Справа № 162/2489/14а,2а/162/664/15
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року Справа № 876/3842/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області на постанову Любешівського районного суду Волинської області від 29.01.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області про перерахунок та виплату доплати до пенсії, додаткової пенсії та щомісячної компенсації,

В С Т А Н О В И В :

23 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області про перерахунок та виплату доплати до пенсії, додаткової пенсії та щомісячної компенсації.

Позивачка посилалася на те, що їй як особі, яка віднесена до 3 категорії осіб, постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС та яка проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, у відповідності до ст.ст. 39,51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», повинна проводитись доплата до пенсії у розмірі 2 мінімальних заробітних плат та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком. Однак, як вказує позивачка, відповідач такі виплати проводив у значно меншому розмірі.

Крім того, ОСОБА_1 є дружиною померлого годувальника, на утриманні якого перебувала, тому має право на отримання щомісячної компенсації у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивачка просила зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату щомісячного підвищення до пенсії у розмірі 2-ох мінімальних заробітних плат, додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком та щомісячної компенсації у зв'язку з втратою годувальника у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.ст. 39, 51, 52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в межах строку позовної давності по 2.08.2014 року включно.

Постановою Любешівського районного суду Волинської області від 29.01.2015 року, яка прийнята в порядку скороченого провадження, позов задоволено.

Визнано неправомірними дії відповідача та зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, яка проживає в зоні гарантованого добровільного відселення підвищення до пенсії у розмірі 2 мінімальних заробітних плат, додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком та щомісячну компенсацію у зв'язку з втратою годувальника у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. ст. 39, 51, 52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 23.06.2014 року по 2.08.2014 року включно, з врахуванням виплачених сум.

Постанову суду першої інстанції оскаржило управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області, подавши на неї апеляційну скаргу.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що постанова суду першої інстанції є необґрунтована та винесена з порушенням норм матеріального права.

Апелянт звертає увагу на те, що управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області не є розпорядником бюджетних коштів, тому нарахування та виплата позивачці пенсії здійснювались в межах виділених на це коштів та згідно чинного на момент проведення виплати бюджетного законодавства. Крім цього, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно до спірних правовідносин застосував положення ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Апелянт просить скасувати постанову Любешівського районного суду Волинської області від 29.01.2015 року та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачці у повному обсязі заявлених позовних вимог.

Оскільки, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило, тому, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду даної справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка є особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії, проживає у зоні гарантованого добровільного відселення та є дружиною померлого годувальника, а тому відповідач зобов'язаний провести перерахунок та виплату їй пенсії та інших соціальних виплат відповідно до ст.ст. 39,51, 52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-ХІІ).

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та є правильними.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є непрацюючим пенсіонером та особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії та проживає в населеному пункті (смт. Любешів), який відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 р. N 106, знаходиться в зоні гарантованого добровільного відселення.

Крім того, позивачка ОСОБА_1 є дружиною померлого годувальника, що встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (тут та далі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 3 призначається у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Частиною третьою ст. 67 цього ж Закону визначено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового прожиткового мінімуму.

Згідно зі ст. 39 цього Закону, пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території зони гарантованого добровільного відселення, підвищуються на дві мінімальні заробітні плати.

Враховуючи викладені положення Закону, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність у позивачки права на отримання додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком та доплати до пенсії у розмірі 2 мінімальних заробітних плат за проживання в зоні гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до ст. 52 Закону № 796-ХІІ, щомісячна компенсація в разі втрати годувальника призначається на кожного непрацездатного члена сім'ї, який був на його утриманні, в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком незалежно від пенсії, передбаченої законодавством України.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 є дружиною померлого годувальника, на утриманні якого перебувала, тому висновки суду першої інстанції про право позивачки на щомісячну компенсацію у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком є правильними.

Статтею 63 Закону № 796-ХІІ передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до абз. 8 п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012нормативно-правові акти КМУ, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти КМУ, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що починаючи з 1.01.2014 Закон України «Про державний бюджет України на 2014 рік» (далі Закон № 719-VII) (до 03.08.2014) не містив жодної норми, яка б обмежувала у 2014 році пряме застосування Закону № 796-ХІІ, зокрема ст. 39, 51, 52 вказаного Закону.

Проте, Законом № 719-VII в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31.07.2014 № 1622-VII (далі Закон № 1622-VII), встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

При цьому, необхідно врахувати, що згідно з Прикінцевими положеннями Закону №1622-VII, останній набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Відтак, враховуючи те, що вказаний Закон був опублікований 2.08.2014 в офіційному виданні «Голос України», то такий набрав чинності з 3.08.2014.

За таких обставин, враховуючи положення ст. 99 КАС України (згідно заявлених позовних вимог), апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 за період з 23.06.2014 року по 2.08.2014 року, з урахуванням виплачених сум.

З огляду на вищенаведене, судом першої інстанції ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому немає підстав для скасування оскарженої постанови.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області залишити без задоволення.

Постанову Любешівського районного суду Волинської області від 29.01.2015 року по справі № 162/2489/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : А.І. Рибачук

Д.М. Старунський