Справа № 2-а-1913/11
Суддя: Павлов В. Г.
Дата ухвалення: 2011-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-1913/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2011 року смт. Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області

в складі: головуючого судді - Павлов В.Г.,

при секретарі - Малофеєвій О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Варва Чернігівської області позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора ДПС взводу БОПС ОСОБА_2 про визнання протиправними дії субєкта владних повноважень та скасування постанови від 02.06.2011 року серії СВ1 № 043800 в справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

03.06.2011 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Варвинського районного суду з позовом до інспектора ДПС взводу БОПС ОСОБА_2 про визнання протиправними дії субєкта владних повноважень та скасування постанови від 02.06.2011 року серії СВ1 № 043800 в справі про адміністративне правопорушення, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП, посилаючись на те, що постанова винесена відповідачем з порушенням положень чинного законодавства.

З позовної заяви вбачається, що відповідачем по справі було встановлено факт порушення ОСОБА_1 вимог п.30.1 ПДР України, а саме о 14 год. 18 хв. 02.06.2011 року позивач керував автомобілем ВАЗ 21011 /держ.номер. 24612 ММ/не зареєстрованим в установленому порядку, а саме водій змінив місце проживання згідно паспорта та тимчасового реєстраційного документа.

Відповідачем був складений протокол про адміністративне правопорушення та винесена оскаржувана постанова серії СВ1 № 043800 від 02.06.2011 року в справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП.

Обґрунтовуючи адміністративний позов, позивач зазначає, що Правила Дорожнього Руху не порушував, а відповідачем допущено неповне зясування обставин, що мають значення для справи.

В судове засідання позивач не з явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності /а.с.10/.

Відповідач в судове засідання не зявився також, належним чином повідомлявся про час, місце і дату розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України, у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. За вказаною нормою права, суд вирішує спір за наявними в справі матеріалами.

Відповідно до ч.б ст.12, ч.1 ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши усі наявні докази у сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Стаття 55 Конституції України вказує, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ст.14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 ІЧ3353-ХІІ (із змінами і доповненнями) визначено, що учасник дорожнього руху може оскаржити дію працівника підрозділів Державто- інспекції Міністерства внутрішніх справ України у разі порушення з його боку чинного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 02.06.2011 року було винесено оскаржувану постанову в звязку з тим, що о 14 год. 18 хв. 02.06.2011 року позивач ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21011 /держ.номер. 24612 ММ/ не зареєстрованим в установленому порядку, а саме водій змінив місце проживання згідно паспорта та тимчасового реєстраційного документа, чим порушив вимоги п ЗО 1 ПДР України.

Відповідно до вимог 4.5 ст.121 КУпАП складом правопорушення, за яке передбачається адміністративна відповідальність є зокрема і керування водіями транспортними засобами, не зареєстрованими або не перереєстрованими в установленому Порядку.

Постановою в справі про адміністративне правопорушення від 02.06.2011 року серії СВ1 № 043800, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за 4.5 ст.121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 255 грн.

Згідно з положеннями ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони зокрема обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Положенням п.30.1 ПДР України встановлено, що власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх у Державтоінспекції незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів.

«Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» /далі - Порядок/, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 є обовязковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують. Відповідно до вимог п.33 Порядку, перереєстрація транспортних засобів проводиться зокрема і у разі зміни їх власників, місця проживання або прізвища, імені чи по батькові фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів. Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію ТЗ, транспортний засіб ВАЗ 21011 /держ.номер 24612 ММ/ на підставі договору купівлі-продажу, належить ОСОБА_3. Згідно положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Разом з тим, факт керування позивачем транспортним засобом на підставі довіреності, посвідченої Варвинською районною державною нотаріальною конторою 25.10.2007 року, не встановлює для останнього виникнення права власності на керований ним автомобіль і відповідно не створює для нього й обовязки як власника, що викладені в п.33 Порядку та п.30.1 ПДР України.

Ухвалою Варвинського районного суду від 06.06.2011 року, відповідачеві по справі було запропоновано надати, в разі невизнання адміністративного позову, письмові заперечення проти позову та посилання -а докази, якими вони обґрунтовуються та зобов'язано надати матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене за ч.5 ст. 121 КУпАП.

Проте, відповідачем на отриману ухвалу суду, доказів, до суду у встановлений строк, надано не було і не повідомлено суд про причини їх не надання чи не можливості їх надання, жодних клопотань з боку відповідача відносно цього, до суду заявлено не було. Проте, згідно вимог ст.72 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.

Субєкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Тобто, не дивлячись на те, що відповідачем отримано пам'ятку про розяснення прав та обов'язків сторін, відповідач не виконав свій процесуальний обов'язок по поданню доказів правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За приписами норм КУпАП підтвердженням наявності чи відсутності адміністративного правопорушення є докази. У відповідності до вимог ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до ст. 68 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Разом з тим зібрані по справі про адміністративне правопорушення докази повинні містити достовірну інформацію, підтверджувати наявність правопорушення, місце, час його скоєння, наявність свідків, потерпілих при обставинах, які встановлюються, винність особи у вчиненні правопорушення.

Відповідно до статті 86 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. При вирішені питання про визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення, протокол про адміністративне правопорушення розглядається як доказ у сукупності з іншими доказами (пояснення особи, яка притягається до відповідальності, свідків, висновки експерта, речові докази, фотоматеріали, т. і.), тому не може виступати єдиним доказом, на основі якого встановлюється наявність адміністративного правопорушення.

Згідно вимог статті 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Інших оформлених з дотриманням визначеного законом порядку доказів, крім тих, які є у матеріалах адміністративної справи, в підтвердження факту порушення позивачем вимог п.30.1 ПДР на розгляд суду не надано.

Враховуючи наявні матеріали в справі про адміністративне правопорушення та виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства, з урахуванням того, що позивач керував транспортним засобом на підставі довіреності, за умови відсутності підтвердження допустимими доказами факту належності йому на праві власності транспортного засобу ВАЗ 21011 /держ.номер. 24612 ММ/, суд приходить до переконання, що відповідач, здійснюючи розгляд адміністративного протоколу від 02.06.2011 року про адміністративне правопорушення та приймаючи рішення про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, що передбачено вимогами ч.5 ст.121 КУпАП, діяв не обґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому наявні беззаперечні підстави для задоволення адміністративного позову.

Керуючись п.30.1 Правил Дорожнього Руху України, затверджених постановою КМУ України № 1306 від 10.10.2001 р. зі змінами внесеними Постановою КМУ №876 від 01.10.2008 р., ст.ст. 2,8-12, 14, 70-72, 159-163, 1712 Кодексу адміністративного судочинства України, ч.5 ст.121, ст.ст. 221, 251, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора ДПС взводу БОПС Павлюк Станіслава Миколайовича про визнання протиправними дії субєкта владних повноважень та скасування постанови від 02.06.2011 року серії СВ1 № 043800 в справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Визнати дії суб'єкта владних повноважень інспектора ДПС взводу БОПС ОСОБА_4 щодо винесення постанови від 02.06.2011 року в справі про адміністративне правопорушення серії СВ1 № 043800 - протиправними.

Скасувати постанову від 02.06.2011 року в справі про адміністративне правопорушення серії СВ1 № 043800, винесену інспектором ДПС взводу БОПС ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення за ч.5 ст.121 КУпАП на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в сумі 255 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 гривні 40 копійок судового збору.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Варвинського районного суду

Чернігівської області ОСОБА_5