Справа № 825/2575/15-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/2575/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Клопот С.Л.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
ПОСТАНОВА
Іменем України
15 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого суддіГубської О.А.
суддів Парінова А.Б., Грибан І.О.
за участю: секретаря судового засіданняНечай Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання неправомірною бездіяльності та стягнення грошової компенсації,

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив визнати неправомірною бездіяльність ЧОВК стосовно не зарахування позивача на продовольче забезпечення з 18.03.2014 по 12.03.2015 включно до в/ч НОМЕР_1 та не своєчасне подання документів на виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування до в/ч НОМЕР_1 ; визнання неправомірною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 стосовно не виплати позивачу нарахованої згідно наказу ТВО військового комісара ЧОВК від 10.12.2014 № 575 за період з 18.03.2014 по 12.03.2015 включно грошової компенсації замість встановлених норм харчування в сумі 6114,14 грн та стягнення з в/ч НОМЕР_1 нарахованої грошової компенсації в сумі 6114,14 грн.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2015 року позов задоволено частково - визнано неправомірною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно не зарахування ОСОБА_1 на продовольче забезпечення з 08.02.2015 по 12.03.2015 та несвоєчасного подання документів на виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування до військової частини НОМЕР_1 .

Позовні вимоги в частині визнання неправомірною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно не зарахування ОСОБА_1 на продовольче забезпечення з 18.03.2014 по 12.03.2015 та несвоєчасного подання документів на виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування до військової частини НОМЕР_1 залишено без розгляду.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, та ухвалити постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування технічними засобами у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду скасуванню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом від 18.03.2014 № 8 військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач призваний на військову службу по мобілізації та призначений на посаду офіцера мобілізаційного відділення. Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 № 41 від 12.03.2015 позивача звільнено з військової служби.

Відповідно до розпорядження начальника Центрального управління продовольчого забезпечення Збройних Сил України від 07.06.2012 року № 905 військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_4 та підпорядкованих йому районних (міських) військових комісаріатів перебувають на продовольчому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 .

03.03.2015 до військової частини НОМЕР_1 надійшов наказ ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від 10.12.2014 № 575 про постановку на продовольче забезпечення та виплату грошової компенсації названій категорії військовослужбовців за період з 18 березня по 30 листопада 2014 року.

У подальшому до військової частини НОМЕР_1 також надійшли накази військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_4 від 02.01.2015 № 02, від 04.02.2015 № 90 та від 04.03.2015 № 169 та від 06.04.2015 № 244 про виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування названій категорії військовослужбовців за період з грудня 2014 року по березень 2015 року включно. Загалом наказами військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 позивачу нарахована грошова компенсація в сумі 6114,14 грн.

У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду із даним позовом про визнання бездіяльності відповідачів протиправною та стягнення сум компенсації з військової частини.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині визнання неправомірною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно не зарахування ОСОБА_1 на продовольче забезпечення з 08.02.2015 по 12.03.2015 та несвоєчасного подання документів на виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування до військової частини НОМЕР_1 .

Залишаючи без розгляду вимоги позивача в частині визнання неправомірною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно не зарахування ОСОБА_1 на продовольче забезпечення з 18.03.2014 по 12.03.2015 та несвоєчасного подання документів на виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування до військової частини НОМЕР_1 , суд виходив з того, що позивачем пропущено строк визначений статтею 99 КАС України 6 місячний строк звернення до суду, що, в силу вимог статті 100 КАС України має наслідком залишення позову без розгляду за вказаний період.

В частині вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_1 та стягнення з в/ч НОМЕР_1 нарахованої грошової компенсації в сумі 6114,14 грн. суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в їх задоволенні, при цьому виходив з того, що Чернігівський обласний військовий комісаріат, у спірний період на направляв до Військової частини НОМЕР_1 жодних належних документів щодо постановки позивача на продовольче забезпечення, чи виплату йому грошової компенсації за неотримання такого продовольчого забезпечення, тому відсутні правові підстави для визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 та стягнення з неї коштів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, апеляційний суд виходить з такого.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 9-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За змістом підпункту н пункту 1 приміток до норми № 1 - загальновійськова норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 № 426 за рахунок держави харчуванням забезпечуються, зокрема, громадяни, які призвані на військову службу у зв`язку з оголошенням мобілізації, - з дня прибуття їх до військового комісаріату.

Пунктом 1.10 Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони України від 09.12.2002 № 402 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.12.2002 за № 992/7280 передбачено, що військовослужбовці, які прибули у військову частину, зараховуються на продовольче забезпечення наказом командира військової частини.

Відповідно до пункту 2.3. цього Положення у Збройних Силах України забезпечення харчуванням військовослужбовців та інших категорій за встановленими нормами здійснюється за рахунок держави. Уточнення вартості норм харчування проводиться Головним продовольчим управлінням, виходячи із середніх діючих цін на продукти харчування, і доводиться ним до військ (сил) не частіше одного разу на квартал. Військовослужбовцям та іншим категоріям норми харчування видаються через відповідні їдальні або замість установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.

Отже, як встановлено судом першої інстанції, відповідно до розпорядження начальника Центрального управління продовольчого забезпечення Збройних Сил України тилу Збройних Сил України від 07.06.2012 № 905 Про прикріплення на продовольче забезпечення військовослужбовців військових частин (установ) Чернігівського гарнізону, які самостійно ведуть військове господарство військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_4 та військових комісаріатів області знаходяться на продовольчому забезпеченні в/ч НОМЕР_1 , що не заперечується відповідачами.

10 грудня 2014 року тимчасово виконуючим обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 видано наказ № 575 про зарахування на продовольче забезпечення військовослужбовців, призваних у зв`язку з мобілізацією (у т.ч. позивач згідно з Додатком 5 до наказу від 10.12.2014 № 575), при в/ч НОМЕР_1 з 01.12.2014 та про виплату військовослужбовцям, призваним у зв`язку із мобілізацією, грошову компенсацію замість належних норм харчування у розмірі вартості набору продуктів за нормою №1 (загальновійськова) за період з 18.03.2014 по 21.11.2014 згідно затверджених відомостей.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що з вищезазначеним наказом позивач ознайомлений не був, доказів їх оголошення Чернігівським ОВК суду також надано не було.

Крім того, в довідці про результати внутрішнього аудиту відповідності продовольчої служби військової частини НОМЕР_1 за період з 30.07.2012 по 26.11.2014 зазначено, що втрату доходів на загальну суму 2446343,18 грн. було допущено внаслідок не нарахування та не виплати грошової компенсації замість встановлених норм харчування військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були призвані на військову службу у зв`язку із оголошенням мобілізації за період з 18.03.2014 по 30.11.2014.

За таких обставин, ІНФОРМАЦІЯ_5 було неправомірно незараховано позивача на продовольче забезпечення до в/ч НОМЕР_1 . Як вбачається з матеріалів справи, фактичне зарахування позивача на продовольче забезпечення було здійснено 10.12.2014, у зв`язку з чим, ІНФОРМАЦІЯ_5 було несвоєчасно подано документи на виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування до в/ч НОМЕР_1 , а тому суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині.

Поряд з цим, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, позивач звернувся до суду з даним позовом 10.08.2015 і просив задовольнити його вимоги за період з 18.03.2014 по 12.03.2015.

За правилами частини 2 статті 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Таким чином, вимоги позивача за період з 18.03.2014 по 09.02.2015 заявлено поза межами передбаченого законом шестимісячного строку звернення до суду, при цьому, апеляційний суд звертає увагу, що позивач наданим йому правом не скористався, клопотань про поновлення пропущеного строку не подавав і суд підстав для цього не вбачає.

Враховуючи вимоги частини 1 статті 100 КАС України, в силу яких адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, колегія суддів прийшла до висновку про наявність правових підстав для залишення позову за період з 18.03.2014 по 09.02.2015 без розгляду.

Щодо вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_1 та стягнення з в/ч НОМЕР_1 нарахованої грошової компенсації в сумі 6114,14 грн., судова колегія виходить з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.03.2015 до військової частини НОМЕР_1 надійшов наказ ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від 10.12.2014 № 575 про постановку на продовольче забезпечення та виплату грошової компенсації названій категорії військовослужбовців (у т.ч. позивач згідно з Додатком 5 до наказу від 10.12.2014 № 575) за період з 18 березня по 30 листопада 2014 року. Крім того, у подальшому до військової частини НОМЕР_1 також надійшли накази військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_4 від 02.01.2015 № 02, від 04.02.2015 № 90 та від 04.03.2015 № 169 та від 06.04.2015 № 244 про виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування названій категорії військовослужбовців за період з грудня 2014 року по березень 2015 року включно.

Пунктом 1.11 Положення № 402 передбачено, що військовослужбовці та інші категорії, які мають право на одержання встановлених норм харчування за рахунок держави у вигляді гарячої їжі, у разі вибуття з військової частини знімаються з продовольчого забезпечення з будь-якого приймання їжі (сніданку, обіду або вечері) залежно від часу вибуття на підставі наказу командира військової частини про вибуття з видачею атестата на продовольство.

Згідно п. 2.10 Положення № 402, за час, що минув, продукти згідно з нормами харчування не видаються, грошова компенсація може виплачуватися за термін, що не перевищує загального строку позовної давності відповідно до чинного законодавства.

У зв`язку з встановленим, суд приходить до висновку, що згідно вимог чинного законодавства військовослужбовцям та іншим категоріям передбачена виплата грошової компенсації у розмірі вартості установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) в разі не видачі їх через відповідні їдальні у межах терміну, що не перевищує загального строку позовної давності. Підставою для здійснення такої компенсації є відповідний наказ.

Так, у відповідності до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від 04.03.2015 № 169 та додатку № 5 до нього, позивач за лютий 2015 року перебував на військовій службі 27 діб і йому за цей період визначено 475,74 грн. компенсації (із розрахунку суми за добу у розмірі 17,62 грн.).

Згідно з Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від 06.04.2015 № 244 та додатку № 5 до нього, позивач за березень 2015 року перебував на військовій службі 12 діб і йому за цей період визначено 211,44 грн. компенсації (із розрахунку суми за добу у розмірі 17,62 грн.).

Таким чином, враховуючи, що вимоги позивача за період з 18.03.2014 по 09.02.2015 підлягають залишенню без розгляду, водночас докази, які б підтверджували виплату позивачу суми грошової компенсації замість встановлених норм харчування №1 - загальновійськова за період з 10.02.2015 по 12.03.2015 до суду не надано, то позивачу належить до виплати грошова компенсація замість встановлених норм харчування у розмірі 528,60 грн., (в т.ч. за лютий 2015 року 317,16 грн. ((27-9)*17,62=317,16), та за березень 2015 року 211,44 грн.) за вказаний період.

Отже, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, який, всупереч вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, в силу яких судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, прийняв рішення з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є зокрема: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з порушенням норм матеріального права, то колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова - скасуванню.

Керуючись ст.ст. 198, 202, 205, 207, 212, 254, 267 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання неправомірною бездіяльності та стягнення грошової компенсації задовольнити частково.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2015 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 18.03.2014 по 09.02.2015 залишити без розгляду.

Ухвалити постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно не зарахування ОСОБА_1 на продовольче забезпечення з 10.02.2015 по 12.03.2015 та несвоєчасного подання документів на виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування до військової частини НОМЕР_1

Визнати неправомірною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 стосовно не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації замість встановлених норм харчування нарахованої йому відповідно до наказів військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від 04.03.2015 № 169 та від 06.04.2015 № 244 за період з 10.02.2015 по 12.03.2015.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в загальній сумі 528,60 грн.

В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді

Повний текст постанови виготовлено 15 жовтня 2015 року

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Парінов А.Б.

Грибан І.О.