Справа № 819/2627/13-а (6018/14)
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 року м. Київ К/800/48730/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Ситникова О.Ф., Швеця В.В.
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційні скарги Головного управління Міндоходів у Тернопільської області та Державної фіскальної служби України на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 травня 2014 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міндоходів у Тернопільській області та Міністерства доходів і зборів України про скасування наказу про звільнення та поновлення на публічній службі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міндоходів у Тернопільській області та Міністерства доходів і зборів України (правонаступник якого є Держана фіскальна служба), у якому просив скасувати як протиправний наказ Міністерства доходів і зборів України від 29.07.2013 року № 2422-о та поновити його на посаді заступника начальника оперативного управління головного управління Міндоходів у Тернопільській області.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 7.05.2014 року позов задоволено. Скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 29 липня 2013 року № 2422-о «Про звільнення ОСОБА_4.». Поновлено ОСОБА_4 на посаді заступника начальника оперативного управління головного управління Міндоходів у Тернопільській області. Стягнуто з головного управління Міністерства доходів у Тернопільській області, Міністерства доходів і зборів України на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 липня 2013 р. по 07 травня 2013 р. включно.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, а в решті постанова суду першої інстанції залишена без змін.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідачі, через свого представника, звернулись до Вищого адміністративного суду України із касаційними скаргами, в яких просять їх скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог.

Позивач письмових заперечень на вказані касаційні скарги, які надійшли до Вищого адміністративного суду України просить їх залишити без задоволення, а оскаржувані рішення без змін.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судами встановлено, що 15.10.2013 року за № 5481/8/19-00-04-19/940 позивач отримав відповідь Головного управління Міндоходів у Тернопільській області на рапорт про залишення без розгляду його попереднього рапорту від 08.07.2013 р. про звільнення зі служби в запас за власним бажанням із посади заступника начальника оперативного управління головного управління Міндоходів у Тернопільській області, в якій зазначено, що його звільнено зі служби в органах податкової міліції Міністерства доходів і зборів України Наказом від 29.07.2013 р. за № 2422-о, з яким його було ознайомлено, трудову книжку видано згідно чинного законодавства.

Вважаючи, що оскаржуваний Наказ щодо його звільнення з посади та органів податкової міліції не відповідає вимогам чинного законодавства позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій прийшли до висновку, з чим погоджується колегія суддів Вищого адміністративного суду України, що спірний Наказ прийнятий з порушенням вимог чинного, на момент виникнення правовідносин, законодавства України, а отже підлягає скасуванню.

Відповідно до підпункту «ж» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою КМ УРСР від 29.07.1991 року № 114 (тут і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Положення) особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Згідно із пунктом 68 Положення особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Водночас зазначені норми при звільненні позивача, зі служби відповідачем не дотримані. Так, перед виданням спірного Наказу про звільнення позивача зі служби, відповідачем не було досліджено підстав написання рапорту про звільнення та поважності причин, що перешкоджають виконанню ним своїх посадових обов'язків.

Крім того, у рапорті позивачем не було зазначено причину звільнення зі служби за власним бажанням, дати з якої позивач просить звільнити, та те що звільнення було проведено в місячний строк з дня подачі рапорту про звільнення, тобто відповідачем не дотримано тримісячного строку до закінчення якого позивач мав право відкликати поданий рапорт.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 липня 2012 року № 21-136а12.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційних скарг порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційні скарги слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Доводи, які містяться в касаційних скаргах, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційні скарги без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Головного управління Міндоходів у Тернопільської області та Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 травня 2014 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міндоходів у Тернопільській області та Міністерства доходів і зборів України про скасування наказу про звільнення та поновлення на публічній службі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Швець