Справа № 809/3447/13-а
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року Справа № 876/7467/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Яворського І.О.,Носа С.П.

з участю секретаря судового засідання: Гелецького П.В.

прокурора: Цинайко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2015 року за позовом Загвіздянської сільської ради до Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області про визнання протиправними дій та скасування розпорядження, -

в с т а н о в и в :

В листопаді 2013 року Загвіздянська сільська рада звернулася в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними дії Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області щодо прийняття розпорядження №561 від 03.08.2012 р. «Про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» та його скасування.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.04.2015 р. було закрито провадження по справі на підставі п.3 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, її оскаржила особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 Апеляційну скаргу мотивує тим, що 10.03.1999 р. між ним та ОСОБА_2. був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки. Крім того, між ним було досягнуто домовленість про передачу йому в користування земельної ділянки, площею 0,40 га, яка розташована навпроти будинку через дорогу в межах села Загвіздя, яка обробляється ним та членами його сім'ї, починаючи з березня 1999 року. Тому вважає, що оскаржуване судове рішення вплинуло на його права, інтереси та обов'язки, що пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням земельною ділянкою, яка перебуває в його довготривалому користуванні. Тому просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити для продовження її розгляду до суду першої інтонації.

В поданих письмових запереченнях на апеляційну скаргу третя особа ОСОБА_2 не заперечує факт укладення договору купівлі-продажу з ОСОБА_1 стосовно земельної ділянки площею 0,40 га в урочищі «Вишеньки-Черешеньки», та зазначає, що вона ніколи не була її власником чи землекористувачем, тому не могла нею розпоряджатися. Земельна ділянка, яка їй має бути надана згідно угоди про примирення знаходиться в урочищі «Нивки», в той же час вона відмовилася за умовами мирової угоди від земельної ділянки, площею 0,20 га, яка знаходиться в урочищі «Мочари». Тому вважає, що земельна ділянка, на яку вказує апелянт, не є предметом даної справи та угоди про примирення. У зв'язку з цим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора Цинайко Н.І., яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що 14.05.2014 р. було досягнуто мирової угоди між Загвіздянською сільською радою Тисменицького району, Тисменицькою районною державною адміністрацією Івано-Франківської області та фізичною особою ОСОБА_2 та 29.04.2015 р. подано клопотання про примирення №148.

Даною мировою угодою було надано ОСОБА_2 дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки, площею 0,08 га для ведення садівництва в урочищі «Нивки» с.Загвіздя Тисменицького району Івано-Франківської області, а остання в свою чергу відмовилася від усіх своїх прав на земельну ділянку, площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Загвіздянської сільської ради, за межами населеного пункту с.Загвіздя, в урочищі «Мочари».

Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що відбулося примирення сторін, зокрема на таких умовах. А саме: Сторона 1 (Загвіздянська сільська рада) з метою забезпечення прав та майнових інтересів особи, в користь якої приймалось оскаржуване розпорядження - приймає в порядку визначеному чинним законодавством України, ОСОБА_2 рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 0,0800 га для ведення садівництва в урочищі «Нивки» с. Загвіздя в межах земельної ділянки, яка перебуває у її користуванні згідно з викопіровкою, Сторона 3 (фізична особа - ОСОБА_2.), з моменту добросовісного виконання сільської радою зобов'язань за пунктами 1 цієї Угоди, втрачає право на земельну ділянку, площею 0,2000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Загвіздянської сільської ради, за межами населеного пункту с.Загвіздя, в урочищі «Мочари», що відводилось згідно із розпорядженням.

Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції прийшов з неповним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, виходячи з наступних міркувань.

Приписами ч. 3 ст. 51 КАС України передбачено, що сторони можуть досягнути примирення на будь-якій стадії адміністративного процесу, що є підставою для закриття провадження в адміністративній справі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо сторони досягли примирення.

При цьому, згідно із ч. 4 ст. 51 КАС України суд не визнає умов примирення сторін, якщо ці дії суперечать закону або порушують чиї-небудь права, свободи чи інтереси.

Згідно із приписами ст. 113 КАС України сторони можуть повністю або частково врегулювати спір на основі взаємних поступок. Примирення сторін може стосуватися лише прав та обов'язків сторін і предмета адміністративного позову (ч. 1 ст. 113 КАС України).

У разі примирення сторін суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі, у якій фіксуються умови примирення. Умови примирення не повинні суперечити закону або порушувати чиї-небудь права, свободи або інтереси (ч. 3 ст. 113 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 185 КАС України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З аналізу цієї норми слідує, що право сторін на апеляційне оскарження не обмежене, а особа, яка не брала участі у справі, має право оскаржувати судове рішення лише в тому випадку, якщо таке рішення впливає на права, обов'язки, свободи та інтереси цієї особи. Які саме права чи інтереси порушені, особа, яка не брала участі у справі, повинна зазначити, подаючи апеляційну скаргу.

Сторони не оскаржували постанову суду. В апеляційній скарзі особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 зазначив обставини, що є предметом судового розгляду у даній адміністративній справі, а також судове рішення, яке ухвалене за наслідками її розгляду, вплинуло на його права , інтереси та обов'язки, що пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням земельною ділянкою, яка перебуває в його довготривалому відкритому користуванні та може бути доведено під час розгляду даної справи.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 було подано до суду клопотання про вступ у справу в якості третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору, проте суд першої інстанції залишив його поза увагою не з'ясував чи дійсно оскаржуваним рішенням порушуються права ОСОБА_1

Суд першої інстанції належним чином не дослідив характер спірних правовідносин, не дав їм відповідну правову оцінку, а тому дійшов передчасного висновку про те, що умови примирення не суперечать чинному законодавству, не порушуючи чиї-небудь права, свободи та інтереси.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про закриття провадження по справі у зв'язку з примиренням сторін, не ґрунтується на положеннях чинного законодавства України, у зв'язку з чим ухвалене у справі рішення підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 204 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду, оскільки доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та повністю спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржувана ухвала, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі - скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 199, 204, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2015 року по справі №809/3447/13-а скасувати, а направити для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : І.О. Яворський

С.П. Нос

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 13.10.2015 р.