Справа № 760/11374/15-а
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
ПОСТАНОВА
Іменем України

13 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддів за участю секретаря представника відповідачаБорисюк Л.П., Петрика І.Й., Собківа Я.М. Приходько К.М. Дорожинської А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: Київський міський військовий комісаріат про визнання дій неправомірними та зобов`язання нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності, -

ВСТАНОВИВ:
В червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом до Міністерства оборони України, третя особа: Київський міський військовий комісаріат в якому просив визнати відмову у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, яка пов`язана з виконанням службових обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку неправомірною; зобов`язати Київський міський військовий комісаріат прийняти відповідні документи та направити до Міністерства оборони України для розгляду та прийняття рішення про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності ІІ групи по захворюванню пов`язаному із виконанням обов`язків військової служби у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення; зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у разі настання інвалідності згідно чинного законодавства.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано відмову у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії неправомірною.

Зобов`язано Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі настання ІІ групи інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби в розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення, виходячи зі складу грошового забезпечення, визначеного ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на день встановлення інвалідності.

Відповідач, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з`ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв`язку з чим просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, який з`явився в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 був звільнений з військової служби в травні 1981 року, є учасником бойових дій та інвалідом війни ІІ групи, приймав участь у бойових діях у Демократичній Республіці Афганістан у період з січня 1980 року по травень 1981 року де отримав контузію та численні осколкові поранення, що підтверджується копіями посвідчень та військового квитка позивача.

Згідно протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії МОУ № 125 від 20.02.2008 у позивача було виявлено травму, контузію, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.

Первинно позивачу була встановлена ІІІ група інвалідності, а під час повторного огляду 20.12.2010 ІІ група інвалідності довічно, що підтверджується довідкою МСЕК серії 10 ААА № 128926 від 20.12.2010.

Таким чином, з 20.12.2010 позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги, відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.

Для реалізації вказаного права, позивачем було подано відповідну заяву та всі необхідні документи Київському міському військовому комісаріату для нарахування та виплати йому вищевказаної одноразової грошової допомоги.

Однак, ці документи не були направлені відповідачу через уповноважений орган.

Київський міський військовий комісаріат не визнав його право на отримання одноразової грошової допомоги на момент призначення ІІ групи інвалідності.

Міністерство оборони України також не визнало право позивача на отримання допомоги як інваліда ІІ групи у зв`язку із пораненням та контузією, які пов`язані з виконання обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку. Крім цього, відповідачем зазначено, що документи щодо проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги ним не розглядались, рішення розпорядником бюджетних коштів не приймалось.

Задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України № 499, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ.

Відповідно до ст. 41 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ.

Частиною 2 ст. 16 зазначеного Закону (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІI групи інвалідності) передбачалося, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Постанови № 499 встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком.

Згідно пп. 4 п. 2 Порядку (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІI групи інвалідності), одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається:

для військовослужбовців строкової служби - за максимальним посадовим окладом за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, на день втрати працездатності, а звільнених із служби - на день звільнення.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності, яка передбачена ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та у розмірах відповідно до встановленої йому групи інвалідності, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22 вересня 2015 року в адміністративній справі № К/800/60087/14.

Разом з тим, з висновками суду першої інстанції про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні, нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та про зобов`язання Міністерства оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі настання ІІ групи інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби в розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення, виходячи зі складу грошового забезпечення, визначеного ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на день встановлення інвалідності, погодитися не можна, оскільки вони є передчасними, виходячи з наступного.

Так, п. 3 Порядку передбачено, що особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, подають за місцем проходження служби (зборів) або до військомату (далі - уповноважений орган) такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом) чи настанням інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення відсотка втрати працездатності та рішення відповідної військово-медичної установи щодо визнання поранення (контузії, травми або каліцтва); копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності; копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.

Згідно п. 7 Порядку, керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку.

Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.

Отже, вказаний нормативний акт чітко розмежовує повноваження уповноваженого органу (військового комісаріату) та головного розпорядника бюджетних коштів, тобто Міністерства оборони України.

Оскільки, Київський міський військовий комісаріат безпідставно відмовив позивачу у виплаті одноразової допомоги, не направивши документи ОСОБА_1 з висновком щодо можливості проведення грошової допомоги до Міністерства оборони України, то судова колегія вважає, що його дії є протиправними.

Разом з тим, зобов`язуючи Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі настання ІІ групи інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби в розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення, виходячи зі складу грошового забезпечення, визначеного ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на день встановлення інвалідності, суд першої інстанції не врахував, що оскільки уповноважений орган (військовий комісаріат) не подав відповідний висновок до розпорядника бюджетних коштів (Міністерства оборони України), то зобов`язання Міністерства оборони України до вчинення дій є передчасним.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 16 червня 2015 року в адміністративній справі № К/800/13127/14.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що частиною першою ст. 50 КАС України визначено, що сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 52 КАС України, суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Згідно з частинами 3 та 4 цієї ж статті, якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні адміністративного позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави. Після заміни сторони, вступу третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку.

З наведених вище правових положень випливає, що суд першої інстанції встановивши, що позивачем даний адміністративний позов пред`явлено до неналежного відповідача повинен був залучити Київський міський військовий комісаріат як другого відповідача, однак в порушення норм процесуального права цього не зробив, а розглянув справу до неналежного відповідача.

Більш того, в матеріалах справи міститься заперечення Міністерства оборони України на зазначений позов, в яких останній зазначив, що позов поданий при відсутності його відмови в нарахуванні та виплаті допомоги.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що з аналізу положень ст. 52 КАС України випливає, що здійснювати заміну неналежного чи залучати як другого відповідача може виключно суд першої інстанції, оскільки це має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості залучати Київський міський військовий комісаріат як другого відповідача, колегія суддів прийшла до висновку, що у задоволенні адміністративного позову позивача пред`явленого до Міністерства оборони України слід відмовити у зв`язку з його пред`явленням до неналежного відповідача.

Крім цього, судова колегія відхиляє доводи відповідача про те, що, виходячи з суб`єктного складу сторін та предмету позову, дана справа підсудна окружному адміністративному суду, з огляду на наступне.

За пунктом 4 частини 1 статті 18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, зокрема, усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам (ч. 2 ст. 18 КАС України).

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є нарахування й виплата суб`єктом владних повноважень (органом державної влади) одноразової грошової допомоги військовослужбовцю.

Зазначена допомога є складовою проголошеного Конституцією України соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. За правилами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців це, серед іншого, право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Зважаючи на приведені положення, саме місцевим судам за пунктом 4 частини 1 статті 18 КАС України належить розглядати спори з приводу призначення соціальних виплат та допомоги.

Судова колегія також не погоджується із відповідачем в тому, що позивачем було пропущено встановлений адміністративно-процесуальним законодавством строк звернення за захистом своїх прав, з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, початком перебігу вищевказаного строку звернення до суду визнається день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, за висновком відповідача, перебіг даного строку розпочався в момент встановлення позивачу інвалідності.

Однак, даний висновок є помилковим, адже дата призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби не пов`язана з часом встановлення інвалідності. Натомість, її призначення та виплата проводиться згідно Порядку, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499, який передбачає подання до уповноваженого органу заяви та інших, передбачених порядком документів.

Як свідчать матеріали справи, Київським міським військовим комісаріатом ще в квітні 2014 року було надіслано на адресу позивача листа в якому повідомлялося про відсутність підстав для виплати одноразової грошової допомоги (а.с.14). Тому, у суду відсутні підстави для висновків про пропущення позивачем встановленого законом строку звернення до суду і для застосування відповідних процесуальних наслідків.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального права, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у зазначеній постанові, у зв`язку з чим є підстави для її скасування з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позову саме у зв`язку з його пред`явленням до неналежного відповідача.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року задовольнити.
Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Л.П. Борисюк І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст постанови складено та підписано 13.10.2015

Головуючий суддя Борисюк Л.П.

Судді: Петрик І.Й.

Собків Я.М.