасникам цієї акції проведення з 14.08.2012р. безстрокового масового заходу - мітингу в саду ім. Т.Г. Шевченка по вул. Сумській у м. Харкові, згідно з повідомленням на ім'я В.о. Начальника ГУМВС України в Харківській області полковника міліції ОСОБА_4 від 11.08.2012 року.

3.Допустити негайне виконання даної постанови.

4.Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

5. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Старосєльцева О.В.