Справа № 815/2693/15
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/2693/15

Категорія: 8.3.12 Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого -судді Романішина В.Л.,

суддів Димерлія О.О., Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м.Одесі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 червня 2015 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2015 року ФОП ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ДПІ у Суворовському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 23.03.2015р., вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 23.03.2015р. та рішення про застосування штрафних санкцій № від 23.03.2015р.

Позов обґрунтовувала тим, що п.177.2 ст.177 ПК України передбачено касовий метод визначення доходів підприємця, який перебуває на загальній системі оподаткування, однак норми про касовий метод визначення витрат для фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування жодне положення ПК України не містить. Витрати по оренді приміщення документально підтверджені належним чином оформленими документами, пов'язанні з господарською діяльністю підприємця, а тому вона мала право віднести їх до складу валових. У зв'язку з цим, позивач вважає, що відсутні підстави для донарахування їй єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування і накладення штрафних санкцій.

ДПІ у Суворовському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області проти позову заперечувала, зазначивши, що під час проведення перевірки був встановлений факт відображення позивачем у книзі обліку доходів та витрат сум за оренду приміщення, які документально не підтверджені. Надані позивачем до перевірки акти виконаних робіт (наданих послуг) по оренді приміщення, підписані нею та ТОВ «Одеський завод керамічних виробів», не відповідають поняттю первинних документів, так як в них не зазначена конкретна адреса об'єкта оренди, його місцезнаходження. В задоволенні позову відповідач просив відмовити.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17.06.2015р. позов ФОП ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Приймаючи вказане рішення суд виходив з того, що позивачем були надані квитанції до прибуткових касових ордерів на загальну суму 35880 грн., з них одна квитанція за 2013 рік, інші сплати проведені у 2014 році. З вказаного слідує, що протягом 2013 року позивачем фактично не була сплачена орендна плата у розмірі 30380 грн., тому вона не могла бути відображена у книзі обліку доходів і витрат протягом 2013 року та, відповідно, не могла бути відображена у складі декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, ФОП ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте з неповним з'ясуванням обставин справи та порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нову постанову, якою її позов задовольнити. В своїй скарзі апелянт зазначає, що оскільки ФОП ОСОБА_1 у перевіряємий період знаходилася на загальній системі оподаткування, то вона мала право вартість послуг включати у витрати по настанню першої події - складання акту приймання-передачі послуг по оренді, що нею було і зроблено. Фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування має право формувати валові витрати так само як і юридичні особи - платники податку на прибуток з урахуванням обмежень, встановлених ст.177 ПК України.

Належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду відповідач в судове засідання не прибув, представник ФОП ОСОБА_1 подав суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, а тому на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі п.75.1 ст.75, ст.77, ст.82 Податкового кодексу України, відповідно до плану-графіка на 4 квартал 2014 року, у період з 24.12.2014р. по 13.01.2015р. державним ревізором-інспектором відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р., за результатами якої складено акт перевірки №101/15-54-17-03/НОМЕР_1 від 19 січня 2015 року.

У висновках акту перевірки, серед іншого, вказується на порушення позивачем:

- п.177.2, п.177.4, п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено суму податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, шляхом завищення валових витрат та заниження суми чистого оподаткування доходу, у зв'язку з чим підлягає донарахуванню 4689,24 грн. податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування;

- п.2 ст.6, п.2 ст.7, ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», що призвело до заниження суми єдиного внеску за 2013 рік, внаслідок чого підлягає донарахуванню єдиного внеску у розмірі 8108,85 грн.

На підставі вказаного акту перевірки, висновку про розгляд заперечень від 31.01.2015р. №1/101/15-54-17-03 до акту перевірки та рішення ГУ ДФС в Одеській області про результати розгляду первинної скарги від 05.03.2015р. №237/Б/15-32-10-02-08, 23 березня 2015 року ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області було прийнято:

- податкове повідомлення рішення №, яким за порушення п.177.2, п.177.4, п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України, позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 5750,05 грн. (в т.ч. за основним платежем - 4600,05 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1150 грн.);

- вимогу №Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 10641,50 грн.;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органам доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким за порушення п.2 ст.6, п.2 ст.7, ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 1064,20 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 про скасування вказаних податкового повідомлення-рішення, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій від 23.03.2015р. суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість доводів ДПІ щодо завищення позивачем валових витрат та заниження суми чистого оподатковуваного доходу за 2013 рік.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком Одеського окружного адміністративного суду. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у 2013 році ФОП ОСОБА_1 перебувала на загальній системі оподаткування.

Актом перевірки зафіксовано, що до книги обліку доходів та витрат №1678 від 23.06.2011р. у графі 10 від 31.10.2013р. ФОП ОСОБА_1 включено суму витрат у розмірі 287 грн., а у графі №4 «Реквізити документа, що підтверджує понесені витрати» підприємцем вчинено запис: «п/о №1 від 31.10». Сума витрат у розмірі 287 грн. при перевірці документально не підтверджена, тобто відсутній будь-який первинний документ або квитанція про сплату, також, згідно руху коштів по розрахунковому рахунку відсутня сплата від 31.10.2013р. на суму 287 грн.

При зверненні з позовом до суду позивач погодилася з такими висновками ДПІ у Суворовському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області, а тому суд апеляційної інстанції не надає їм правову оцінку.

Також, в акті перевірки №101/15-54-17-03/НОМЕР_1 від 19.01.2015р. зазначено, що згідно договору оренди №130 від 28.12.2012р. ФОП ОСОБА_1 орендовано у ТОВ «Одеський завод керамічних виробів» нежитлове приміщення (склад) площею 115 кв.м., розташоване за адресою: м.Одеса, АДРЕСА_1.

За умовами вказаного договору орендна плата за використання об'єкту оренди становить 2990 грн. на місць та не включає в себе плату за інші послуги; орендна плата сплачується незалежно від результатів господарської діяльності Орендатора щомісячно до 10 числа поточного місяця.

До перевірки позивачем було надано акти приймання-надання послуг по оренді у ТОВ «Одеський завод керамічних виробів» щомісячно за 2013 рік на загальну суму 35880 грн., а саме: від 31.01.2013р. на суму 2990 грн., від 28.02.2013р. на суму 2990 грн., від 31.03.2013р. на суму 2990 грн., від 30.04.2013р. на суму 2990 грн., від 31.05.2015р. на суму 2990 грн., від 30.06.2013р. на суму 2990 грн., від 31.07.2013р. на суму 2990 грн., від 31.08.2013р. на суму 2990 грн., від 30.09.2013р. на суму 2990 грн., від 31.10.2013р. на суму 2990 грн., від 30.11.2013р. на суму 2990 грн., від 31.12.2013р. на суму 2990 грн.

Також, позивачем було надано квитанції до прибуткових касових ордерів на загальну суму 35880 грн., з яких одна квитанція за 2013 рік на суму 5500 грн., інші оплати проведено у 2014 році (в т.ч.: від 03.01.2014р. №1 на суму 9450 грн., від 20.01.2014р. №7 на суму 8050 грн., від 21.02.2014р. №17 на суму 4240 грн., від 25.02.2014р. №30 на суму 8640 грн.).

У графі 10 Книги обліку доходів та витрат ФОП ОСОБА_1 вказані витрати було внесено у періодах: 31.05.2013р. на суму 14950 грн., 30.06.2013р. на суму 2990 грн., 31.07.2013р. на суму 2990 грн., 30.08.2013р. на суму 2990 грн., 30.09.2013р. на суму 2990 грн., 31.10.2013р. на суму 2990 грн., 30.11.2013р. на суму 2990 грн., 31.12.2013р. на суму 2990 грн. Підставою для такого віднесення позивачем зазначено акти приймання-надання послуг згідно договору №130 від 28.12.2012р.

За висновками перевіряючих, у декларації про майновий стан та доходи за 2013 рік ФОП ОСОБА_1 безпідставно віднесено до суми валових витрат суми плати по оренді ТОВ «Одеський завод керамічних виробів» за квитанціями до прибуткових касових ордерів, виписаними у 2014 році, але не сплаченими у 2013 році на загальну суму 30380 грн. Зазначене, за висновками податкового органу, є порушенням п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, яким передбачено віднесення до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, лише документально підтверджених витрат.

Колегія суддів такі висновки ДПІ знаходить помилковими з огляду на наступне.

Згідно п.177.2 ст.177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

При цьому, п.177.4 ст.177 ПК України, який передбачає особливості оподаткування доходів фізичних осіб-підприємців, крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування, визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно приписів Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому; зобов'язання - заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди.

Таким чином, коли фізична особа-підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування, отримує товар (роботу, послугу), у неї виникає заборгованість (зобов'язання) перед постачальником, а збільшення зобов'язань і є витратами у розумінні п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України.

Податковим кодексом України не передбачено норм, які б містили положення про те, що до складу витрат підприємця на загальній системі оподаткування можна відносити тільки ті витрати, по яким відбулася оплата.

Відповідно до п.138.4 ст.134 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

З аналізу ст.138 ПК України слідує, що для віднесення витрат до складу валових, необхідно дотримуватися наступних умов: такі витрати повинні бути документально підтверджені належним чином оформленими первинними документами; повинні бути пов'язанні із господарською діяльністю підприємця та безпосередньо пов'язаними з отриманням доходів; товари повинні бути фактично доставлені, а послуги - фактично отримані; такі витрати повинні включатися до витрат операційної діяльності відповідно до Розділу ІІІ ПК України.

Пунктом 177.2 статті 177 ПК України передбачено касовий метод визначення доходів підприємця, який перебуває на загальній системі оподаткування, однак норми про касовий метод визначення витрат для фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування жодне положення ПК України не містить.

Тобто, виходячи із принципу, закріпленого в ст.51 ЦК України, фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування має право формувати валові витрати так само як і юридичні особи - платники податку на прибуток, з урахуванням обмежень, встановлених ст.177 ПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 при визначенні валових витрат підприємницької діяльності застосувала метод нарахувань, за яким дохід від надання послуг та виконання робіт визначається за датою складення акта або іншого документу, який підтверджує виконання робіт або надання послуг. При цьому, як зазначалось вище, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Дослідивши наявні в матеріалах справи акти приймання-надання послуг згідно договору №130 від 28.12.2013р. колегія суддів знаходить обґрунтованими доводи апелянта, що витрати по господарській операції з ТОВ «Одеський завод керамічних виробів» документально підтверджені належним чином оформленими документами, які відповідають вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та містять необхідну для цілей оподаткування інформацію про зміст наданих послуг, їх вартість.

За своїм економіко-юридичним змістом послуга являє собою діяльність, результати якої не мають матеріального виразу, а реалізуються і споживаються у процесі її здійснення. Виходячи із специфіки послуги як предмета господарської операції, у даному разі акти приймання-надання послуг згідно договору №130 від 28.12.2013р. є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції. Слід зазначити, що ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлено. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання позитивного економічного ефекту.

Колегія суддів вважає, що витрати на оплату орендної плати безпосередньо пов'язані з господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1, оскільки основним видом діяльності позивача є оптова торгівля будівельними матеріалами і орендоване у ТОВ «Одеський завод керамічних виробів» приміщення використовується позивачем як склад для зберігання будівельних матеріалів, які в подальшому реалізовуються контрагентам-покупцям, тобто такі витрати пов'язані з отриманням доходу. Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними, в яких пунктом навантаження (розвантаження) значиться адреса орендованого у ТОВ «Одеський завод керамічних виробів» складу: м.ОдесаАДРЕСА_2.

Оскільки зменшення економічних вигод у вигляді збільшення зобов'язань підприємця є його безпосередніми витратами, пов'язаними з господарською діяльністю, колегія суддів знаходить обґрунтованими доводи апелянта, що ФОП ОСОБА_1 дотримано вимоги Податкового кодексу України, які надають їй право віднести до складу валових витрат на основі належним чином оформлених первинних документів витрати по сплаті орендної плати в сумі 30380 грн. та врахувати їх при визначенні об'єкта оподаткування за 2013 рік.

А відтак, підстави для нарахування податковим повідомленням-рішенням № від 23.03.2015р. позивачу до сплати податку на доходи фізичних осіб в сумі 4557 грн. (15% з 30380 грн.) та штрафних санкцій в сумі 1139,25 грн. (25% від 4557 грн.), вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 23.03.2015р. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 10541,86 грн. (34,7% з 30380 грн.) і накладення рішенням про застосування штрафних санкцій № від 23.03.2015р. штрафних санкцій в сумі 1054,20 грн. (10% з 10541,86 грн.) - відсутні.

Як зазначалось вище, до складу визначених позивачу грошових зобов'язань оскаржуваними рішеннями контролюючого органу увійшли, також, суми зобов'язань нараховані за встановлене перевіркою включення ФОП ОСОБА_1 до книги обліку доходів та витрат №1678 від 23.06.2011р. у графі 10 від 31.10.2013р. суми витрат у розмірі 287 грн., яка документально не підтверджена.

З вказаним порушенням позивач погодилася та не спростовувала такі висновки відповідача, у зв'язку з чим податкове повідомлення-рішення № від 23.03.2015р. на суму податку на доходи фізичних осіб в розмірі 43,05 грн. (15% з 287 грн.) та штрафних санкцій в сумі 10,76 грн. (25% від 43,05 грн.), вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 23.03.2015р. на суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування 100 грн. (34,7% з 287 грн.) і рішенням про застосування штрафних санкцій № від 23.03.2015р. на суму штрафних санкцій 10 грн. (10% з 100 грн.) є законними та підстав для їх скасування немає.

На підставі викладеного колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, постанову суду від 17 червня 2015 року слід скасувати, а позов ФОП ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Згідно п.1, п.4 ч.1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 червня 2015 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області № від 23 березня 2015 року в частині збільшення грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 5696,25 грн. (в т.ч. за основним платежем - 4557 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1139,25 грн.).

Скасувати вимогу Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області №Ф- від 23 березня 2015 року в частині сплати боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 10541,86 грн.

Скасувати рішення Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області № від 23 березня 2015 року в частині застосування штрафних санкцій на суму 1054,20 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Романішин В.Л.

Судді Димерлій О.О.

Єщенко О.В.