Справа № 807/417/15
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року Справа № 876/8160/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Дяковича В.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Мартинишина Р.С.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1, Міністерства юстиції України на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій відповідача щодо попередження ОСОБА_1 08 лютого 2015 року про звільнення її із займаної посади начальника управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Зазначає, що підстави для попередження її про звільнення відсутні, оскільки змін в організації виробництва і праці в установі, де вона працює, не відбулося. Крім того, при попередженні про звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України відповідачем не враховані приписи статті 49-2 КЗпП України, а саме, не враховане її переважне право на залишення на тій посаді, яку вона займає; не запропоновано одночасно з попередженням про звільнення всіх вакантних посад, які відповідають її кваліфікації.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 червня 2015 року позов задоволений частково, визнані протиправними дії Міністерства юстиції України щодо незапропонування у попередженні ОСОБА_1 - начальнику Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області - всіх наявних вакантних посад у Головному територіальному управлінні юстиції у Закарпатській області станом на 08 лютого 2015 року.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач Міністерство юстиції України оскаржили постанову суду першої інстанції. Вважають, що оскаржувана постанова винесена без належного з'ясування обставин справи і з порушенням норм матеріального права.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі покликається на те, що судом першої інстанції зроблені невірні висновки щодо змін в організації виробництва і праці у відповідача, так як на момент попередження її про звільнення не відбулось скорочення посади, на якій працювала; не змінились також структура та функції управління ДВС Головного управління юстиції у Закарпатській області або зміна його організаційної належності після перейменування на управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області.

Просить постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 червня 2015 року скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити її вимоги повністю.

Міністерство юстиції України в апеляційній скарзі зазначає, що відповідачем при попередженні позивача про звільнення дотримані вимоги ст. 49-2 КЗпП України, а саме, про наступне вивільненні позивача попереджено не пізніше, ніж за 2 місяці та запропоновано іншу роботу у тій же установі. При цьому, законом не передбачено обов'язку відповідача запропонувати всі вакантні в установі посади. Крім того, наголошує, що посада, на яку претендує позивач, є вищою за своїми функціональними обов'язками та посадовим окладом, на дану посаду оголошений конкурс і позивач не позбавлена можливості прийняти в ньому участь.

Просить постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 червня 2015 року скасувати та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Під час апеляційного розгляду позивач ОСОБА_1 підтримала свою апеляційну скаргу, проти задоволення апеляційної скарги Міністерства юстиції України заперечила.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає до задоволення, апеляційна скарга відповідача підлягає до задоволення частково.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 проходила публічну службу на посаді начальника управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області. 08 лютого 2015 року Міністерством юстиції України ОСОБА_1, у зв'язку із впровадженням нової структури та штатної чисельності Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 06 лютого 2015 року та скороченням посади начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області, запропоновано зайняти посаду старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області та попереджено, що у разі відмови, після закінчення 2-х місячного строку з дня попередження, вона підлягатиме звільненню із займаної посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково адміністративний позов, виходив з того, що оскаржуване попередження про звільнення винесене Міністерством юстиції України в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та не суперечить нормативно-правовим актам, які стали підставою для його прийняття. При цьому, судом першої інстанції визнані неправомірними дії відповідача щодо незапропонування позивачу у попередженні про звільнення всіх наявних вакантних посад у Головному територіальному управлінні юстиції у Закарпатській області, виходячи з порушення такими діями прав та інтересів позивача, хоч такої вимоги позивач ОСОБА_1 не заявляла, а суд, вийшовши за межі позовних вимог, не навів належного обґрунтування цьому.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції погоджується частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, Постановою Кабінету Міністрів України від 21 січня 2015 року № 17 "Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції" з метою оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції ліквідовано Державну реєстраційну службу та Державну виконавчу службу. Правонаступником Державної реєстраційної служби та Державної виконавчої служби в частині реалізації державної політики у вищезазначених сферах стало Міністерство юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України від 30 січня 2015 року № 115/5 "Деякі питання діяльності територіальних органів Міністерства юстиції України", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 січня 2015 року за № 100/26545, перейменовано головні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі на головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затверджено Типову структуру головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі.

Наказом Міністерства юстиції України №139/5 від 02 лютого 2015 року "Про затвердження переліку головних територіальних управлінь юстиції " затверджений перелік головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, в тому числі, Головне територіальне управління юстиції у Закарпатській області.

З матеріалів справи апеляційним судом встановлено також, що Міністерством юстиції України затверджена структура та штатна чисельність Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області станом 06 лютого 2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 31.01.2015 року штатний розпис Головного управління юстиції у Закарпатській області (а.с. а.с. 171-173), який затверджений у Міністерстві юстиції, передбачав у структурі управління державної виконавчої служби 2 посади - начальника управління та заступника начальника управління. З 06.02.2015 року штатний розпис Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (а.с.а.с. 206-208) у структурі управління державної виконавчої служби передбачав 1 посаду - заступника начальника управління.

Отже, є підстави вважати, що в спірному випадку відбулася реорганізація Головного управління юстиції у Закарпатській області у перейменоване Головне територіальне управління юстиції у Закарпатській області та скорочення посади начальника управління в управлінні державної виконавчої служби.

08 лютого 2015 року начальнику управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_1 пред'явлене Міністерством юстиції України попередження ,у якому зазначено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 січня 2015 року № 17 "Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції", наказу Міністерства юстиції України від 30 січня 2015 року № 115/5 "Деякі питання діяльності територіальних органів Міністерства юстиції України", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 січня 2015 року за № 100/26545, наказу Міністерства юстиції від 02 лютого 2015 року №139/5 "Про затвердження переліку головних територіальних управлінь юстиції " у зв'язку із впровадженням нової структури та штатної чисельності Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 06 лютого 2015 року та скороченням посади начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області, на підставі рекомендацій Кадрової комісії Міністерства юстиції України, утвореної наказом Міністерства юстиції України від 05 лютого 2015 року № 209/к " Про Кадрову комісію Міністерства юстиції України", керуючись статтею 49-2 КЗпП України запропоновано ОСОБА_1 зайняти посаду старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області та попереджено, що у разі відмови, після закінчення 2-х місячного строку з дня попередження, ОСОБА_1 підлягатиме звільненню із займаної посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Пунктом 1 статті 40 КЗпП передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до статті 49-2 статті 40 КЗпП одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Виходячи з нормативного тлумачення наведених положень КЗпП України, апеляційний суд приходить до висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади в цій же установі, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Таким чином, статті 40 та 49-2 КЗпП України встановлюють порядок та процедуру попередження працівника про звільнення.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначається, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Разом з тим, як свідчить зміст попередження від 08 лютого 2015 року, відповідачем запропоновано позивачу станом на день попередження лише одну посаду - старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, хоч з матеріалів справи вбачається, що у відповідача були інші вакантні посади, які позивач може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

При цьому, відповідачем не надано доказів, які б свідчили про відсутність інших вакантних посад для позивача. Як вбачається з повідомлення Міністра юстиції України від29.04.15 року, від 05.06.2015 року позивачу ОСОБА_1 були запропоновані інші вакантні посади, ніж у попередженні від 08.02.15 року.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про порушення процедури попередження про звільнення, а отже, і про протиправність дій Міністерства юстиції України щодо попередження ОСОБА_1 08 лютого 2015 року про звільнення її із займаної посади начальника управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи те, що відповідач у вказаній адміністративній справі діяв з порушенням вимог закону, такі дії відповідача призвели до порушення трудових прав позивача, оскільки сам факт попередження тягне для позивача негативні наслідки, пов'язані з пошуком роботи, повідомленням відповідних органів праці та зайнятості населення про майбутнє вивільнення.

Право позивача на звернення до суду у такому випадку узгоджується з вимогами ч.3 ст.8, ч.2 ст. 55, ч.1 ст. 64 Конституції України, відповідно до яких кожному гарантується судовий захист прав і свобод, у тому числі право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Тому суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушено чи порушуються, або створено чи створюються перешкоди для їх реалізації, або має місце інше ущемлення прав і свобод.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду. Щодо адміністративних справ це право полягає у тому, що кожен, хто вважає, що втручання адміністративної влади у здійснення його цивільного права є незаконним, повинен мати можливість подати відповідну заяву до суду, який відповідає вимогам ст. 6 Конвенції (Рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1982 у справі Sporrong and Lцnnroth v. Sweden, Publ. Court, Series A, vol. 52).

Також колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити, що вирішуючи даний публічно-правовий спір, суд першої інстанції допустив порушення ст.11 КАС України щодо диспозитивності, оскільки позов задоволено частково у зміненій редакції позовних вимог без відповідного обґрунтування щодо виходу за межі позовних вимог та наявності відповідної заяви позивача про це.

Враховуючи те, що оскаржувана постанова суду прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають встановленим обставинам, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її скасування та прийняття нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити частково.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 червня 2015 року у справі №807/417/15 скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Міністерства юстиції України щодо попередження ОСОБА_1 08 лютого 2015 року про звільнення її із займаної посади начальника управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий Л.П. Іщук

Судді В.П. Дякович

Т.В. Онишкевич