Справа № 2а-9209/11/1370
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2011-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2011 р. № 2а-9209/11/1370

СПД-ФО ОСОБА_1
Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2.

представників:

від позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4;

від відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції (надалі ДПІ) у Шевченківському районі м.Львова про скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в :

субєкт підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ДПІ у Шевченківському районі м.Львова про скасування податкових повідомлень-рішень від 20.05.2011 року за №/0/12884, №/0/12886 та від 20.07.2011 року за №/18102.

Позивач у позовній заяві зазначає, що оскільки вона включила до складу своїх доходів лише кошти отримані в якості винагороди, безпідставним є висновок органу державної податкової служби про включення до виручки решти коштів, які поступили на виконання договорів транспортної експедиції, за виключенням плати експедитора (винагороди). Також, позивач зазначає про те, що не повинен сплачувати штраф за неподання податкової декларації з податку на додану вартість, оскільки не подавала заяви про реєстрацію платником податку на додану вартість. Крім того, позивач вважає, що платник податку самостійно визначає доцільність реєстрації платником податку на додану вартість не залежно від виду діяльності та суми отриманої виручки в межах 500 тисяч гривень. Також позивач звертає увагу на те, що послуги, які нею надавались звільняються від оподаткування або оподатковуються за ставкою «0».

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять позов задовольнити.

Відповідач в запереченні на позовну заяву вважає, що висновки акта перевірки відповідають вимогам чинного законодавства, як наслідок правомірними є спірні податкові повідомлення-рішення, а тому в задоволенні позову належить відмовити.

Представник відповідача дав аналогічні пояснення, просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд даючи правову оцінку спірним правовідносинам виходив з наступного.

За результатами документальної планової перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 за період з 15.06.2009 року по 31.12.2010 року, ДПІ у Шевченківському районі м.Львова складено акт від 06.05.2011 року за №808/17-2/НОМЕР_1 та прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 20.05.2011 року за №/0/12884, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 40814 грн. 76 коп., в тому числі за основним платежем - 32651 грн. 81 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями 8162 грн. 95 коп.;

- від 20.05.2011 року за №/0/12886, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 777462 грн. 50 коп., в тому числі за основним платежем - 620474 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями 156988 грн. 50 коп.;

В порядку адміністративного оскарження рішення контролюючого органу відповідачем було надіслано позивачу податкове повідомлення-рішення від 20.07.2011 року за №/18102, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб за основним платежем 32651 грн. 82 коп.

В акті перевірки зазначено, що на підставі ст.ст.13,14 розділу VІ Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», п.7.1 ст.7, п.19.1 ст.19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»позивачу донараховано податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 32651 грн. 81 коп.

Також в акті перевірки зазначено, що на підставі підп.2.1.3 п.2.3 ст.2, підп.7.3.1 п.7.3 ст.7, п.9.4 ст.9 Закону України «Про податок на додану вартість»позивачу донараховано податкове зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 620474 грн. 00 коп.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

В акті перевірки зазначено, що сума обсягу виручки за 2009 рік та 2010 рік перевищує граничний обсяг виручки (500 тис. грн.). Розбіжність, продовжується в акті, виникла у звязку з тим, що позивачем включено до обсягу виручки не всю суму коштів фактично отриманих на розрахунковий рахунок, а лише суми отриманої винагороди за надані експедиційні послуги.

В матеріалах справи наявні договори про надання транспортно-експедиційних послуг укладених між позивачем та його контрагентами.

Виконання таких договорів підтверджується наявними в матеріалах справи заявками на перевезення вантажу, рахунками фактури, актами прийняття виконаних робіт, товарно-супровідними документами, рахунками фактури, вантажно-митними деклараціями та банківськими виписками.

Зазначеними документами підтверджується те, що позивачем за транспортно-експедиційними договорами отримано на розрахунковий рахунок суми коштів, які перевищують обсяг виручки (500 тис. грн.).

Відповідно до ст. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»від 3 липня 1998 року №727/98, з наступними змінами та доповненнями, спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Згідно з положенням п. 4 ст. 1 даного Указу під виручкою розуміють суму, фактично отриману суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Абзацом 1 ст. 5 зазначеного Указу визначено, що у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Судом встановлено, що позивач у період з 28.06.2009 року по 01.01.2011 рік здійснював підприємницьку діяльність, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності.

Та обставина, що сума коштів отриманих за транспортно-експедиційними договорами за 2009 рік склала 622130 грн. 40 коп. та за 2010 рік 3099077 грн. 34 коп., яка поступила на банківський рахунок позивача, підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками.

При цьому, суми отриманої винагороди за надані експедиційні послуги становили за 2009 рік 55062 грн. 00 коп. та за 2010 рік 227053 грн. 00 коп.

У відповідності до вимог ст.1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність»від 1 липня 2004 року №1955-IV, з наступними змінами та доповненнями, транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів.

Абзацом 1 частини 1 статті 929 ЦК України передбачено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Як вбачається зі змісту наявних в матеріалах справи транспортно-експедиційних договорів та банківських виписок позивач діяла за дорученням та за рахунок клієнта, перераховуючи, при цьому, частину грошових коштів перевізнику.

А тому, перевищення обсягу виручки, максимально встановленого для платників єдиного податку, здійснення операцій або укладання угод на суму, що перевищує допустимий розмір для підприємців - платників єдиного податку позивачем проведено не було.

За таких обставин, суд вважає, що орган державної податкової служби без достатніх на те правових підстав прийшов до висновку, що позивачем перевищено обсяг виручки визначеної згаданим Указом, та застосував до платника податку правила оподаткування платників податків загальної системи оподаткування, визначивши грошові зобовязання з податків на додану вартість та з доходів фізичних осіб.

Оскільки судом встановлено неправомірність дій органу державної податкової служби щодо застосування до позивача правил оподаткування платників податків загальної системи оподаткування, не можуть братись до уваги посилання фізичної особи підприємця на п.5.15 ст.5 та підп.6.2.4 п.6.2 ст.6 Закону України «Про податок на додану вартість», чинних на час вчинення господарських операцій, які відображені в акті перевірки.

При цьому, суд не може залишити поза увагою і той факт, що позивачем оспорюється податкове повідомлення-рішення від 20.05.2011 року №/0/12884, яке в частині збільшення грошового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб, а саме штрафної (фінансової) санкції, скасовано в порядку адміністративного оскарження.

У відповідності до вимог підп.5.1.2 п.5.1 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України за №985 від 22.12.2010 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.12.2010 року за №1440/18735, податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, якщо орган державної податкової служби зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення.

З врахуванням того, що податкове повідомлення-рішення від 20.05.2011 року №/0/12884 в частині визначення штрафної (фінансової) санкції в сумі 8162 грн. 95 коп. скасовано в порядку адміністративного оскарження рішенням Державної податкової адміністрації у Львівській області за №19240/10/25-005/1503 від 14.07.2011 року, суд вважає, що таке згідно наведеної норми Порядку вважається відкликаним, а відтак не порушує прав платника податку.

За таких обставин, в задоволенні позову в цій частині належить відмовити.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підставні та обґрунтовані в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20.05.2011 року за №/0/12886 та від 20.07.2011 року за №/18102, а тому в цій частині позов підлягає до задоволення. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі належить присудити на користь позивача пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати, прийняті Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м.Львова, податкові повідомлення-рішення від 20.05.2011 року за №/0/12886 та від 20.07.2011 року за №/18102.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), що проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, 3 грн. 24 коп. судового збору.

5. Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

6. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 27 жовтня 2011 року.

Суддя В.Я.Мартинюк