Справа № 806/2547/14
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м.Житомир справа № 806/2547/14

категорія 6.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шимоновича Р.М.,

секретар судового засідання Коваля О.В.,

за участю: представника позивача, представника відповідача та третьої особи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся досуду з позовом. у якому просить зобов'язати ОСОБА_1 знести самочинно збудовану літню кухню розмірами 5.3*3.5+3.3*3.5 по АДРЕСА_1, з компенсацією витрат, пов'язаних із знесенням об'єкта за рахунок відповідача. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період з 01.11.2013 по 07.11.2013 посадовою особою інспекції ДАБК у Житомирській області проведено позаплановуу перевірку дотримання відповідачем вимог державних будівельних норм, стандартів і правил під час виконання будівельних робіт по АДРЕСА_1. Перевіркою встановлено, що у 2010 році ОСОБА_1 самочинно без відповідного документу, який дає право виконувати будівельні роботи та проектної документації або будівельного паспорту, виконала будівельні роботи та роботи з реконструкції існуючого сараю в літню кухню розмірами 5.3*3.5+3.3*3.5 по АДРЕСА_1, чим порушила вимоги статті 29 Закону України "Про планування і забудову територій", статті 34 Закону України "Про регулювання містобудівноїдіяльностіі" та пунктів 1, 2, 6 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 466 від 13.04.2011 "Деякі питання виконання підготовчих та будівельних робіт". Позивачем був складений припис № 51 від 07.11.2013, яким зобов'язано ОСОБА_1 усунути порушення, відповідно до вимог чинного містобудівного законодавства, та встановлено термін до 15.01.2014. Проте,вимогии припису не було виконано, що стало підставою для складання посадовою особою Інспекції припису № 7 від 03.02.2014 зі встановленням строку усунення порушень до 03.03.2014. На переконання позивача, дії відповідача безперервно порушують Закон у вигляді невиконання покладених на неї обов'язків, і оскільки,відповідачч ухиляється від виконання законних вимог припису, Інспекція, відповідно до частини 7 статті 376 Цивільного кодексу України та статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", звернулась до суду із даним позовом.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечив проти позову з підстав, викладених у письмових запереченнях (а.с. 160-165).

Третя особа - ОСОБА_3 підтримав у судовому засіданні підтримав позовні вимоги Державної архітектурно-будівельної інспекції України та просив суд позов задовольнити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Встановлено, що у період з 01.11.2013 по 07.11.2013 посадовими особи Інспекції на підставі звернення ОСОБА_3 від 11.10.2013 № Т-458 (а.с. 5), наказу Інспекції від 31.10.2013 № 462-ОД (а.с. 6) та направлення для проведення позапланової перевірки від 31.10.2013 року № 156/13 (а.с. 7) проведено позапланову перевірку дотримання вимог державних будівельних норм, стандартів правил під час виконання будівельних робіт по АДРЕСА_1, за результатами якої складено акт від 07.11.2013 (а.с.18-19).

Указаним актом зафіксовано, що відповідно договору купівлі-продажу (земельної ділянки) від 06.10.1999 за реєстраційним № НОМЕР_2, бланк серія НОМЕР_3; державного акту на право власності на землю серія НОМЕР_1 від 01.12.1999 власницею земельної ділянки за вищевказаною адресою є ОСОБА_1.

Відповідно до договору дарування від 01.04.1998, зареєстровано в реєстрі нотаріальних справ за реєстраційним № 537, власницею квартири НОМЕР_4 з відповідною частиною надвірних будівель: сараїв Б, Г та гаража Д по АДРЕСА_1 є ОСОБА_1.

Згідно технічного паспорту реєстраційний № 376/2 від 04.11.2013, виданого КП "Новоград-Волинським БТІ" до квартири НОМЕР_4 за вищевказаною адресою належить: частина сараю, гараж, навіс та літня кухня.

ОСОБА_1, згідно вищевказаного технічного паспорту та наданого пояснення від 04.11.2013 (а.с. 8), у 2010 році самочинно, без відповідного документу, який дає право виконувати будівельні роботи та проектної документації або будівельного паспорту, виконала будівельні роботи з реконструкції існуючого сараю в літню кухню розмір: (5.3*3.5+3.3*3.5) по АДРЕСА_1, чим порушила вимоги статті 29 Закону України "Про планування і забудову територій», ст.34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та п. 1, 2, 6 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 466 від 13.04.2011.

На підставі виявленого порушення, головним державним інспектором відділу контролю за будівництвом об'єктів, якістю будівельних матеріалів та державного ринкового нагляду по Західному регіону інспекції ДАБК у Житомирській області ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення від 07.11.2013 (а.с. 20).

07.11.2013 начальником відділу контролю за будівництвом об'єктів, якістю будівельних матеріалів та державного ринкового нагляду по Західному регіону інспекції ДАБК у Житомирській області ОСОБА_5 складено припис № 51 (а.с. 21), яким запропоновано ОСОБА_1 усунути виявлені перевіркою порушення відповідно до вимог чинного законодавства та встановлено термін до 15.01.2014.

Зазначений припис відповідачем не був оскаржений у судовому порядку, і станом на день розгляду справи є чинним.

03.02.2014 посадовими особами Інспекції проведено позапланову перевірку з питань виконання будівельних робіт (реконструкція сараю в літню кухню) по АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1, за результатами якої складено акт 03.02.2014 (а.с. 26-27).

Зазначеним актом зафіксовано, що станом на 03.02.2014 у ОСОБА_1:

- будівельний паспорт забудови земельної ділянки або проектна документація забудовника відсутня, що порушує вимоги статей 27, 31, 33 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", статей 7, 9, 28 Закону України "Про архітектурну діяльність", пунктів 7.1, 8.14, 9.3, 9.7, 9.11, 10.6 ДБН В.3.2-2-2009 "Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт";

- відсутній документ, який дає право виконувати будівельні роботи, а саме повідомлення на початок виконання будівельних робіт, що порушує вимоги статті 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та пунктів 1, 2, 6 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 466 від 13.04.2011.

07.11.2013 ОСОБА_1 був наданий припис № 51 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, у якому було зазначено усунути вищевказані порушення до 15.01.2014, однак, станом на 03.02.2014 зазначені порушення не усунула.

За результатами перевірки, позивачем складено протокол про адміністративне правопорушення від 03.02.2014 (а.с. 28-29) та винесено припис № 7 від 03.02.2014 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким позивачу запропоновано добровільно демонтувати самочинно збудовану літню кухню розмірами (5,3 *3,5 + 3,3*3,5) по АДРЕСА_1 до 03.03.2014.

Матеріалами справи підтверджено, що не погодившись із приписом інспекції ДАБК у Житомирській області, ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом про його скасування.

Так, постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 11.11.2014 у справі № 806/3680/14 (а.с. 77-78), залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 02.03.2015, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6

Підставою для відмови слугував висновок судів про те, що оспорюваний припис № 7 від 03.02.2014є правомірним та не підлягає скасуванню, скільки ОСОБА_1 не виконано вимоги припису № 51 від 07.11.2013 та не оскаржено його у встановленому законом порядку.

На переконання позивача, наведені обставини, в силу положень статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", дають підставу для звернення до суду із позовом про знесення самочинно збудованого об'єкту.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних мотивів.

Правові та організаційні засади здійснення архітектурної діяльності і спрямований на формування сприятливого життєвого середовища, досягнення естетичної виразності, економічної доцільності і надійності будинків, споруд та їх комплексів визначає Закон України "Про архітектурну діяльність".

Статтею 10 Закону України "Про архітектурну діяльність" передбачено, що для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю (далі - орган державного архітектурно-будівельного контролю).

Згідно пункту 1 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 N553, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється Держархбудінспекцією та її територіальними органами.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 4 статті 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, зокрема, видавати обов'язкові для виконання приписи щодо:

а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил;

б) зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.

У ході судового розгляду справи представником відповідача не заперечувався факт реконструкції належного на праві власності ОСОБА_1 сараю, згідно договору дарування від 21.05.1998, з метою запобігання руйнування споруди. Тобто, вважає, що відповідач не створювала жодної нової споруди на належній їй земельній ділянці. На підтвердження своїх доводів акцентував увагу на довідці КП "Новоград-Волинське міжміське бюро інвентаризації" № 1818 від 04.11.2013, за змістом якої: на земельній ділянці по АДРЕСА_1, самовільного будівництва не виявлено (а.с. 120).

Так, станом на 2010 рік, правові та організаційні основи планування, забудови та іншого використання територій і спрямований на забезпечення сталого розвитку населених пунктів з урахуванням громадських і приватних інтересів були врегульовані Законом України "Про планування і забудову територій".

Відповідно до частин 1, 9-11 статті 29 Закону України "Про планування і забудову територій", дозвіл на виконання будівельних робіт - документ, що засвідчує право замовника та підрядника на виконання підготовчих (якщо підготовчі роботи не були виконані раніше відповідно до дозволу на виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд.

Дозвіл на виконання будівельних робіт надається на нормативний строк будівництва об'єкта або на строк дії договору (контракту) підряду на будівництво об'єкта.

Дія дозволу може бути продовжена за зверненням замовника на строк не більше одного року.

Контроль за виконанням будівельних робіт здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю.

Згідно зі частиною 17 статті 29 Закону України "Про планування і забудову територій", здійснення будівельних робіт на об'єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт).

Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки.

Будівельний паспорт складається з текстових та графічних матеріалів.

За наявності плану зонування території розроблення будівельного паспорта здійснюється на його підставі.

Згідно зі частиною 1 статті 31 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", проектна документація на будівництво об'єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.

Відповідно до частини 1 статті 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", замовник має право виконувати будівельні роботи після:

1) направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю (далі - органи державного архітектурно-будівельного контролю), - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування;

2) реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I - III категорій складності;

3) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності.

У ході судового розгляду справи встановлено, що реконструкція сараю здійснена відповідачем без відповідних дозвільних документів та за відсутності проектної документації.

Проте, на переконання суду вимога позивача про знесення самовільно збудованої літньої кухні суперечить принципу пропорційності, з огляду на наступне.

Насамперед слід відзначити, що вирішуючи даний спір, судом враховано статтю 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який набув чинності 11.09.1997, відповідно до якої, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тобто, для того, щоб захід був сумісний зі статтею 1 Протоколу НОМЕР_4 він повинен бути законний. Крім того, необхідно знайти справедливу рівновагу між загальними інтересами суспільства і фундаментальним правом людини на захист своєї власності. Вимога знаходження справедливої рівноваги означає, що завжди має бути розумна пропорційність між використовуваними засобами органів державної влади і метою, яка ними досягається. Якщо на людину покладено надмірний тягар у порівнянні з загальними інтересами суспільства, то рівновага досягнута не була. Вказана позиція висловлена в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема в справі "Пердігау проти Португалії" (подання № 24768/06).

На переконання суду, вимога позивача суперечить принципу пропорційності, який є універсальним і незмінним гарантом захисту основних прав і свобод людини за допомогою збалансованого обмеження прав і свобод та забезпечення гармонії в суспільстві, з огляду на наступне.

У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 Цивільного кодексу України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо:

1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети;

2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту;

3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Таким чином, наявність однієї із умов, визначених у статті 376 Цивільного кодексу України, є підставою для ствердження, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові від 30.03.2012 №6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" роз'яснив, що самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.

Розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини п'ятої статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію таких об'єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91.

У пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Із матеріалів справи прослідковується та підтверджується актами перевірок, що згідно договору дарування від 01.04.1998, зареєстровано в реєстрі нотаріальних справ за реєстраційним № 537, власницею квартири НОМЕР_4 з відповідними надвірними будівлями: частини сараїв Б, Г та гаража Д по АДРЕСА_1 є ОСОБА_1. Згідно технічного паспорту реєстраційний № 376/2 від 04.11.2013, виданого КП "Новоград-Волинським БТІ" до квартири НОМЕР_4 за вищевказаною адресою належить: частина сараю, гараж, навіс та літня кухня.

Згідно державного акту на право власності на землю серія НОМЕР_1 від 01.12.1999 власницею земельної ділянки за вищевказаною адресою є ОСОБА_1, і вказана земельна ділянка відведена для обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Порядок знесення самочинно збудованих об'єктів визначає, зокрема, стаття 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Так, цією статтею Закону передбачено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Частиною 7 статті 376 Цивільного кодексу України регламентовано, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Системний аналіз наведених вище норм свідчить про те, що у разі встановлення порушення суб'єктом містобудівної діяльності здійснення самочинного будівництва об'єктів нерухомого майна без відповідного дозволу, відповідний орган державної влади наділений повноваженнями на звернення з позовом до суду щодо знесення самочинно збудованого об'єкта нерухомого майна, як крайній захід, і лише тоді коли використані всі передбачені законодавством України заходи реагування за чотирьох умов, а саме:

- за умови складання припису щодо усунення порушень вимог містобудівного законодавства шляхом надання можливості відповідачеві для проведення відповідної перебудови;

- за умови, що вказане будівництво суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб;

- за умови відсутності можливості проведення перебудови самочинно збудованого нерухомого майна;

- за умови, якщо особа, яка здійснила самочинне будівництво відмовляється від проведення такої перебудови, при цьому, відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову.

На переконання суду, позивачем не доведено, що ним вичерпані всі заходи для приведення об'єкта будівництва в належний стан та нанесення відповідачем шкоди суспільним інтересам чи інтересам інших осіб самочинним будівництвом сараю, а також позивачем не доведено неможливості перебудови відповідачем такого об'єкту.

Так, у ході судового розгляду даної справи досліджувалося питання щодо неможливості здійснення відповідної перебудови самочинно реконструйованого відповідачем сараю на земельній ділянці, яка перебуває у власності відповідача, заподіяння шкоди суспільним інтересам чи інтересам інших осіб, відмови забудовника від проведення перебудови та із наданих суду документів та пояснень представників позивача і третьої особи не було встановлено заподіяння будь-якої шкоди суспільним інтересам чи інтересам інших осіб, в тому числі і інтересам третьої особи - ОСОБА_3

Посилання представника позивача та третьої особи про неможливість проведення перебудови самочинно реконструйованого відповідачем сараю жодними доказами не підтверджені.

При цьому, встановлено, що позивач не звертався до суду з позовом до відповідача про зобов'язання відповідача щодо проведення відповідної перебудови згідно до вимог частин 4, 7 статті 376 Цивільного кодексу України, а, відповідно, і відмова відповідача від проведення перебудови жодними доказами не підтверджена.

Також і третьою особою суду не надано доказів щодо заподіяння шкоди правам та інтересам третьої особи відповідачем внаслідок самочинно реконструйованого сараю (без відповідного дозволу) з урахуванням того, що вказаний об'єкт нерухомого майна побудовано на земельній ділянці, яка належить відповідачеві, що підтверджено копією акту на право приватної власності на землю.

Із пояснень третьої особи встановлено, що останній не звертався за захистом його порушених прав та інтересів самочинною реконструкцією сараю у встановленому законодавством порядку упродовж 2010-2014 років. Також, ОСОБА_3 в судовому засіданні не зміг надати доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем будь-якої шкоди зазначеною самочинною реконструкцією сараю.

Частина 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладає обов'язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У ході судового розгляду даної справи представником позивача не надано жодних доказів неможливості проведення перебудови відповідачем самочинно реконструйованого сараю, не надано доказів вжиття позивачем заходів щодо звернення до відповідача з позовом про зобов'язання здійснити перебудову самочинно реконструйованого сараю у порядку, встановленому статтею 376 Цивільного кодексу України, а, відповідно, не надано і жодних доказів на підтвердження відмови відповідача у проведенні такої перебудови.

Також, як представником позивача, так і третьою особою не підтверджено жодними доказами заподіяння шкоди суспільним інтересам чи іншим особам, зокрема, і третій особі - ОСОБА_3 вказаною самочинною реконструкцією сараю з урахуванням того, що вказаний об'єкт перебував на земельній ділянці, яка належить відповідачеві на праві приватної власності згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку.

Отже, земельна ділянка, на якій реконструйований відповідачем сарай - об'єкт нерухомості, є об'єктами права власності відповідача, а за приписами статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Окрім того, слід зазначити, що за умови наявності між відповідачем та третьою особою спору з приводу користування суміжними земельними ділянками та будівлями, які на них розташовані, за наявності порушень прав та інтересів третьої особи саме відповідачем, третя особа не позбавлена права на звернення до компетентного суду у встановленому законодавством порядку.

Між тим, упродовж 2010-2014 років третя особа щодо захисту своїх прав та інтересів з приводу усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою зазначеною реконструкцією відповідачем сараю, до компетентного суду не звертався, що свідчить про те, що відсутнє будь-яке заподіяння шкоди інтересам третьої особи у ході проведення відповідачем реконструкції сараю.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про зобов'язання відповідача знести за власний рахунок самочинно збудовану будівлю літньої кухні є крайньою мірою та позивачем не вичерпано всіх заходів, визначених вищенаведеними нормами чинного законодавства для приведення об'єкта самочинного будівництва у належний стан, шляхом зобов'язання відповідача здійснити відповідну перебудову та не доведено належними та допустимими доказами неможливості проведення перебудови сараю, заподіяння шкоди суспільним інтересам чи інтересам інших осіб зазначеним будівництвом, у тому числі не надано і доказів заподіяння шкоди зазначеним будівництвом і третій особі, а тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є передчасними та такими, що не відповідають вимогам та умовам, що передують заявленню такого позову у відповідності до статті 376 Цивільного кодексу України, статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", статті19 Конституції України.

Також слід зазначити, що, вирішуючи спір у даній справі, адміністративним судом була врахована і правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 17.12.2014р. №6-137цс14, яка, в силу положень статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, - є обов'язковою для врахування судами.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Державної архітектурно-будівельної інспекції України.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Р.М.Шимонович

Повний текст постанови виготовлено: 22 липня 2015 р.