Справа № 810/1268/15
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1268/15 Головуючий у 1-й інстанції: Щавінський В.Р. Суддя-доповідач: Лічевецький І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мацедонської В.Е., Мельничука В.П., при секретарі - Війтович Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 09 червня 2015 року адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій,

ВСТАНОВИВ

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання протиправними та скасування: податкового повідомлення-рішення № від 04 березня 2015 р., яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання із сплати податку з доходів фізичних осіб на 131 783 грн.; податкового повідомлення-рішення № від 04 березня 2015 р., яким збільшено суму грошового зобов'язання із сплати податку на додану вартість на 260 973 грн.; рішення про застування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № 21 від 28 липня 2014 р., яким донараховано 113 218 грн. єдиного внеску; вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-603 від 15 липня 2014 р. із сплати єдиного внеску в сумі 113 218 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 09 червня 2015 року адміністративний позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі державна податкова інспекція у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області (надалі за текстом - «ДПІ у Києво-Святошинському районі»), посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 24.06.2014 р. по 08.07.2014 р. посадовцями ДПІ у Києво-Святошинському районі проведено планову документальну виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_2 за період з 01 січня 2012 р. по 31 грудня 2013 р.

Результати перевірки оформлено актом № 353/17-03/ від 15.07.2014 року.

Згідно цьому акту позивачем порушено вимоги ст.ст. 177, 187, 198 Податкового кодексу України (надалі за текстом - «ПК України»), внаслідок чого занижено податок на доходи фізичних осіб на 208 280 грн. та завищено податковий кредит на 311 613 грн., а також ст.ст. 7, 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 р. № 2464-VI (надалі за текстом - «Закон № 2464-VI»), що призвело до заниження єдиного внеску на 113 218 грн.

Такий висновок контролюючого органу вмотивовано наступним.

У період з 01.01.2012 р. по 31.12.2013 р. ФОП ОСОБА_2 здійснював підприємницьку діяльність у сфері перевезення вантажів автомобільним транспортом, здачі в оренду нерухомого майна та оптової торгівлі піддонами, перебуваючи на загальній системі оподаткування, обліку та звітності.

Загальна сума задекларованих позивачем протягом зазначеного періоду амортизаційних відрахувань становить 635 852 грн. 10 коп.

На підтвердження правомірності формування амортизаційних відрахувань та включення їх до складу витрат платником податків були надані оборотно-сальдові відомості, картки обліку основних засобів, акти приймання-передачі основних засобів, документи на придбання, акти вводу в експлуатацію, розрахунки нарахування амортизації.

Разом з тим, ФОП ОСОБА_2 не надано документів, що підтверджують правомірність використання ним програмних продуктів « 1-С Бухгалтерія» та операційної системи «Windows».

За таких обставин, на думку відповідача, надані позивачем первинні документи не можна вважати належно оформленими, а відтак віднесення амортизаційних відрахувань до складу витрат є неправомірним.

Також, ФОП ОСОБА_2 включив до складу витрат та податкового кредиту 605 026 грн. 91 коп., у т.ч. 137 630 грн. 04 коп. ПДВ, сплачених за придбання шин, запасних частин та за виконання робіт з ремонту автомобілів.

Водночас, згідно 138 ПК України витрати на технічне обслуговування автомобіля віднесено до інших витрат, а отже вони не є витратами операційної діяльності.

Крім того, відповідно до ст. 139 ПК України витрати на модернізацію та інше поліпшення основних засобів не включаються до складу витрат.

За даними податкових накладних № 759 від 24.04.2013 р. та № 843 від 25.04.2013 р. позивач придбав 5 автомобілів «Вольво» та 5 причепів, а сплачений у складі вартості товару ПДВ у загальній сумі 344 359 грн. включив до податкового кредиту.

Разом з тим, названі транспортні засоби зареєстровані на ОСОБА_2 як на фізичну особу, а не як на суб'єкта підприємницької діяльності.

Виходячи із наведеного, відповідач дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_2 занижено оподатковуваний доход на 1 240 879 грн., що в свою чергу призвело до заниження єдиного внеску на 113 218 грн., а також завищено податковий кредит на 481 990 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що на підставі висновків, викладених в акті перевірки, ДПІ у Києво-Святошинському районі були прийняті: податкові повідомлення-рішення № від 28.07.2014 р., № від 28.07.2014 р. та рішення про застування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № 21 від 28 липня 2014 р., яким донараховано 113 218 грн. єдиного внеску

Також, 15.07.2014 р. контролюючим органом виставлено вимогу про сплату боргу № вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-603 якою ФОП ОСОБА_2 зобов'язано сплатити 113 218 грн. недоїмки із сплати єдиного внеску.

Позивач оскаржив зазначені рішення до Головного управління ДФС у Київській області.

Рішенням про результати розгляду первинної скарги № 1177/С/10-36-10-01-04/744 від 03.09.2014 р. скасовано податкові повідомлення-рішення № від 28.07.2014 р., № від 28.07.2014 р., рішення про застування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № 21 від 28 липня 2014 р., вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-603 від 15.07.2014 р. в частині завищення витрат на придбання шин, запасних частин, технічного обслуговування та ремонтних робіт автомобілів та відповідні штрафні санкції.

За таких обставин, 04 березня 2015 р. відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання із сплати податку з доходів фізичних осіб на 131 783 грн., у тому числі 105 426 грн. за основним платежем та 26 357 грн. за штрафними санкціями та податкове повідомлення-рішення № , яким збільшено суму грошового зобов'язання із сплати податку на додану вартість на 260 973 грн., у тому числі 173 982 грн. за основним платежем та 86 991 грн. за штрафними санкціями.

Правовідносини, що виникають у зв'язку з оподаткуванням доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності та формуванням платником податку на додану вартість податкового кредиту врегульовано ст.ст. 177, 198 ПК України.

Так, відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно пункту 177.4 статті 177 ПК України, тут та далі норми, що були чинними у період виникнення спірних правовідносин, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

За змістом пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються, зокрема, із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Підпунктом «в» підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138 ПК України до складу витрат віднесено витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона).

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно частини 2 статті 9 цього Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За змістом наведених правових норм витрати для цілей оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, а також податковий кредит для визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактичні здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операцій, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, питання щодо належного оформлення первинних документів чинним законодавством не пов'язується із наявністю ліцензії на програмні продукти, за допомогою яких ці документи були виготовлені.

Використання не ліцензійних програм може свідчити про порушення в галузі авторського права, проте не є підставою для позбавлення платника податків права на формування витрат та податкового кредиту.

Із матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що ФОП ОСОБА_2 були надані усі необхідні документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку, для віднесення до складу витрат та податкового кредиту відповідних сум.

Тобто, позивачем були дотримані спеціальні вимоги щодо документального підтвердження сум валових витрат та податкового кредиту.

Твердження ДПІ у Києво-Святошинському районі про те, що придбані позивачем транспортні засоби були зареєстровані на фізичну особу, а не на суб'єкта підприємницької діяльності, обґрунтовано не взято судом до уваги.

Договір № UKR 14/0413VU від 22.04.2013 р. на придбання вантажних автомобілів та напівпричепів укладено між ТОВ «Вольво Україна» та ФОП ОСОБА_2

Позивач здійснив розрахунки за названим договором шляхом перерахування коштів із свого банківського рахунку, отримав податкові накладні №759 від 24.04.2013 р. та № 843 від 24.04.2013 р. на загальну суму ПДВ 344 359 грн., відобразив придбаний товар у бухгалтерському та податковому обліку та використовує транспортні засоби у своїй господарській діяльності.

За таких обставин, слід погодитись з висновком суду попередньої інстанції про протиправність спірних податкових повідомлень-рішень.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI на платника єдиного внеску покладено обов'язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Пункт 6 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI визначає недоїмку, як суму єдиного внеску, своєчасно не нараховану та/або не сплачену у строки, встановлені цим Законом, обчислену органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

У період виникнення спірних правовідносин процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначалась Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування затвердженою наказом Міністерства доходів і зборів України № 455 від 09.09.2013 р. зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 19 вересня 2013 р. за № 1622/24154 (надалі за текстом - «Інструкція»).

Згідно пункту 6.2 Інструкції сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена платниками у строки, визначені відповідно до Закону підпунктом 6 пункту 4.3, абзацом другим підпункту 2, підпунктом 3 пункту 4.5 та підпунктом 2 пункту 4.6 розділу IV цієї Інструкції, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

За змістом пункту 6.3 Інструкції органи доходів і зборів надсилають платникам вимогу про сплату недоїмки у випадку якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника про суми доходу (прибутку) фізичних осіб - підприємців чи осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів у повідомленнях-розрахунках, де визначено суми єдиного внеску, які підлягають доплаті.

З огляду на наведені правові норми та враховуючи, що позивачем не було допущено заниження оподатковуваного доходу, слід погодитись з висновком суду попередньої інстанції про наявність підстав для скасування рішення про застування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що місцевим адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 198, 200, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 09 червня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі в 20-ти денний строк з дня складення ухвали в повному обсязі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, з подачею документу про сплату судового збору, а також копій касаційної скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, та копій оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя В.Е.Мацедонська

Ухвала складена в повному обсязі 06 жовтня 2015 р.

.

Головуючий суддя Лічевецький І.О.

Судді: Мацедонська В.Е.

Грищенко Т.М.