Справа № 451/1767/14-а,2-а/451/34/14
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року № 876/483/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участю секретаря судових засідань: Лемцьо І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Радехівському районі Львівської області на постанову Радехівського районного суду Львівської області від 25 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Радехівському районі Львівської області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов'язання до вчинення дій, -

встановив:

24.11.2014 ОСОБА_2 звернувся в суд із адміністративним позовом до УПФ України в Радехівському районі Львівської області в якому просив скасувати рішення відповідача від 13.11.2014 № 3832/03-36 та зобов'язати його зарахувати до стажу роботи за вислугу років позивача період його роботи вихователем пришкільного інтернату в Оглядівській середній школі з 1 вересня 1992 року по 31 серпня 1993 року, який підтверджений записами у трудовій книжці.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилався на те, що рішенням відповідача від 13.11.2014 № 3832/03-36 йому відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки не зараховано до спеціального стажу, який дає право на цей вид пенсії, період роботи з 1 вересня 1992 року по 31 серпня 1993 року вихователем пришкільного інтернату в Оглядівській середній школі, у зв'язку з тим, що на цій посаді він працював за сумісництвом. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки у цей період він більше ніде не працював. Крім цього, у трудовій книжці про прийняття його 1 вересня 1992 року на посаду вихователя пришкільного інтернату Оглядівської середньої школи, а також під час звільнення, відсутній запис про те, що така робота була за сумісництвом. Також позивач звертає увагу на те, що згідно записів у трудовій книжці, наказ № 58 від 31.08.1992 про прийняття його на роботу винесений директором школи, а тому посилання відповідача на наказ відділу освіти Радехівської РДА від 31.08.1992 № 106§73 у якому зазначено про роботу позивача за сумісництвом є безпідставним.

Постановою Радехівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 позов задоволено частково. Відмінено рішення прийняте посадовими особами УПФ України в Радехівському районі Львівської області про незарахування періоду роботи з 1 вересня 1992 року по 31 серпня 1993 року на посаді вихователя пришкільного інтернату Оглядівської середньої школи до стажу роботи за вислугу років, а також зобов'язано відповідача зарахувати цей період роботи до стажу роботи за вислугу років, який підтверджений записами у трудовій книжці. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Із цією постановою не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку в частині задоволення позову. Вважає, що така прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому просить її в цій частині скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховується час роботи на посадах, які зазначені у Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я, та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою КМ України від 04.11.1993 № 909 (далі - Перелік № 909), за умови, що така робота є основною. Робота за сумісництвом не дає права на пенсію за вислугою років, що підтверджується листом Міністерства соціальної політики України від 14.06.2002 № 02-1159сл.-10. Враховуючи те, що під час проведення зустрічної звірки, Відділом освіти Радехівської РДА було надано наказ від 31.08.1992 № 106§73 відповідно до якого ОСОБА_2 з 01.09.1992 переведено з посади вчителя музики і співів Опліцької ОШ на посаду вихователя Оглядівського пришкільного інтернату з навантаженням 0,5 ставки за сумісництвом, апелянт вважає, що позивачу правомірно період роботи на цій посаді не зараховано до спеціального стажу. Також апелянт вказує на те, що під час вирішення питання про призначення позивачу пенсії, Пенсійному органу було надано наказ № 58 від 31.08.1992, у якому не йшлося про прийняття на роботу ОСОБА_2 Оскільки стаж роботи ОСОБА_2, який може бути врахований для призначення пенсії за вислугу років, на час розгляду заяви становив 24 роки 5 місяців і 28 днів, вважає, що відповідачем обґрунтовано відмовлено у призначенні пенсії.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про його дату, час та місце, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою технічного запису.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково, оскільки відповідно до ст. 48 КЗпП України та ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка позивача, у якій наявні записи про те, що у період з 1 вересня 1992 року по 31 серпня 1993 року він працював вихователем пришкільного інтернату Оглядівської середньої школи, що підтверджується і наказом від 31.08.1992 № 58. З огляду на ці обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що цей період роботи позивача підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, а тому рішення відповідача є протиправним. Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу, то суд першої інстанції у їх задоволенні відмовив, у зв'язку з їх безпідставністю.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погоджується частково, з огляду на таке. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем рішення суду першої інстанції оскаржене лише в частині задоволення позову, натомість позивачем в частині відмови у задоволенні позову таке не оскаржене, а відтак в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається, що узгоджується з правовою позицією викладеною у п. 13.1 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі».

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909, затверджено перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. У цьому переліку наявна і спірна посада позивача, а саме: вихователі загальноосвітніх навчальних закладів.

Отже, з аналізу наведених вище правових положень можна дійти висновку, що умовами за яких може бути призначена пенсія за вислугу років, є наявність спеціального стажу не менше 25 років, до якого зараховуються періоди роботи на посадах згідно Переліку № 909. При цьому, вказане законодавство не вимагає того, що для зарахування періоду роботи на посадах зазначених у цьому Переліку, така робота має бути основною. Безпідставним є і посилання відповідача на лист Міністерства соціальної політики України 14.06.2002 № 02-1159сл.-10, оскільки такий не є нормативним актом, а його зміст є суперечливим, так як з нього фактично випливає, що особа яка працює на 0,25 ставки (основне місце праці) має право на пенсію за вислугу років, однак особа, яка працює на 0,5 ставки (сумісництво), такого права не має, хоча особа, яка працює на 0,5 ставки має більше педагогічне навантаження, а ніж особа, яка працює на 0,25 ставки.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що частиною другою статті 21 Кодексу законів про працю України передбачено право працівника укладати трудовий договір на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях.

У пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що сумісництво - це виконання, крім основної роботи, у вільний від неї час й іншої роботи на умовах трудового договору в того самого чи іншого роботодавця.

Таким чином, для встановлення наявності чи відсутності факту роботи позивача за сумісництвом, необхідним є встановлення, чи виконував він іншу роботу на умовах трудового договору в того самого чи іншого роботодавця.

Як вбачається із трудової книжки позивача серії БТ-ІІ № 4222849, згідно наказу по відділу освіти відділу від 31.08.1992 № 106§73, ОСОБА_2 звільнено з посади вчителя музики та співів Опліцької основної школи з 01.09.1992 у зв'язку з переведенням в Оглядівську середню школу (запис № 6 трудової книжки). Згідно запису № 7 трудової книжки позивача, наказом № 58 від 31.08.1992 по Оглядівські середній школі, позивач призначений на посаду вихователя пришкільного інтернату Оглядівської СШ з якої звільнений 31.08.1993 у зв'язку з переведенням в Опліцьку основну школу.

Отже, трудова книжка позивача, яка відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є основним документом для підтвердження стажу роботи, не містить посилань на те, що у вказаний вище період позивач працював за сумісництвом.

Вказані вище відомості підтверджуються і довідкою виданою диктором Оглядівської середньої школи від 18.11.2014 № 17 (а.с. 9).

Проте, Відділом освіти Радехівської РДА надано відповідачу копію наказу від 31.08.1992 № 106§73, згідно якого ОСОБА_2 з 01.09.1992 переведено з посади вчителя музики та співів Опліцької основної школи на посаду вихователя Оглядівського пришкільного інтернату з навантаженням 0,5 ставки за сумісництвом.

У зв'язку з тим, що у вказаному вище наказі зазначено про роботу позивача за сумісництвом, судом апеляційної інстанції з метою офіційного з'ясування обставин справи витребувано у відповідача інформацію щодо основного місця роботи ОСОБА_2 у період з 01.09.1992 по 31.08.1993.

На виконання цих вимог суду, УПФ України в Радехівському районі Львівської області своїм листом від 17.09.2015 № 3084/10-13 повідомило, що згідно листа Відділу освіти від 11.09.2015 № 603 основним місцем роботи ОСОБА_2 була Оглядівська середня школа.

Зазначення у наказі від 31.08.1992 № 106§73 про роботу позивача за сумісництвом без наявності інших документів, які б це підтверджували, не може бути безапеляційно прийнято Пенсійним органом до уваги, оскільки у такому випадку відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМ України від 12.08.1993 № 637, дослідженню підлягають інші первинні документи, видані, зокрема, за місцем роботи.

Однак, відповідачем на якого відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України у цій категорії спорів покладено обов'язок доказування правомірності своїх дій та рішень, не доведено те, що у період 01.09.1992 по 31.08.1993 позивач працював за сумісництвом. Натомість судом у процесі розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 у цей період на інших посадах не працював, що виключає сумісництво.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність не зарахування відповідачем періоду 01.09.1992 по 31.08.1993, до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років та для відновлення прав позивача зобов'язав Пенсійний орган зарахувати цей період роботи.

Як вбачається із рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії (а.с. 11-12) та це підтверджується записами у трудовій книжці, стаж роботи позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, без урахування спірного періоду, становить 24 роки 5 місяців 28 днів, а тому враховуючи спірний період, такий стаж становить більше 25 років, що є достатнім для призначення йому пенсії за вислугу років.

Однак, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги позивача не звернув увагу на те, що відповідачем прийнято рішення не про відмову у зарахуванні до стажу періоду роботи, а рішення від 13.11.2014 № 3832/03-36 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років.

Крім цього, суд першої інстанції, задовольнивши дослівно позовні вимоги позивача про відміну рішення, не звернув увагу на положення ч. 4 ст. 105 КАС України, де визначено, які вимоги може містити адміністративний позов, а також ч. 2 ст. 162 КАС України, якою визначено способи захисту прав позивача у разі задоволення судом позову. З аналізу наведених положень вбачається, що у разі оскарження актів індивідуальної дії суб'єкта владних повноважень, належним способом захисту прав позивача є визнання такого акта протиправним та його скасування.

Разом з тим, помилкове формування позивачем цих позовних вимог не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, а тому у відповідності до ст. 11 КАС України суд апеляційної інстанції, з метою повного захисту прав позивача, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і скасувати рішення Управління Пенсійного Фонду України в Радехівському районі Львівської області від 13.11.2014 № 3832/03-36 про відмову ОСОБА_2 у призначенні пенсії за вислугу років, як працівнику освіти відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Враховуючи те, що судом першої інстанції правильно вирішено спір по суті, однак допущено порушення норм процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувану постанову слід змінити в частині позовної вимоги про відміну рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Радехівському районі Львівської області - задовольнити частково.

Постанову Радехівського районного суду Львівської області від 25 грудня 2014 року у справі № 451/1767/14-а (2-а/451/34/14) - змінити, виклавши абзац 2 резолютивної частини цієї постанови в наступній редакції:

«Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного Фонду України в Радехівському районі Львівської області від 13.11.2014 № 3832/03-36 про відмову ОСОБА_2 у призначенні пенсії за вислугу років, як працівнику освіти відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення.».

У решті постанову Радехівського районного суду Львівської області від 25 грудня 2014 року у справі № 451/1767/14-а (2-а/451/34/14) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Постанова у повному обсязі складена та підписана 12.10.2015.