Справа № 826/13662/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

06 жовтня 2015 року м. Київ № 826/13662/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Мазур А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника про зупинення провадження в адміністративній справі

за позовомОСОБА_1
доФонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "БГ БАНК" Новікової Марії Миколаївни
про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії ,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "БГ БАНК" Новікової Марії Миколаївни про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.08.2015 відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

06.10.2015 представником позивача та Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "БГ БАНК" Новіковою Марією Миколаївною подані клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Конституційним судом України подання Верховного суду України щодо відповідності (конституційності) положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"від 23.02.2012р. №4452-VІ.

Представники сторін у судове засідання 06.10.2015 не з'явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України суд має право зупинити провадження у справі в разі наявності інших причин за обґрунтованим клопотанням сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - до терміну, встановленого судом.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для зупинення провадження у даній справі суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи позивач мотивує свою позицію положеннями Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Одночасно суд звертає увагу на те, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02 квітня 2015 року у справі №826/9693/13-а (касаційне провадження №К/800/43574/14) ухвалено про необхідність звернення до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, згідно мотивувальної частини колегія суддів Вищого адміністративного суду України прийшла до висновку, що попри встановлену мету Закону № 4452-VI - захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України (стаття 2 Закону №4452-VI), його практичне застосування до неплатоспроможних банків ставить вкладників банку в нерівні умови при відшкодуванні депозитних коштів, допускає застосування різних підходів в зобов'язальних відносинах з кредиторами та позичальниками банку.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Конституційний Суд України в Рішенні від 29 червня 2010 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу восьмого пункту 5 частини першої статті 11 Закону України «Про міліцію» зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Згідно частини 2 статті 61 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 16 жовтня 1996 року № 422/96-ВР, Конституційний Суд України може визнати неконституційним правовий акт повністю або в окремій його частині.

Закони, інші правові акти, їх окремі положення, визнані рішенням Конституційного Суду України такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), втрачають чинність з дня ухвалення відповідного рішення (частина друга статті 152 Конституції України).

У разі якщо в процесі розгляду справи за конституційним поданням чи конституційним зверненням виявлено невідповідність Конституції України інших правових актів (їх окремих положень), крім тих, щодо яких відкрито провадження у справі, і які впливають на прийняття рішення чи дачу висновку у справі, Конституційний Суд України визнає такі правові акти (їх окремі положення) неконституційними (ч. 3 ст. 61 вказаного Закону).

Статтею 69 Закону № 422/96-ВР, передбачено, що рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Згідно ч. 2-3 ст. 70 Закону № 422/96-ВР, у разі необхідності Конституційний Суд України може визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки їх виконання, а також покласти на відповідні державні органи обов'язки щодо забезпечення виконання рішення, додержання висновку.

Конституційний Суд України має право зажадати від органів, зазначених у цій статті, письмового підтвердження виконання рішення, додержання висновку Конституційного Суду України.

Згідно ч. 6 п. 4 Рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2000 року у справі № 1-31/2000 (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України), незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що у випадку визнання неконституційним Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в цілому або окремих його норм, такі втрачають чинність з дня ухвалення відповідного рішення. Проте, як зазначалося, Конституційний Суд вправі визначити у своєму рішенні, порядок і строки його виконання, а також покласти на відповідні державні органи обов'язки щодо забезпечення виконання рішення.

При цьому необхідно звернути увагу і на те, що визнання неконституційними певних норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо відповідності їх Основному Закону може призвести до порушення його логіки і структури, зумовить появу прогалин у ньому. У зв'язку із цим, може виникнути необхідність вжиття додаткових заходів щодо забезпечення виконання прийнятого Рішення. Додаткові заходи, у свою чергу, можуть стосуватися внесення змін до чинного Закону № 4452-VI.

Так, згідно ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 9 лютого 1999 року (справа № 1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Виходячи із зазначеного, за результатами розгляду конституційного подання щодо Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правове регулювання суспільних відносин пов'язаних із функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб в залежності від рішення Конституційного Суду може змінитися. Вказане свідчить про істотність результатів розгляду судом конституційної юрисдикції подання Верховного Суду України для прийняття законного та обґрунтованого рішення у даній адміністративній справі.

Враховуючи наведене у сукупності суд приходить до висновку про необхідність зупинення провадження у справі №826/13662/15 до розгляду Конституційним судом України подання Верховного суду України щодо відповідності (конституційності) положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" положенням статті 6, частини 1 статті 8, частини 4 статті 13, статей 21, 22, частин 1, 4, 5 статті 41 Конституції України та вирішення питання про відкриття провадження Конституційним судом України, питання щодо чого порушено відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 02 квітня 2015 року у справі № 826/9693/13-а, та прийняття відповідного рішення Конституційним Судом України.

Керуючись пунктом 4 частини 2 статті 156 та статтями 160, 165, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

У Х В А Л И В:

1. Зупинити провадження у справі № 826/13662/15 до розгляду Конституційним судом України подання Верховного суду України щодо відповідності (конституційності) положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" положенням статті 6, частини 1 статті 8, частини 4 статті 13, статей 21, 22, частин 1, 4, 5 статті 41 Конституції України та вирішення питання про відкриття провадження Конституційним судом України.

2. Зобов'язати сторін повідомити про зміну обставин, що стали підставою для зупинення провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур