Справа № 810/3011/15
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2015-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2015 року 810/3011/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О.,

при секретарі судового засідання Бончева О.С.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача-1 - ОСОБА_2,

відповідача -2 - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_4 (позивач) з адміністративним позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі відповідач-1) та Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення і зобов?язання вчинити певні дії.

Зміст позову складають позовні вимоги: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 від 18.05.2015 №21385266 про відмову у державній реєстрації права приватної власності позивача на квартиру з будівлями, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (далі оскаржуване рішення); зобов?язати відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача за реєстраційним №11320362 про державну реєстрацію права приватної власності на нерухоме майно, зазначене вище.

Представник позивача позовні вимоги в судовому засіданні підтримав та обґрунтовував їх тим, що оскаржуване рішення було прийняте з порушення вимог законодавства України про реєстрацію речових прав.

Відповідачі проти позову заперечили, просили відмовити у задоволенні позову. При цьому відповідач-1, в судовому засіданні вказав, що не заперечує проти позову в частині визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення, однак заперечив проти задоволення позовних вимог в частині зобов?язання його вчинення реєстраційних дій, вказавши на те неможливість судом при вирішенні адміністративних справ реалізації не належних суду управлінських функцій.

Дослідивши обставини справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

8.05.2015 року позивач подав до відповідача-2 заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Зазначеній заяві був присвоєний №11320362. В заяві №11320362 позивач просив зареєструвати щодо нього право приватної власності на нерухоме майно, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

До заяви позивачем були надані відповідачу-2 ряд документів, а саме :

- копію рішення Іванківського районного суду Київської області від 27 листопада 2008 року у справі № 2-1207/2008, що набрало законної сили 08.12.2008 року, засвідчену належним чином суддею та з відміткою державного нотаріуса Іванківської районної державної нотаріальної контори про відчуження частини нерухомого майна;

- нотаріально засвідчену копія рішення Іванківського районного суду Київської області від 27 листопада 2008 року у справі № 2-1207/2008;

- оригінал та копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 21362518 від 22.12.2008 року, виданого КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області»;

- оригінал та копія технічного паспорта на квартиру № 2 в житловому будинку № 36 по вул. Леніна в с. Блідча Іванківського району Київської області з описом належних до нього будівель та споруд;

- нотаріально засвідчена копія довіреності уповноваженої особи позивача, ОСОБА_1;

- копія паспорта заявника - ОСОБА_3;

- копію реєстраційного номера облікової картки платника податку заявника ОСОБА_3;

- копію паспорта уповноваженої особи позивача, ОСОБА_1;

- копію реєстраційного номера облікової картки платника податку уповноваженої особи позивача, ОСОБА_1;

- квитанцію про сплату адміністративного збору;

- квитанцію про внесення плати за надання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Повноту поданих документів чи достовірність відомостей, викладених в цих документах, відповідачі не спростовували.

З пояснень представника позивача слідують наступні обставини виникнення у позивача права власності на нерухоме майно, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 27 листопада 2008 року у справі № 2-1207/2008 було визнано в порядку спадкування право приватної власності позивача на двоквартирний житловий будинок №36 з господарськими будівлями по вул. Леніна в с. Блідча Іванківського району Київської області у складі квартири № 1 (жилою площею 51,8 кв.м, загальною площею 77,6 кв.м) та квартири № 2 (жилою площею 30,3 кв.м, загальною площею 61,0 кв.м) з господарськими будівлями: сараї в плані під літ. «Б», «Г», «Д», літня кухня - «В», вбиральня - «Е», колодязь -1, ворота/хвіртка - №№ 1,3,4, огорожа - №№ 2,5.

22.12.2008 право приватної власності позивача на вказане майно було зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно реєстратором - КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» за реєстраційним номером 25891967. Вказана обставина підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно 21362518 від 22.12.2008, виданим КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», та штампом «ЗАРЕЄСТРОВАНО» в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 22.12.2008» на титульній сторінці рішення Іванківського районного суду Київської області від 27.11.2008 у справі №2-1207/2008.

12 березня 2009 року за договором дарування, вчиненим в Іванківській районній державній нотаріальній конторі та зареєстрованим в реєстрі за №1596, позивач подарувала своєму синові, ОСОБА_5, із складу названого вище житлового будинку №36 з господарськими будівлями по вул. Леніна в с. Блідча Іванківського району Київської області квартиру №1 (жилою площею 51,8 кв.м, загальною площею 77,6 кв.м) з будівлями біля неї: сарай «Б», літня кухня - «В», вбиральня - «Е», колодязя - І, огорожа - №1, №2. Про це свідчить відмітка державного нотаріуса Іванківської районної державної нотаріальної контори на зворотній сторінці рішення Іванківського районного суду Київської області від 27 листопада 2008 року у справі №2-1207/2008.

При реєстрації в Реєстрі прав власності на нерухоме майно права власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_2 з перерахованими вище будівлями біля неї відповідальними працівниками КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» був вилучений технічний паспорт на двоквартирний житловий будинок з господарськими будівлями по вул. Леніна, 36 в с. Блідча Іванківського району Київської області, як на єдиний цілий обєкт нерухомого майна. Взамін нього ОСОБА_5 одержав технічний паспорт на квартиру №1 в житловому будинку №36 по вул. Леніна в с. Блідча Іванківського району Київської області з описом належних до нього будівель та споруд, а я - технічний паспорт на квартиру №2 в житловому будинку №36 по вул. Леніна в с. Блідча Іванківського району Київської області з таким же описом, як на два окремі обєкти. Виходячи з цього, я була впевнена, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за мною було зареєстроване право приватної власності на квартиру №2 в житловому будинку №36 по вул. Леніна в с. Блідча Іванківського району Київської області з належними до неї будівлями, що залишилися в моїй власності після вчинення договору відчуження.

Володіючи зазначеними вище відомостями щодо обставин набуття позивачем права власності на нерухоме майно, відповідачем-1 18.05.2015 було винесено оскаржуване в даній справі рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що відповідач-1 прийняв оскаржуване рішення на підставі передбаченій пунктом 4 частини першої ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме оскільки подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Однак, відповідаючи на запитання суду відповідачі не надали пояснення які саме з поданих до реєстрації позивачем документів не відповідають вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та в чому зміст такої невідповідності, що, в свою чергу нівелює правомірність визначеної відповідачем-1 підстави для відмови у державній реєстрації.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відносини державної реєстрації речових прав врегульовані Законом України «державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1.07.2004 №1952-IV (далі Закон України №1952-IV).

Статтею 24 Закону України №1952-IV передбачено вичерпний перелік підстав, за яких держаний реєстратором має право відмовити у держаній реєстрації.

Так відповідно до ч.1 ст.24 Закону України №1952-IV, - у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа;

4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 4 2 та частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку;

5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення;

5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем;

6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Відповідно до абз.3 ч.3 ст.24 Закону України №1952-IV, - відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, зазначених у пункті 4 частини першої цієї статті, не може здійснюватися у разі наявності помилки в Державному земельному кадастрі, яка виникла після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у результаті зміни методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів).

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону України №1952-IV, - відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Відповідно до норм ч.1, 2 та 4 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

В супереч зазначеним процесуальним нормам Кодексу адміністративного судочинства України та нормам Закону України №1952-IV, відповідачами не було доведено в судовому засіданні належними та допустимими доказами наявність будь-яких підстав для відмови у державній реєстрації речових прав на нерухоме майно, визначених ст. 24 Закону України №1952-I. Тому, враховуючи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування оскаржуваного позивачем рішення відповідача-1.

Разом з тим решта позовних вимог не може бути задоволена судом у зв?язку з наступним.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, - завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зміст даних статей приводить суд не висновку, про те, що компетенція адміністративного суду поширюється на розгляд спорів, що виникли між громадянами чи юридичними особами та суб?єктами владних повноважень у зв?язку з виконанням (невиконанням) останніми владних управлінських повноважень, визначеними законами України, однак - не поширюється на створення судом таких повноважень для суб?єктів владних повноважень (відповідачів по справі) в обхід законів України. Протилежне тлумачення означало б пряме порушення судом ч.2 ст.19 Конституції України.

Щодо клопотання позивача про застосування судового контролю в порядку статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України, - таке клопотання не може задоволене, оскільки являється передчасним, у зв?язку з наступним.

Порядок застосування судового контролю за виконанням судового рішення визначений ст.267 Кодексу адміністративного судочинства України, яка віднесена до розділу V цього Кодексу «Процесуальні питання, пов?язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах». Відповідно до ч.1 ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України, - постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Відповідно до ч.1 ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, - постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова у даній адміністративній справі не набрала законної сили, а відтак суд не має компетенції вирішувати питання щодо застосування судового контролю за виконанням такої постанови.

Враховуючи зазначене та керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити в частині.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 18 травня 2015 року №21385266.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Терлецька О.О.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 02 жовтня 2015 р.