Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2010-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

2а-2696/10/077

Cправа № 2а-2696/10/0770

рядок статзвіту 2.11.15

код - 11

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2010 року м.Ужгород

Закарпатський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої- судді Маєцької Н.Д..

при секретарі судового засідання – Притула Т.Ю.

за участю:

представника позивача – Євич Ю.В. (довіреність від 20.07.2010 року)

представника відповідача –Борсенко О.В. (дов. від 28.04.2010 року №44/10-0)

представника третьої особи - Рябінічева А.С.( довіреність № 14-18/153-3715 від 28.09.2009 року)

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 26 листопада 2010 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 29 листопада 2010 року.

Позов мотивовано тим, що ТОВ «Авто+»звернулося до відповідача із заявами про повернення суми бюджетного відшкодування по деклараціях за вересень 2009 року в розмірі 122332 грн., за жовтень 2009 року –123075 грн., за листопада 2009 року - 149150 грн.; за грудень 2009 року - 191664 грн. Однак, відповідач в порушення п.п 7.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додано вартість», відмовив визнати його право на бюджетне відшкодування, виходячи з наступного:

Відмова у бюджетному відшкодуванні мотивована тим, що за результатами позапланової невиїзної документальної перевірки ВАТ «Закарпатнафтопродукт Мукачево» за період серпень, вересень, жовтень 2009 року реалізувало ТОВ «Авто+»паливно-мастильні матеріали (далі по тексту ПММ), придбані у ТОВ «Влагур», м Київ. Однак за даними ДПІ у Печерському районі м. Києва на момент перевірки відвантаження товару на ТОВ «Влагур»не проводилось, і встановлено розбіжність між показниками задекларованими ТОВ «Влагур»та ВАТ «Закарпатнафтопродукт Мукачево»за жовтень 2009 року. ТОВ «Аура», яке також було постачальником паливно-мастильних матеріалів для ВАТ «Закарпатнафтопродукт Мукачево», згідно даних ДПІ у Шевченківському районі м. Києва визнано банкрутом, на підставі чого податкові органи зробили висновок, що ТОВ «Авто+»отримувало саме ті ПММ, які ВАТ«Закарпатнафтопродукт Мукачево»придбавало у вказаних підприємств, і ТОВ «Авто+»має нести фінансову відповідальність за невиконання ними їх податкових зобов’язань. Вважає, що у підприємства були всі передбачені законом підстави для повернення сум ПДВ.

В судовому засіданні представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги за обставин викладених у позовній заяві підтримав повністю, дав аналогічні позовній заяві пояснення та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з мотивів викладених у запереченнях, зокрема пояснивши, що оскаржене рішення є правомірним та законним, оскільки за результатами зустрічних перевірок щодо правомірності відшкодування податку на додану вартість за відповідні періоди встановлено, що основними постачальниками товарів (ПММ) ТОВ «Авто+»є ВАТ «Закарпатнафтопродукт Мукачево», яке за період серпень, вересень, жовтень 2009 року реалізувало ТОВ «Авто+»ПММ, які придбано від ТОВ «Влагур». На запит від ДПІ у Печерському районі м. Києва отримано відповідь, що на момент перевірки відвантаження товару не проводилось. Згідно результатів опрацювання системи автоматизованого співставлення податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України встановлено розбіжність між показниками задекларованими ТОВ «Влагур»та ВАТ «Закарпатнафтопродукт Мукачево»за жовтень 2009 року в розмірі 478 500,0 грн, а саме дана сума не включена до податкових зобов»язань за відповідний період, і крім того , ТОВ «Влагур» за місцем реєстрації відсутнє. Також за період листопад 2009 року ВАТ «Закарпатнафтопродукт Мукачево»реалізувало ТОВ «Авто+»ПММ, які придбало у ТОВ «Юком», яке не є виробником. Крім того, за період листопад 2009 року ВАТ «Закарпатнафтопродукт Мукачево»реалізувало ТОВ «Авто+»ПММ, які придбало у ТОВ «Аура», яке визнано банкрутом. Тому достовірність включення сум податку на додану вартість по вказаним контрагентам до податкових зобов’язань відповідних податкових періодів підтвердити неможливо у зв’язку з ненаданням СПД реєстрів продажу та продажу товарів, договорів та інших документів. У даній ситуації відсутня основна, законодавчо регламентована умова для відшкодування ПДВ, а саме: надмірна сплата даного виду податкового платежу до бюджету. За таких обставин порушується прямий зв»язок між сплатою (надходженням) ПДВ до бюджету та його відшкодуванням з бюджету, оскільки суб»єкт господарювання отримує бюджетне відшкодування з ПДВ без його фактичного надходження до державного бюджету. У зв»язку з цим позивачу було зменшено суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 247805 гривень.

Представник третьої особи в судовому засіданні пояснила, що відшкодування податку на додану вартість з бюджету здійснюється органами Державного казначейства України за висновками податкових органів або за рішенням суду , а оскільки висновку від податкового органу Головне управління Державного казначейства в Закарпатській області не отримувало , то ніякі правовідносини між позивачем та відповідачем не виникали , на підставі чого відсутнє і будь-яке порушення прав та законних інтересів позивача з боку Головного управління.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням , що ґрунтується на всебічному , повному і об’єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

ТОВ «Авто+»звернулося до відповідача із заявами про повернення суми бюджетного відшкодування по деклараціях за вересень 2009 року в розмірі 122332 грн., за жовтень 2009 року –123075 грн., за листопада 2009 року - 149150 грн.; за грудень 2009 року - 191664 грн. Вказані суми позивач просив перерахувати на розрахунковий рахунок товариства.

Відповідачем 16.06.2010 року було здійснено невиїзну позапланову перевірку позивача по питанню правомірності відшкодування податку на додану вартість, за наслідками якої було складено Акт № 1001/23-01/22103663 року від 16.06.2010 року ( а. с. 7-13)

Перевіркою підтверджено відсутність підстав для відшкодування позивачу ПДВ за рахунок коштів державного бюджету за вересень-грудень 2009 року на суму 247805 грн., оскільки достовірність включення сум податку на додану вартість по контрагентам до податкових зобов’язань відповідних податкових періодів підтвердити неможливо у зв’язку з ненаданням СПД реєстрів продажу та продажу товарів, договорів та інших документів. Тому в даному випадку відсутня надмірна сплата даного виду податкового платежу до бюджету та за таких обставин порушується прямий зв»язок між сплатою (надходженням) ПДВ до бюджету та його відшкодуванням з бюджету, оскільки суб»єкт господарювання отримує бюджетне відшкодування з ПДВ без його фактичного надходження до державного бюджету.

Згідно п. 1.8 зазначеного Закону бюджетне відшкодування - сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Пунктом 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" встановлено порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню) та строки проведення розрахунків.

Згідно пп. 7.7.1 п. 7.7 вказаної статті Закону, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пп. 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пп. 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону, якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пп. 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг);

б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно пп. 7.7.4 п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування (пп. 7.7.5 п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість").

Судом встановлено, що підставою для зменшення бюджетного відшкодування позивачу послужило відсутність надмірної сплати даного виду податкового платежу до бюджету та за таких обставин порушення прямого зв»язку між сплатою (надходженням) ПДВ до бюджету та його відшкодуванням з бюджету, оскільки суб»єкт господарювання отримує бюджетне відшкодування з ПДВ без його фактичного надходження до державного бюджету. виходячи з того, що податковим органом за результатами проведення зустрічних перевірок встановлено наступне: ВАТ «Закарпатнафтопродукт Мукачево»за період серпень, вересень, жовтень 2009 року реалізувало ТОВ «Авто+»ПММ, які придбано від ТОВ «Влагур». На запит від ДПІ у Печерському районі м. Києва отримано відповідь, що на момент перевірки відвантаження товару не проводилось, згідно результатів опрацювання системи автоматизованого співставлення податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України встановлено розбіжність між показниками задекларованими ТОВ «Влагур»та ВАТ «Закарпатнафтопродукт Мукачево»за жовтень 2009 року в розмірі 478 500,0 грн, а саме дана сума не включена до податкових зобов»язань за відповідний період, і крім того , ТОВ «Влагур» за місцем реєстрації відсутнє. Також за період листопад 2009 року ВАТ «Закарпатнафтопродукт Мукачево реалізувало ТОВ «Авто+»ПММ, які придбало у ТОВ «Юком», яке не є виробником. Крім того, за період листопад 2009 року ВАТ «Закарпатнафтопродукт Мукачево реалізувало ТОВ «Авто+»ПММ, які придбало у ТОВ «Аура», яке визнано банкрутом.

Відповідно до п.п. 7.7.3 п. 7.3 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” у разі коли за результатами звітного періоду сума, визначена як різниця між загальною сумою податкових зобов’язань, що виникли у зв’язку з будь-якою поставкою товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду, має від’ємне значення, така сума підлягає відшкодуванню платнику податку з Державного бюджету України протягом місяця, наступного після подачі декларації. Підставою для отримання відшкодування є дані тільки податкової декларації за звітний період. Зазначений Закон не передбачає надання даних податкових декларацій контрагентів платника податків і не ставить в залежність отримання бюджетного відшкодування платником бюджету. Питання від’ємного значення суми поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Згідно з п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податків в звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обороту) і основних фондів або нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Тобто до складу податкового кредиту звітного періоду відносяться суми податку, сплачені в ціні товару при їх придбанні, якщо платник податку мав підстави включити витрати на придбання товару до складу валових витрат відповідно до вимог ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”. При цьому для вказаного віднесення відповідних сум податків, сплачених в ціні товару, до податкового кредиту платника податку, який придбав зазначений товар, Законом України “Про податок на додану вартість” не передбачено умов про сплату цих сум до бюджету. Статтею 7 зазначеного Закону передбачено лише обов’язок платника податку надати покупцю податкову накладну, а у разі імпорту товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на отримання податкового кредиту вважається вантажна митна декларація, яка підтверджує сплату податку на додану вартість.

Відповідно до п.7.2.6 ст. 7 Закону України «Про податок на додано вартість»підставою для нарахування податкового кредиту суб»єкту господарювання є податкова накладна.

Судом встановлено, що Тов «Авто+» належним чином підтверджено своє право на бюджетне відшкодування за спірні періоди податковими накладними № 6326 від 27.08.09 року, № 6772 від 01.09.09 року; № 6349 від 04.09.09;№ 7422 від 25.09.09; № 7262 від 18.09.09 ; № 8765 від 20.10.09 року; № 8766 від 27.10.09 року; № 8763 від 08.10.09 року; № 8764 від 19.10.09 року; № 9897 від 06.11.09 року; № 9900 від 28.11.09 року; № 9898 від 17.11.09 року; № 9899 від 24.11.09 року.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону України "Про податок на додану вартість", платник податку - особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Платники податку, визначені у пп. "а", "в", "г", "д" п. 10.1 ст. 10, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету

Якщо контрагент не виконав свого зобов’язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Судом встановлено , що позивачем виконані вимоги п. 7.7. ст.. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»щодо порядку подання до державної податкової інспекції податкових декларацій з податку на додану вартість та розрахунків суми бюджетного відшкодування в установлені строки, а також встановлено , що обсяг податку на додану вартість підтверджений податковими накладними та фактично сплачений постачальниками товарів складає загальну суму 247805 грн.

Відповідно до статті 19 Конституції України державні органи повинні діяти тільки на підставах, у межах повноважень та у спосіб, які передбачені Конституцією України та законами.

Статтею 2 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" на органи державної податкової служби покладено обов'язки щодо здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, до якого відноситься і Закон України "Про податок на додану вартість".

До компетенції державних податкових інспекцій законодавцем віднесено забезпечення обліку платників податків, контроль за своєчасністю подання платниками податків бухгалтерських звітів і балансів, податкових декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням податків, функцій щодо перевірки достовірності цих документів стосовно правильності визначення об'єктів оподаткування і обчислення податків (статті 10, 11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні").За змістом зазначених норм проведення зустрічних перевірок є обов'язком податкових органів, однак законодавець не ставить відшкодування податку на додану вартість у залежність від проведення податковими органами перевірок.

З врахуванням вищезазначеного суд приходить до переконання що, спірне податкове повідомлення –рішення є протиправним та таке підлягає скасуванню, а отже позов є підставним та підлягає до повного задоволення.

Згідно ч.і ст.94 КАС України слід присудити понесені позивачем документально підтверджені, у вигляді сплати судового збору (платіжне доручення № 427 від 25.06.2010 р.) судові витрати у розмірі 1 700 ( одна тисяча сімсот ) грн. до стягнення з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 17, 160, 161, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –

ПОСТАНОВИВ :

Позовну заяву ТОВ «Авто+»задовольнити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб"єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про отримання копії постанови безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п"ятиденного строку з моменту отримання суб"єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Маєцька Н.Д.