Справа № 804/12052/15
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кальника В.В.
при секретарі судового засідання Шкуті А.А.
за участю представників:
позивача ОСОБА_1
відповідача 1, 2 ОСОБА_2
28 серпня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Аквапласт» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до відповідача 1 Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, відповідача 2 Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії ГУ ДФС у Дніпропетровській області по винесенню рішення 7433/10/04-36-10-0709 від 20.08.2015 року після закінчення строку прийняття та надсилання рішення за скаргою платника податків;
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області №7433/10/04-36-10-0709 від 20.08.2015 року.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що податковою інспекцією було проведено документальну позапланову перевірку ТОВ «Аквапласт» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ПП «Орім» з податку на додану вартість за вересень 2014 року ПДВ, по яких включено до складу податкового кредиту в декларацію за листопад 2014 року та по взаємовідносинам за січень 2015 року, ТОВ «Кронес Україна» з податку на додану вартість за грудень 2014 року та ПАТ «Макрохім» з податку на додану вартість за січень 2015 року, на підставі якого прийняте оспорюване податкове повідомлення-рішення. На думку позивача, висновки контролюючого органу є хибними, необгрунтованими, помилковими та такими, що не відповідають чинному законодавству. Позивач вважає, що всі господарські операції спричиняли реальні зміни майнового стану товариства, викликали відповідні зміни в структурі активів та зобовязань ТОВ «Аквапласт», як це передбачено нормами ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Також, зазначено, що позивачем дотримана презумпція добросовісності платника податків, в наявності є всі необхідні первинні документи, на підставі яких позивачем задекларовано грошові зобов'язання. Складені контрагентом документи також, відповідають вимогам законодавства України стосовно форми і порядку їх оформлення, а придбані позивачем послуги були використані у власній гоподарській діяльності. Також, звернуто увагу на те, що в акті перевірки відсутні зауваження (порушення) підприємством вимог складання декларацій по ПДВ за відповідні звітні податкові періоди.
Крім цього, позивачем, з посиланням на п.56.9 ст. 56 Податкового кодексу України, було зазначено, що рішення відповідача про результати розгляду скарги або рішення про продовження строку розгляду скарги позивача від 24.06.2015 року № 321/15 повинно було надійти на адресу позивача не пізніш ніж 14.07.2015 року. Враховуючи, що станом на 24.07.2015 року, тобто протягом 30 календарних днів з моменту отримання відповідачем скарги, на адресу ТОВ «Аквапласт» не надійшло жодної відповіді, жодної інформації щодо процесу, результатів розгляду зазначеної скарги, в тому числі рішення про продовження строку перегляду скарги, позивачем надано на адресу відповідача лист від 24.07.2015р. за №358/15, в якому зазначено, що ТОВ «Аквапласт» вважає, що скарга від 24 червня 2015 року за № 321/15 є повністю задоволеною на користь платника податків. Лист від 24.07.2015 року був отриманий відповідачем 2 - 24.07.2015р.
24.08.2015 року позивачем було отримано рішення відповідача 2 про результати розгляду скарги, яким скарга платника податків залишена без задоволення.
Отже, позивач вважає, що оскільки відповідачем 2 не надіслано позивачу вмотивоване рішення за скаргою платника податків протягом строку, встановленого діючим законодавством України, скарга платника податків є повністю задоволеною на його користь.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в адміністративному позові.
Представник відповідачів 1, 2 проти позову заперечив, зазначив, що спірне ППР прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою вони надані, обгрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, з запобіганням всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване ППР, з урахуванням права позивача на участь у процесі прийняття ППР, а тому вимоги позивача щодо його скасування є необґрунтованими.
Окрім того, представник відповідачів 1, 2 зазначив, що ГУ ДФС не відповідає за надходження відповідних рішень до платника податків. Законодавством встановлено обовязок податкового органу вручати або надсилати відповідні рішення засобами поштового звязку, у звязку із чим, підстави для задоволення позову до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області відсутні.
Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши подані документи та матеріали, зясувавши обставини справи, перевіривши наведені представниками сторін докази, проаналізувавши чинне законодавство, суд дійшов наступного висновку.
За результатами перевірки ДПІ у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 18.05.2015 року складено акт №395/04-66-22-01/30927520, згідно висновків якого проведеною перевіркою встановлені порушення:
Не погодившись з викладеними в Акті висновками, керуючись нормами п.86.7 статті 86 Податкового кодексу України, позивач скористався правом звернення до контролюючого органу, що здійснював перевірку, з відповідними запереченнями від 28.05.2015р. за №299/15.
За результатами розгляду зазначених заперечень ТОВ «Аквапласт» отримало відповідь за вихідним номером №6531/10/04-66-22-01 від 05.06.2015 року, яка надійшла на адресу товариства та отримана його представником 09.06.2015р. під підпис про отримання рекомендованого поштового відправлення. За змістом отриманої відповіді контролюючий орган, що здійснював перевірку, залишив без змін висновки, викладені в Акті перевірки.
Позивач, не погоджуючись з висновки контролюючого органу, в порядку ст.56.3 ст.56 ПК України, звернувся до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області зі скаргою від 24 червня 2015р. № 321/15.
Головне управління ДФС розглянуло скаргу позивача від 24.06.2015 року №321/15 (вхідний № 8933/10/С від 24.06.2015 року) на спірне податкове повідомлення-рішення.
Рішенням Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 06.07.2015 року №6326/10/04-36-10-07-09 граничний строк розгляду скарги продовжено до 23.08.2015 включно.

20.08.2015 року ГУ ДФС у Дніпропетровській області Рішенням про результати розгляду скарги №7433/10/04-3610-0709 податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення.

У ході проведення перевірки встановлено, що ТОВ «Аквапласт» зареєстровано 06.05.2000 року Дніпропетровським міським управлінням юстиції, взято на податковий облік в органах державної податкової служби 16.05.2000 року за №43941 та перебуває на обліку в ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська. У період, за який проводилась перевірка, товариство зареєстровано платником ПДВ (свідоцтво № 200018813 від 20.01.2012р.).

Для проведення перевірки по господарських відносинах з контрагентами-постачальниками було надано наступні документі: угоди, укладені з покупцями, податкові накладні, видаткові (прибуткові) накладні, акти виконаних робіт, звіти про проведення маркетингових досліджень, угоди, контракти, рахунки фактури.

З матеріалів перевірки вбачається, що ТОВ «Аквапласт» (Замовник) укладено з ПП «Орім» (Виконавець) договори від 01.09.2014р. №104 та від 01.01.2015р. №104 про надання маркетингови послуг. Відповідно до наданих до перевірки актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) та юдаткових накладних ТОВ «Аквапласт» у вересні 2014 року та січні 2015 року отримало послуги проведення фокус-груп, проведення кількісного маркетингового дослідження у форматі польового анкетування (відкриті питання), обробка результатів маркетингового дослідження та надання звіту проведення телефонного опитування респондентів, визначення відносної динаміки продажу продукції у торгівельній мережі, тощо) на загальну суму 10640450,00 грн., в тому числі ПДВ 1773408,34 грн.

Суми податку на додану вартість за зазначеними договорами відповідно до податкових накладних включено до податкового кредиту у листопаді 2014 року в сумі 1748396,66 грн. та січні 2015 року в сумі 25011,67 грн.

В ході перевірки встановлено, що ТОВ «Аквапласт» є кінцевим споживачем отриманих послуг. Розрахунки між ТОВ «Аквапласт» та ПП «Орім» за отримані послуги проводились в безготівковій формі.

За результатами аналізу наданих до перевірки актів виконаних робіт встановлено, що вказані документи не відповідають вимогам пункту 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІУ (далі - Закон України №996), оскільки не містять інформацію щодо детального змісту робіт, які здійснювались виконавцями. До акту виконаних робіт підприємством не надано звіти про фактичне виконання маркетингових послуг, інформація про будь-які показники маркетингових досліджень відсутня. Також, підприємством не надано документів, які б підтверджували виробничу необхідність (доцільність) придбання таких послуг та їх подальше використання у власній господарській діяльності. Документи, які підтверджують фактичне виконання контрагентами маркетингових послуг, ТОВ «Аквапласт» до перевірки не надані.

Відповідно до баз даних ДПІ у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська ПП «Орім» зареєстровано в ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області, стан - 0 «Платник податків за основним місцем обліку», основний вид діяльності 73.20-дослідження конюнктури ринку та виявлення громадської думки, свідоцтво платника ПДВ від 09.09.2014 №200188131, інформація про чисельність працюючих та наявність основних фондів відсутня.

Крім того, в акті перевірки зазначено, що ДПІ у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська отримано від ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області, податкову інформацію від 18.03.2015 №170/10-13-22-05/39355541 щодо спектру фінансово-господарської діяльності ПП «Орім» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з контрагентами - постачальниками та з контрагентами - покупцями за період з 01.09.2014 по 31.01.2015 року, згідно з якою встановлено, що за період з вересня 2014 року по січень 2015 року на ПП «Орім» відсутні трудові (рахується 1 особа - директор ОСОБА_3О.), матеріальні ресурси, виробничі потужності, транспортні засоби, що дає змогу ставити під сумнів факт здійснення субєктом господарювання господарської діяльності. Так, податкові декларації (розрахунки), що свідчать про наявність транспортних чи виробничих ресурсів, земельних ділянок тощо до ДПІ не подавались.

Перевіркою встановлено, що посадовими особами ПП «Орім» в деклараціях з податку на додану вартість за грудень 2014 року та січень 2015 року формується податковий кредит за рахунок податкових накладних нібито отриманих від ТОВ «Демеус» () та ТОВ «Касторс» (), які, в свою чергу, податкових зобовязань по операціях з ПП «Орім» не декларують.

Таким чином, податковим органом зроблено висновок, що ПП «Орім» здійснював діяльність, спрямовану на надання податкової вигоди третім особам. Згідно з аналізом баз даних ПП «Орім» не підтверджується реальність господарських відносин з платниками за період з 01.09.2014 по 31.01.2015 року. Аналізом звітності з ПДВ за період з 01.09.2014р. по 31.01.2015р. та наявної податкової інформації, встановлено факти формування податкових зобовязань по операціях з підміни товарів, що свідчить про можливі порушення податкового законодавства та залучення субєкта до схеми формування штучного податкового кредиту».

Також, ДПІ у Красногвардійського району м.Дніпропетровська службовою запискою від 18.05.2015 №1941/7/04-66-07 повідомлено, що ПП «Орім» не могло фактично здійснювати господарські операції з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного.

З огляду на вищезазначене, перевіряючі дійшли висновків про здійснення ТОВ «Аквапласт» операцій з ПП «Орім», які не направлені на реальне настання правових наслідків, що призвело до завищення відємного значення податку на додану вартість на загальну суму 1773408,33 грн.

Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг - п.198.1 ст. 198 ПКУ.

Пунктом 198.2 ст. 198 вказаного вище Кодексу, визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За приписами пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПКУ не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Обєктом оподаткування є певні операції між конкретними субєктами господарювання, а не договори, укладені між ними, або незаявленими в таких операціях третіми особами. Відсутність особи за місцезнаходженням, відсутність можливості перевірити первинні документи не є самостійними і достатніми підставами для визнання угод недійсними (фіктивними). Тільки встановлення мети та факту порушення публічного порядку, ухилення від оподаткування або створення умов для порушення чинного законодавства, відсутності наміру здійснити реальну господарську операцію та її нездійснення із штучним складанням первинних документів може служити підставою для вирішення питання про визнання недійсними (фіктивними) угод у встановленому законом порядку.

Поряд з цим, саме такі підстави можуть свідчити про відсутність оподатковуваної операції та/або відсутність належних первинних документів, що не може мати наслідком внесення в податковий облік відомостей щодо здійснення таких операції, та, відповідно, отримання податкових переваг у вигляді податкового кредиту або валових витрат.

Окремою підставою для відсутності у платника податків права на отримання зазначених податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, або складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, тобто відображення у первинних документах недостовірних даних.

У відповідності до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 року № 1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби» процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи:

- встановлення факту здійснення господарської операції. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності;

- встановлення спеціальної правосуб'єктності учасників господарської операції. Особа, яка видає податкову накладну, повинна бути зареєстрована як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції;

- встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку;

- встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість;

- встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.

Аналогічна позиція викладена також у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11.

Також, у вищевказаному листі Вищого адміністративного суду України зазначено, що не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючим органом грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі і нікчемними) право чинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому взаємовідносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

У інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 28.03.2014 року № 375/11/14-14 зазначено універсальний принцип розгляду податкових спорів, а саме: перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою. Подібні правила судам варто застосовувати не лише щодо спірних рішень контролюючих органів, а також і при здійсненні оцінки належності первинних документів, податкових накладних, документів податкової звітності, що подається платниками податків тощо.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України №996 визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Для вирішення спору по суті та надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами, що, в свою чергу, в певній мірі свідчить про реальність таких операцій.

З матеріалів справи вбачається, що у періоді перевірки між ТОВ «Аквапласт» та ПП «Орім» укладено договори про надання маркетингових послуг № 104 від 01.09.2014 року та № 104 від 01.01.2015 року, відповідно до яких ТОВ «Аквапласт» придбало у останнього послуги, що є предметом договорів, на загальну суму 10 640 450,00 грн. (в т.ч. ПДВ по ставкі 20% на суму 1 773 408,33 грн.).

Встановлено, що на підтвердження факту виконання сторонами своїх зобовязань за наведеними договорами ТОВ «Аквапласт» надало для перевірки всі наявні документи, що відображають факт здійснення відповідних господарських операцій, в тому числі: акти виконаних робіт, звіти про проведення маркетингових досліджень, платіжні документи, податкові накладні тощо.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Аквапласт» за отримані послуги з жовтня 2014 року по січень 2015 року перерахувало грошові кошти у безготівковій формі на поточний рахунок ПП «Орім» на загальну суму 10 640 450,00 грн. Отже, на момент здійснення спірних господарських операцій ПП «Орім», з яким ТОВ «Аквапласт» уклав відповідні договори, був зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності та перебував на податковому обліку в органах державної податкової служби. Відповідні відомості засвідчуються даними, розташованими на офіційному сайті Державного підприємства «Інформаційно-ресурсний центр».

Стосовно твердження відповідача про те, що в контексті договорів ТОВ «Аквапласт» проводило діяльність без мети реального настання правових наслідків, слід відмітити, що зазначені договори укладені у порядку та з додержанням норм чинного законодавства України з огляду на наступне.

Згідно з ч.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умови договору з урахуванням вимог зазначеного кодексу, інших актів» цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно ч.2 ст.180 Господарського кодексу України господарський договір вважається кладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо сіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Основні вимоги щодо договору про надання послуг встановлені ст.901 - ст.907 глави 63 Цивільного кодексу України.

Крім того, ч.3 ст.180 Господарського кодексу України визначається, що при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. З матеріалі всправи вбачається, що саме ці умови і були визначені у договорах, укладених з ПП «Орім».

Отже, умови щодо предмету, ціни та строку дії договорів були погоджені сторонами при їх укладенні та відповідають вимогам ч.4, 5, 7 ст. 180 Господарського кодексу України.

До того ж, на дату здійснення господарських операцій відсутні нормативно-правові акти, які б визначали і встановлювали перелік інших (додаткових) істотних умов для договорів про надання маркетингових послуг.

Відповідно до ч. 8 ст. 181 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

З викладених підстав, суд вважає, що договори про надання маркетингових послуг між ТОВ «Аквапласт» та ПП «Орім» вважаються укладеними в розумінні Господарського кодексу України, оскільки між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Фактичні обставини справи свідчать також про те, що сторонами по договорам, що є предметом спору, виконані зобов'язання належним чином та у повному обсязі, що, в свою чергу, підтверджується відповідними первинними документами, долученими до матеріалів справи, в тому числі, платіжними дорученнями, що засвідчують виконання Замовником своїх зобовязань по оплаті послуг відповідно до умов договорів в повному обсязі, актами виконаних робіт та відповідними Звітами про проведення маркетингових досліджень.

Крім того, суд зазначає, що статтею 61 Конституції України закріплений саме індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, згідно з яким притягненню до відповідальності підлягає виключно саме правопорушник. У звязку з чим, виконання одним платником податків своїх зобовязань перед бюджетом не має підстав ставитись у залежність від виконання зазначених зобовязань будь-яким іншим платником податків. Більш того, відповідно норми п.2.14 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів та недостовірність відображених у них даних несуть тільки особи, які склали та підписали ці первинні документи.

Суд не погоджується з висновками контролюючого органу стосовно того, що надані ТОВ «Аквапласт» первинні документи оформлені не належним чином, а саме в актах наданих послуг не міститься зміст наданих послуг, місце їх надання, відсутній звіт щодо наданих послуг, не доведено безпосереднього звязку даних витрат з господарською діяльністю платника податків, оскільки норми Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення «Про документальне забезпечення записів бухгалтерському обліку» не містять ні будь-яких додаткових вимог до змісту господарської операції, ні будь - якого зразку викладення змісту операції.

Крім того, слід відмітити, що зміст господарських операцій, який наведений в Актах здачі - прийняття робіт (наданих послуг), співпадає і відповідає переліку послуг, що перелічені в кожному зі Звітів про маркетингові дослідження, які долучені до матеріалів справи.

Стосовно місця надання послуг, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що в Звітах про маркетингові дослідження зазначені місця безпосередніх маркетингових досліджень.

Також, суд не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність у позивача звіту щодо наданих послуг, оскільки це суперечить фактичним обставинам, а також безпосередньому змісту Акту, де перелічені всі документи, що були надані для перевірки, зокрема, й акти виконаних робіт (наданих послуг).

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що Акт перевірки не містить зауважень або претензій щодо змісту, реквізитного складу та форми податкових накладних по відповідним господарським операціям.

Викладене свідчить про те, що усі зазначені господарські операції спричиняли реальні зміни майнового стану, викликали відповідні зміни в структурі активів та зобовязань ТОВ «Аквапласт», як це передбачено нормами ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а отже фактично відбувалися.

Суд не погоджується із доводами контролюючого органу та висновками, викладеними у акті перевірки щодо не підтвердження фізичної та технічної можливості виконувати умови укладених договорів вищевказаним контрагентом ТОВ «Аквапласт», оскільки під час судового розгляду позивачем було підтверджено реальне здійснення господарських операцій ТОВ «Аквапласт» з вищевказаним контрагентом ПП «Орім» надані належні докази факту надання послуг, наявності у підприємства-контрагента необхідних умов для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси позивача, щодо порушення яких суд дійшов відповідного висновку та це підтверджується відповідними доказами.

Перевіривши оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 09.06.2015р. № на відповідність частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про його протиправність та наявність підстав для його скасування

Поряд з цим, суд відмовляє у задоволенні вимог про визнання протиправними дій ГУ ДФС у Дніпропетровській області по винесенню рішення 7433/10/04-36-10-0709 від 20.08.2015 року після закінчення строку прийняття та надсилання рішення за каргою платника податків та визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області №7433/10/04-36-10-0709 від 20.08.2015 р., оскільки твердження позивача щодо несвоєчасного надання відповіді на скаргу спростовується матеріалами справи.

Враховуючи викладені обставини та наявні докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та їх часткове задоволення, у звязку із чим, присуджує на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 186,76 грн. пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Аквапласт» до відповідача 1 Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, відповідача 2 Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 09.06.2015р. № задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення рішень від 09.06.2015р. №.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аквапласт» () за рахунок Державного бюджету України суму судового збору у розмірі 186,76 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 05 жовтня 2015 року.

Суддя ОСОБА_4