Справа № 826/3990/15
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3990/15 Головуючий у 1-й інстанції: Арсірій Р.О. Суддя-доповідач: Горяйнов А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Бистрик Г.М. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Дроздовій М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 17 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оратанія» до державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дурицької Марії Євгеніївни та Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб - ОСОБА_2, Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ТОВ «Оратанія» звернулося до суду з позовом, у якому просило визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дурицької М.Є. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: НОМЕР_1 від 13 липня 2013 року щодо реєстрації права власності ОСОБА_2 на 3/5 частини нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, номер запису про право власності 1643040 від 05 червня 2013 року, на підставі договору іпотеки від 17 червня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І., а також зобов'язати Державну реєстраційну службу України внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на зазначене нерухоме майно.

Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 17 червня 2015 року вказаний адміністративний позов було задоволено частково та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 липня 2013 року.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, третя особа - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема апелянт вказує на те, що відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Під час судового засідання представник третьої особи - ОСОБА_2 підтримала свою апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити з підстав, викладених в ній.

Представник позивача в судовому засіданні заперечувала проти апеляційної скарги та просила суд відмовити в її задоволенні посилаючись на те, що судом першої інстанції було винесене законне і обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Відповідачі та третя особа - Реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, явку своїх представників в судове засідання не забезпечили. Про причини неявки суд не повідомили. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь представників зазначених осіб в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_2 та ТОВ «Оратанія», перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 17 червня 2015 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що на підставі рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дурицької М.Є. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: НОМЕР_1 від 13 липня 2013 року за ОСОБА_2 було зареєстроване право власності на 3/5 частини нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, номер запису про право власності 1643040 від 05 червня 2013 року.

Не погоджуючись із вказаними діями та рішенням державного реєстратора, ТОВ «Оратанія» звернулося до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «Оратанія» суд першої інстанції виходив з того, що наданий ОСОБА_2 пакет документів був недостатнім для здійснення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Оратанія» та ОСОБА_2 був укладений договір позики від 17 червня 2010 року, згідно якого товариство позичило у ОСОБА_2 кошти у розмірі 961223 грн. 00 коп., що за офіційним курсом Національного банку України становило 121520 доларів США. ТОВ «Оратанія» зобов'язувалося повернути зазначені кошти через шість місяців.

Також між зазначеними сторонами 17 червня 2010 року був укладений договір іпотеки, згідно якого предметом іпотеки є 3/5 частини нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 36 вказаного Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом встановлено, що договором іпотеки від 17 червня 2010 року було передбачено можливість звернення стягнення на майно відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

У зв'язку з невиконанням ТОВ «Оратанія» своїх зобов'язань за договором позики від 17 червня 2010 року, ОСОБА_2 звернулася до державного реєстратора Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області із заявою про реєстрацію за нею права власності на предмет іпотеки.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, норми якого були чинними на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок).

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно заявник зобов'язаний надати документи, передбачені п.п. 27, 28 Порядку.

Згідно п. 34 Порядку для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 27 і 28 цього Порядку, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менше ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує сплив 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя, якщо більш тривалий строк не вказано у надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмовій вимозі;

3) звіт про оцінку предмета іпотеки, складений після спливу строку, що зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «Оратанія» обґрунтувало свої вимоги тим, що між сторонами договору іпотеки від 17 червня 2010 року не було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, а також на те, оцінка предмета іпотеки не проводилася.

З метою перевірки дотримання вимог пп. 3 п. 34 Порядку щодо надання державному реєстратору звіту про оцінку предмета іпотеки, складеного після спливу строку, що зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця судом апеляційної інстанції було витребувано у Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області завірені копії документів, на підставі яких було прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: НОМЕР_1 від 13 липня 2013 року.

Із наданих документів вбачається, що відповідну вимогу ТОВ «Оратанія» було направлено 21 березня 2013 року та надано йому 30-тиденний строк для повернення боргу. Звіт про оцінку предмета іпотеки був складений станом на 18 червня 2013 року.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що вимоги пп. 3 п. 34 Порядку були виконані ОСОБА_2 у повному обсязі.

Надаючи оцінку правомірності дій державного реєстратора щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на предмет іпотеки на підставі застереження, що міститься у договорі іпотеки від 17 червня 2010 року колегія суддів виходить із обсягу повноважень, наданих державному реєстратору Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до абз. 6 пп. 1 ч. 2 ст. 9 вказаного Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Як раніше зазначалося, Закон України «Про іпотеку» пов'язує можливість реєстрації за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки із укладенням договору про задоволення вимог іпотекодержателя або із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі.

Положеннями п.п. 10.4, 11.1 договору іпотеки від 17 червня 2010 року передбачено можливість звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі застереження, що міститься у договорі.

Разом з тим, пункти договору іпотеки щодо застереження про позасудове задоволення вимог іпотекодержателя викладені у спосіб, що не дають можливості однозначно встановити умови, за яких іпотекодержатель може задовольнити свої вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Так, відповідно до п. 11.3 вказаного договору сторони дійшли згоди, що задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватися шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Умовами п. 11.4 договору іпотеки від 17 червня 2010 року передбачено, що у випадку прийняття рішення іпотекодердателем про задоволення своїх вимог шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, застереження в цьому договорі є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Разом з тим, згідно п. 11. 5 вказаного договору за домовленістю сторін, у разі невиконання іпотекодавцем зобов'язання, забезпеченого іпотекою, у строк до 18 грудня 2010 року, сторони зобов'язуються укласти договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодавцем у власність іпотекодержателя нежитлового приміщення, що є предметом цього договору.

Таким чином, один із пунктів договору визначає, що достатньою умовою для реєстрації за ОСОБА_2 права власності на 3/5 частини вищевказаних нежитлових приміщень є прийняття нею рішення про задоволення своїх вимог шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Натомість інший пункт договору вказує на те, що іпотекодержатель має право на реєстрацію права власності на предмет іпотеки лише після укладення відповідного договору.

Відповідно до абз. 6 пп. 1 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор зобов'язаний був перевірити виконання кожної із зазначених умов набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

У разі виникнення між сторонами договору спору щодо можливості набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки у разі настання лише однієї із передбачених договором іпотеки від 17 червня 2010 року умов (прийняття іпотекодердателем відповідного рішення або укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя), такий спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Натомість, якщо зміст договору не дозволяє однозначно встановити суть досягнутої між сторонами домовленості, держаний реєстратор не наділений повноваженнями визначення який із пунктів договору має пріоритетне значення.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що відповідач неналежним чином виконав вимоги абз. 6 пп. 1 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що призвело до прийняття рішення державну реєстрації права власності, яке суперечить п. 4 ч. 1 ст. 24 вказаного Закону.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було винесене законне рішення про задоволення адміністративного позову ТОВ «Оратанія».

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 17 червня 2015 року, та не можуть бути підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам та прийнято законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 17 червня 2015 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 - відмовити.

Постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 17 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді Г.М. Бистрик

С.Б. Шелест

Ухвала складена в повному обсязі 13 жовтня 2015 року.

Головуючий суддя Горяйнов А.М.

Судді: Шелест С.Б.

Бистрик Г.М.