Справа № 802/3213/15-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 жовтня 2015 р. Справа № 802/3213/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Сала П.І.,

за участю

секретаря судового засідання: Волощук А.М.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: приватного підприємства "Династія-2012"

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

31.08.2015 року приватне підприємство "Династія-2012" (далі ПП "Династія-2012") звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі Вінницька ОДПІ) за № НОМЕР_1 від 12.03.2015 року про збільшення позивачу грошового зобов'язання з ПДВ на загальну суму 267 320 грн., з яких 178 213 грн. за основним платежем та 89 107 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки ПП "Династія-2012" з питань своєчасності, достовірності та повноти нарахування суми ПДВ по взаємовідносинах з ТОВ "Компанія Лакшері Кепітал" за липень та серпень 2014 року відповідачем складено акт № 414/02-28-22-05/38343842 від 19.02.2015 року, згідно з яким підприємством порушено п. 198.1, п. 198.6 ст. 198 ПК України та у зв'язку з цим занижено ПДВ в сумі 178 213 грн. На підставі вищевказаного акту перевірки 12.03.2015 року Вінницькою ОДПІ прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яке, на думку платника податків, є протиправним і таким, що підлягає скасуванню. Зокрема, як стверджує позивач, реальність господарських операцій ПП "Династія-2012" з контрагентом ТОВ "Компанія Лакшері Кепітал" підтверджується сукупністю усіх необхідних первинних документів, які надавалися до перевірки. Крім того, придбані у вказаного контрагента товари (макуха соняшникова та олія соєва) в подальшому були реалізовані покупцям позивача, що також підтверджується документально. Водночас наявність певних недоліків в оформленні видаткових накладних та відсутність товарно-транспортних накладних про перевезення товару ще не свідчить про фіктивність господарських операцій. Також позивач зазначає, що придбані у ТОВ "Компанія Лакшері Кепітал" товари не підлягають сертифікації, як помилково вважає податковий орган.

У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги та надав пояснення згідно з обґрунтуваннями, наведеними у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях (а.с. 124-126). Зазначає, що ПП "Династія-2012" є посередником в ланцюгу надходження сільськогосподарської продукції від її виробника до кінцевого споживача, тобто здійснює посередницьку діяльність в торгівлі. Зважаючи на сезонність господарської діяльності з вирощування сільськогосподарської продукції, обрання контрагента ТОВ "Компанія Лакшері Кепітал" відбулось виходячи з критерію запропонованої ціни товару та за умови відсутності в загальнодоступних державних реєстрах негативної інформації про нього. Відповідно до умов договору поставки № 01/07/2014-1 від 01.07.2014 року постачання товару, придбаного у ТОВ "Компанія Лакшері Кепітал", здійснюється за умовами EXW (Франко-склад), тобто продавець передає товар покупцеві у названому місці поставки, а всі подальші витрати, в тому числі й витрати на його транспортування, покладаються на покупця. Саме тому документи про перевезення товару від ТОВ "Компанія Лакшері Кепітал" до ПП "Династія-2012" не оформлялись, а видаткова накладна є достатнім документом, який засвідчує момент переходу до покупця права власності на товар. Просить адміністративний позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги заперечив з мотивів, викладених у письмових запереченнях (а.с. 153-155). Наполягає на тому, що при проведенні документальної позапланової невиїзної перевірки ПП "Династія-2012" та прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення Вінницька ОДПІ діяла з дотриманням вимог чинного законодавства, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає. Посилається на те, що під час проведення перевірки підприємством податковому органу не було надано достатніх первинних документів, які б підтверджували факт прийняття та транспортування придбаного товару, а отже і реальність господарських операцій з ТОВ "Компанія Лакшері Кепітал" за липень-серпень 2014 року. Просить врахувати, що позивач навіть у суді не зміг пояснити, яким чином перевозився товар, звідки і ким він забирався, куди транспортувався та як саме приймався. Крім того, позивач стверджує, що самостійно отримував товар зі складу покупця, проте не може пояснити з якого саме складу та в якому саме місці. При цьому товарно-транспортні накладні на перевезення товару взагалі не оформлялись, що додатково спростовує факт переміщення товару в просторі. Просить також взяти до уваги, що видаткові накладні, надані позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог, не відповідають тим, що подавалися до перевірки, оскільки містять виправлення. Таким чином, ПП "Династія-2012" неправомірно включило до складу податкового кредиту суму ПДВ, сформовану за рахунок взаємовідносин з ТОВ "Компанія Лакшері Кепітал" у липні 2014 року в розмірі 145 450 грн. та у серпні 2014 року в розмірі 32 763 грн., що стало підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 12.03.2015 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та оцінивши інші докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити з огляду на таке.

Встановлено, що ПП "Династія-2012" як юридична особа зареєстроване 03.10.2012 року Барською районною державною адміністрацією Вінницької області (2), взяте на податковий облік 05.10.2012 року та у спірний період було платником податку на додану вартість згідно із свідоцтвом № 200146794 від 24.10.2013 року.

На підставі наказу Вінницької ОДПІ № 235 від 28.01.2015 року та відповідно до п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78, п. 79.2 ст. 79 ПК України посадовими особами Вінницької ОДПІ проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ПП "Династія-2012" з питань своєчасності, достовірності та повноти нарахування суми ПДВ по взаємовідносинах з ТОВ "Компанія Лакшері Кепітал" за липень та серпень 2014 року.

За результатами перевірки складено акт № 414/02-28-22-05/38343842 від 19.02.2015 року, яким зроблено висновки про порушення позивачем вимог п. 198.1, п. 198.6 ст. 198 ПК України, внаслідок чого занижено ПДВ на загальну суму 178 213 грн. (а.с. 6-16).

З урахуванням вказаних висновків 12.03.2015 року відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 про збільшення ПП "Династія-2012" грошового зобов'язання з ПДВ на суму 267 320 грн., в тому числі 178 213 грн. за основним платежем та 89 107 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 17-18).

Вищезазначене рішення Вінницької ОДПІ є предметом спору у цій адміністративній справі. Надаючи правову оцінку такому рішенню суб'єкта владних повноважень, суд керується наступними мотивами.

Як слідує з акту перевірки № 414/02-28-22-05/38343842 від 19.02.2015 року, проведеною перевіркою правомірності формування позивачем податкового кредиту по господарських операціях з ТОВ "Компанія Лакшері Кепітал" за липень та серпень 2014 року, встановлено його завищення на загальну суму 178 213 грн.

При цьому відповідні висновки контролюючого органу обґрунтовуються нереальністю господарських операцій із вказаним контрагентом, що у свою чергу не дає права на включення податку на додану вартість, сплаченого у ціні придбаного товару, до податкового кредиту звітного періоду.

Перевіряючи правомірність та обґрунтованість таких висновків, суд зазначає, що в силу вимог пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України вважається дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат зі сплати податку, що не підтверджені податковими накладними.

Пунктами 201.6, 201.8, 201.10 статті 201 ПК України встановлено, що податкова накладна є податковим документом і підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку.

Отже, в разі видачі покупцю контрагентом, який зареєстрований як платник ПДВ, податкових накладних з усіма необхідними реквізитами, визначеними законом, такий покупець має право на включення цього податку до складу податкового кредиту за звітній податковий період.

При цьому за змістом вищенаведених норм господарська операція, за результатами якої оформляється податкова накладна, має фактично відбутися та повинна підтверджуватися належними первинними документами.

На спростування висновків Вінницької ОДПІ, викладених в акті перевірки № 414/02-28-22-05/38343842 від 19.02.2015 року, позивачем надано ряд документів, які, на його думку, підтверджують правомірність формування податкового кредиту по господарських операціях з ТОВ "Компанія Лакшері Кепітал" (а.с. 19-102, 127-152).

Аналізуючи такі документи, судом встановлено, що відповідно до умов Договору поставки № 01/07/2014-1 від 01.07.2014 року ТОВ "Компанія Лакшері Кепітал" (постачальник) зобов'язується систематично передавати (поставляти) товар ПП "Династія-2012" (покупець) у власність відповідно до Специфікацій, що є невід'ємною частиною даного договору, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати товар (а.с. 19-21).

Згідно з п. 2.3 Договору поставка товару здійснюється у транспорт покупця за попередньою усною домовленістю сторін, що обумовлено у Специфікаціях.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що товар вважається переданим за якістю та кількістю відповідно кількості та об'єму, які зазначені у видаткових накладних та Специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору.

На виконання умов вказаного договору сторонами підписано Специфікації за № 1 від 01.07.2014 року на поставку макухи соняшникової в кількості 40 тонн за ціною 3200 грн. за тонну, усього на загальну суму 21 333,33 грн., за № 2 від 08.07.2014 року на поставку олії соняшникової в кількості 40 тонн за ціною 10 100 грн. за тонну, усього на загальну суму 404 000 грн., за № 3 від 18.07.2014 року на поставку олії соєвої в кількості 40 тонн за ціною 10 500 грн. за тонну, усього на загальну суму 70 000 грн. та за № 4 від 01.08.2014 року на поставку олії соєвої в кількості 60 тонн за ціною 10 500 грн. за тонну, усього на загальну суму 105 000 грн. (а.с. 22-25).

При цьому, як стверджує позивач, факт поставки та прийняття вищезазначеного товару підтверджується видатковими накладними № РН-241/07 від 01.07.2014 року на макуху соняшникову на суму 48 000 грн., № РН-242/07 від 01.07.2014 року на макуху соняшникову на суму 48 000 грн., № РН-243/07 від 01.07.2014 року на макуху соняшникову на суму 28 960 грн., № РН-244/07 від 08.07.2014 року на олію соєву на суму 33 330 грн., № РН-245/07 від 09.07.2014 року на олію соєву на суму 34 037 грн., № РН-246/07 від 09.07.2014 року на олію соєву на суму 34 037 грн., № РН-247/07 від 10.07.2014 року на олію соєву на суму 46 258 грн., № РН-248/07 від 10.07.2014 року на олію соєву на суму 46 258 грн., № РН-249/07 від 14.07.2014 року на олію соєву на суму 53 732 грн., № РН-250/07 від 15.07.2014 року на олію соєву на суму 53 934 грн., № РН-251/07 від 15.07.2014 року на олію соєву на суму 53 934 грн., № РН-252/07 від 15.07.2014 року на олію соєву на суму 53 934 грн., № РН-253/07 від 18.07.2014 року на олію соєву на суму 45 325,50 грн., № РН-254/07 від 18.07.2014 року на олію соєву на суму 45 325,50 грн., № РН-255/07 від 18.07.2014 року на олію соєву на суму 45 325,50 грн., № РН-256/07 від 18.07.2014 року на олію соєву на суму 45 325,50 грн., № РН-257/07 від 20.07.2014 року на олію соєву на суму 52 260 грн., № РН-258/07 від 20.07.2014 року на олію соєву на суму 52 260 грн., № РН-260/07 від 20.07.2014 року на олію соєву на суму 52 461 грн., № РН-60/08 від 03.08.2014 року на олію соєву на суму 50 250 грн., № РН-61/08 від 03.08.2014 року на олію соєву на суму 50 250 грн., № РН-62/08 від 03.08.2014 року на олію соєву на суму 50 250 грн., № РН-63/08 від 03.08.2014 року на олію соєву на суму 45 828 грн. (а.с. 26-48).

Також з матеріалів справи слідує, що у зв'язку з поставкою товару позивачу його контрагентом ТОВ "Компанія Лакшері Кепітал" були виписані наступні податкові накладні: № 241 від 01.07.2014 року на макуху соняшникову на суму 48 000 грн., № 242 від 01.07.2014 року на макуху соняшникову на суму 48 000 грн., № 243 від 01.07.2014 року на макуху соняшникову на суму 28 960 грн., № 244 від 08.07.2014 року на олію соєву на суму 33 330 грн., № 245 від 09.07.2014 року на олію соєву на суму 34 037 грн., № 246 від 09.07.2014 року на олію соєву на суму 34 037 грн., № 247 від 10.07.2014 року на олію соєву на суму 46 258 грн., № 248 від 10.07.2014 року на олію соєву на суму 46 258 грн., № 249 від 14.07.2014 року на олію соєву на суму 53 732 грн., № 250 від 15.07.2014 року на олію соєву на суму 53 934 грн., № 251 від 15.07.2014 року на олію соєву на суму 53 934 грн., № 252 від 15.07.2014 року на олію соєву на суму 53 934 грн., № 253 від 18.07.2014 року на олію соєву на суму 45 325,50 грн., № 254 від 18.07.2014 року на олію соєву на суму 45 325,50 грн., № 255 від 18.07.2014 року на олію соєву на суму 45 325,50 грн., № 256 від 18.07.2014 року на олію соєву на суму 45 325,50 грн., № 257 від 20.07.2014 року на олію соєву на суму 52 260 грн., № 253 від 18.07.2014 року на олію соєву на суму 45 325,50 грн., № 258 від 20.07.2014 року на олію соєву на суму 52 260 грн., № 260 від 20.07.2014 року на олію соєву на суму 52 461 грн., № 60 від 03.08.2014 року на олію соєву на суму 50 250 грн., № 61 від 03.08.2014 року на олію соєву на суму 50 250 грн., № 62 від 03.08.2014 року на олію соєву на суму 50 250 грн., № 63 від 03.08.2014 року на олію соєву на суму 45 828 грн. (а.с. 49-71).

Крім того, на підтримку своєї позиції позивачем надано документи щодо подальшого використання придбаного у ТОВ "Компанія Лакшері Кепітал" товару в господарській діяльності підприємства (а.с. 72-102).

Згідно з такими документами 24.03.2014 року між ПП "Династія-2012" (постачальник) та ТОВ "Кам'янець-Подільський комбікормовий завод" (покупець) було укладено договір поставки № 33, на виконання умов якого позивачем здійснювалась поставка олії соєвої на виробничі потужності товариства-покупця за адресою: с. Гуменці Кам'янець-Подільського району Хмельницької області, Вербецьке шосе, 1.

Факт поставок підтверджується товарно-транспортною накладною № НОМЕР_2 від 08.07.2014 року, видатковою накладною № РН-000217 та податковою накладною № 11 від 08.07.2014 року на олію соєву загальною кількістю 3,300 т на суму 34 320 грн.; товарно-транспортною накладною № НОМЕР_3 від 14.07.2014 року, видатковою накладною № РН-000218 та податковою накладною № 13 від 09.07.2014 року на олію соєву загальною кількістю 6,740 т на суму 70 096 грн.; товарно-транспортною накладною № НОМЕР_4 від 14.07.2014 року, видатковою накладною № РН-000224 та податковою накладною № 20 від 14.07.2014 року на олію соєву загальною кількістю 5,32 т на суму 55 328 грн.; товарно-транспортною накладною № НОМЕР_5 від 15.07.2014 року, видатковою накладною № РН-000225 та податковою накладною № 21 від 15.07.2014 року на олію соєву загальною кількістю 16,020 т на суму 166 608 грн.; товарно-транспортною накладною № НОМЕР_6 від 18.07.2014 року, видатковою накладною № РН-000234 та податковою накладною № 31 від 18.07.2014 року на олію соєву загальною кількістю 18,040 т на суму 186 714 грн.; товарно-транспортною накладною № НОМЕР_7 від 27.07.2014 року, видатковою накладною № РН-0000243 та податковою накладною № 42 від 27.07.2014 року на олію соєву загальною кількістю 20,820 т на суму 215 487 грн.; товарно-транспортною накладною № НОМЕР_8 від 03.08.2014 року, видатковою накладною № РН-000260 від 03.08.2014 року та податковими накладними № 4 від 01.08.2014 року та № 5 від 03.08.2014 року на олію соєву загальною кількістю 19,560 т на суму 202 446 грн. (а.с. 81-102).

Крім того, згідно з товарно-транспортною накладною № НОМЕР_9 від 01.07.2014 року, видатковою накладною № РН-000212 та податковою накладною № 3 від 01.07.2014 року позивачем ПП "Династія-2012" макуху соняшникову в кількості 36,610 тонн на суму 118 982,50 грн. поставлено ТОВ "ФК "Агро-Лідер-Україна" в с. Іванівка Білоцерківського району Київської області (а.с. 78-80).

Надаючи оцінку вищевказаним документам суд враховує, що відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі Закон) при складанні податкової звітності з метою правильного відображення господарської операції повинні враховуватись відповідні документи первинного обліку.

Згідно із ст. 1 цього Закону первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Частиною 2 статті 3 Закону передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як роз'яснив Вищий адміністративний суд України у листі № 742/11/13-11 від 02.06.2011 року, податковий кредит з податку на додану вартість має бути фактично підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, тобто достовірні первинні документи. Для з'ясування обставин реальності вчинення господарської операції судам належить ретельно перевіряти доводи податкових органів про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в актах перевірки або підтверджені іншими доказами.

Аналіз наданих позивачем первинних документів вказує на те, що податковий кредит ПП "Династія-2012" по господарських операціях із ТОВ "Компанія Лакшері Кепітал" формально підтверджуються первинними документами.

Разом із тим, такі документи не можуть братися до уваги, оскільки вони не були складені за результатами фактичного здійснення господарських операцій, тобто є недостовірними первинними документами.

Так, під час розгляду цієї адміністративної справи встановлено, що єдиними документами на підтвердження факту поставки товару від ТОВ "Компанія Лакшері Кепітал" до ПП "Династія-2012" є видаткові та податкові накладні.

Проте, відповідно до акту перевірки № 414/02-28-22-05/38343842 від 19.02.2015 року надані позивачем під час перевірки видаткові накладні не містять інформації про місце їх складання, посади та прізвища осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції та підписували документи, що є порушенням вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (а.с. 12).

Перевіряючи такі висновки контролюючого органу судом з'ясовано, що у видаткових накладних, які були надані позивачем суду, вищезазначена інформація присутня. Зокрема, у графі "Місце складання" вказано "м. Київ", у графі "Від постачальника" вказано "Директор ОСОБА_3В." та у графі ''Отримав (ла)'' вказано "Директор ОСОБА_4І." (а.с. 26-48).

За таких обставин судом прийнято рішення про витребування у відповідача видаткових накладних, наданих ПП "Династія-2012" під час проведення перевірки (а.с. 163-191).

Шляхом їх співставлення встановлено, що представлені суду видаткові накладні відрізняються від тих, що подавалися до перевірки Вінницькій ОДПІ, а саме містять дописані вручну відомості про місце складання цих первинних документів, а також посади та прізвища осіб, відповідальних за постачання та отримання товару, що, на думку суду, свідчить про намагання позивача ввести суд в оману і у такий неправомірний спосіб спростувати висновки акту перевірки.

При цьому суд зауважує, що вищевказані недоліки у видаткових накладних є істотними, оскільки полягають у невідповідності первинних документів обов'язковим вимогам, що передбачені частиною 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Крім того, зазначені недоліки підтверджують висновок акту перевірки про те, що в ході проведення перевірки ПП "Династія-2012" не були надані первинні документи, які б підтверджували факт прийняття та транспортування придбаного товару.

Водночас суд повністю погоджується із таким висновком, адже з наявних у позивача первинних документів по господарських взаємовідносинам із контрагентом ТОВ "Компанія Лакшері Кепітал", в тому числі з видаткових накладних, неможливо встановити, яким чином відбувалась поставка товару, придбаного у ТОВ "Компанія Лакшері Кепітал", зокрема де такий товар навантажувався, як транспортувався, де розвантажувався і приймався.

Обґрунтованих пояснень з цього приводу представник позивача у судовому засіданні не надав та не зміг пояснити суду, звідки відвантажувався товар, куди поставлявся, яким чином та з використанням якого транспорту перевозився, ким і де приймався.

Враховуючи наведене факт поставки позивачу товару від контрагента ТОВ "Компанія Лакшері Кепітал" під час судового розгляду справи не може вважатися встановленим.

Також суд погоджується з висновками відповідача про те, що у даному випадку відсутність товарно-транспортних накладних свідчить про нереальність господарських операцій позивача з ТОВ "Компанія Лакшері Кепітал", оскільки за умовами договору поставки № 01/07/2014-1 від 01.07.2014 року саме на ПП "Династія-2012" покладався обов'язок з перевезення придбаного товару, а отже документи, які належить оформляти в разі транспортування товару, мали б бути у позивача як перевізника, проте у нього відсутні.

На підтримку своїх доводів позивач зазначає, що згідно з обліковою політикою підприємства товарно-транспортні накладні не є обов'язковими для складання документами.

Дійсно, за змістом положень Податкового кодексу України, ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та наказу Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року "Про затвердження Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні" товарно-транспортні накладні не відносяться до обов'язкових документів податкової звітності.

Однак, як вже зазначалось, за умовами договору поставки перевізником товару був позивач, а тому чинним законодавством на нього покладався обов'язок з оформлення товарно-транспортних накладних.

Крім того, як слідує з документів, наданих позивачем на підтвердження подальшої реалізації товару, придбаного у ТОВ "Компанія Лакшері Кепітал", позивач оформляв товарно-транспортні накладні в усіх випадках поставок макухи соняшникової та олії соєвої своїм покупцям ТОВ "Кам'янець-Подільський комбікормовий завод" та ТОВ "ФК "Агро-Лідер-Україна".

Отже, доводи позивача в цій частині є суперечливими, оскільки в одних випадках підприємством оформлялись такі документи як товарно-транспортні накладні, а в інших ні.

Натомість відсутність товарно-транспортних накладних у позивача як сторони договору поставки, відповідальної за транспортування товару, не дає змогу перевірити звідки і куди перевозився товар, яким транспортом та в яких обсягах, де він навантажувався і розвантажувався.

Також, як вбачається з акту перевірки № 414/02-28-22-05/38343842 від 19.02.2015 року, аналізом відомостей з Єдиного реєстру податкових накладних встановлено, що за період з 01.07.2014 року по 31.08.2014 року ТОВ "Компанія Лакшері Кепітал" придбавало меблі, керамічні та текстильні вироби, рекламну продукцію, речі домашнього вжитку, полівінілхлорид та інші подібні вироби.

При цьому придбання ТОВ "Компанія Лакшері Кепітал" макухи соняшникової та олії соєвої за вказаний період не встановлено, хоча товар є сезонним, потребує особливих умов зберігання і його придбання в попередні періоди викликає підставні сумніви.

Відтак, додатковою обставиною, яка свідчить про нереальність спірних господарських операцій є те, що контрагент позивача не здійснював придбання товару, який нібито було реалізовано позивачу.

Позивач також стверджує, що придбавав товар у ТОВ "Компанія Лакшері Кепітал" з метою його подальшого перепродажу на ТОВ "Кам'янець-Подільський комбікормовий завод" та ТОВ "ФК "Агро-Лідер-Україна".

Проте, за відсутності належного документального підтвердження факту поставки товару від ТОВ "Компанія Лакшері Кепітал" до ПП "Династія-2012", немає достатніх підстав вважати, що вищевказаним контрагентам позивача поставлявся саме той товар, що за документами був придбаний у ТОВ "Компанія Лакшері Кепітал".

Крім того, оцінюючи відповідні доводи позивача суд враховує, що згідно з пп. 14.1.36, п. 14.1 ст. 14 ПК України господарською діяльністю є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пп. 14.1.213, п. 14.1 ст. 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Як роз'яснив Вищий адміністративний суд України у листі № 742/11/13-11 від 02.06.2011 року, судам в обов'язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податків. Перевірці підлягають доводи податкового органу, що свідчать про відсутність ділової мети у діях платника податку, зокрема у разі подальшого продажу придбаного товару нижче за ціну придбання; придбання товарів (послуг) у посередників за наявності прямих контактів з їх виробниками; придбання послуг, використання яких не може мати позитивного впливу на результати господарської діяльності платника податку тощо.

Водночас змістовний аналіз наданих позивачем документів вказує на відсутність ділової мети від спірних господарських операцій.

Наприклад, згідно з видатковою накладною № РН-241/07 від 01.07.2014 року (а.с. 26) позивач, купуючи у ТОВ "Компанія Лакшері Кепітал" макуху соняшникову по ціні 2666,67 грн. за тонну, перепродав її на ТОВ "Агро-Лідер-Україна" у кількості 36,610 тонн по ціні 2708,33 грн. Тобто, різниця між ціною купівлі та продажу склала лише 1525,29 грн. Це при тому, що відповідно до товарно-транспортної накладної № НОМЕР_9 від 01.07.2014 року (а.с. 79) позивач самостійно поставив товар покупцю орендованим транспортом з смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області у с. Іванівка Білоцерківського району Київської області.

В іншому випадку позивач 08.07.2014 року придбаває у ТОВ "Компанія Лакшері Кепітал" олію соєву в кількості 3,3 тонн вартістю 27 775 грн. без ПДВ (а.с. 29) і того ж дня продає її на ТОВ "Кам'янець-Подільський комбікормовий завод" в тому ж обсязі за ціною 28 600 грн. без ПДВ (а.с. 81). При цьому відповідно до товарно-транспортної накладної № НОМЕР_2 від 08.07.2014 року (а.с. 82) позивач самостійно поставив вказаний товар орендованим транспортом з м. Вінниці у с. Гуменці Кам'янець-Подільського району Хмельницької області. Таким чином, за різницю з перепродажу товару лише у 825 грн. поставка товару здійснювалась позивачем на відстань більше ніж 200 км та ще й не власними силами і засобами, а із залученням оплачуваного перевізника.

Аналогічно 15.07.2014 року позивач придбаває у ТОВ "Компанія Лакшері Кепітал" олію соєву у кількості 16,02 тонн (а.с. 35-37) за ціною 8416,67 грн. за тонну, яку того ж дня перепродає на ТОВ "Кам'янець-Подільський комбікормовий завод" за ціною 8666,67 грн. за тонну (а.с. 90). При цьому відповідно до товарно-транспортної накладної № НОМЕР_5 від 15.07.2014 року (а.с. 91) позивач самостійно поставляє покупцеві товар орендованим транспортом з м. Вінниці у с. Гуменці Кам'янець-Подільського району Хмельницької області. Тобто поставка товару в значній кількості здійснювалась на значну відстань стороннім перевізником за різницю з перепродажу лише у 4005 грн.

Описані вище обставини характерні й усім іншим випадкам перепоставок товару за кожною із спірних господарських операцій.

Вказане, на думку суду, свідчить про відсутність економічного ефекту в результаті господарської діяльності позивача із ТОВ "Компанія Лакшері Кепітал", а відтак і відсутність в діях позивача ділової мети з придбання товару у цього контрагента.

Обґрунтовуючи свою позицію щодо законності формування податкового кредиту по господарських операціях з ТОВ "Компанія Лакшері Кепітал", позивач також посилається на журнали-ордери та відомості по рахунку 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками" та по рахунку 281 "Товари на складі" за липень, серпень 2014 року (а.с. 145-147).

Проте вищезазначені доводи позивача судом до уваги не беруться, оскільки такі документи сформовані виключно на підставі даних з видаткових накладних, які оформлені з порушенням вимог закону та є сумнівними, про що йшлося раніше.

Отже, вказані журнали та відомості не можуть підтвердити реальність спірних господарських операцій, як помилково вважає позивач.

З огляду на викладене суд погоджується з висновками акту перевірки № 414/02-28-22-05/38343842 від 19.02.2015 року про порушення ПП "Династія-2012" приписів п. 198.1, п. 198.6 ст. 198 ПК України та заниження у зв'язку з цим ПДВ на загальну суму 178 213 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 КАС України), а згідно із ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані позивачем, суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ за № НОМЕР_1 від 12.03.2015 року. Тому у задоволенні адміністративного позову ПП "Династія-2012" належить відмовити повністю.

З урахуванням положень ст. 94 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не присуджується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 160, 162, 163, 167, 254 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Сало Павло Ігорович