Справа № К/9991/80061/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" вересня 2015 р. м. Київ К/9991/80061/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Іваненко Я.Л.,

Пасічник С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Науково-виробничої фірми «Сінтал'Д» - товариства з обмеженою відповідальністю на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2011 року в справі за позовом Науково-виробничої фірми «Сінтал'Д» - товариства з обмеженою відповідальністю до управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Харкова про скасування рішення про стягнення штрафів та пені,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2011 року Науково-виробнича фірма «Сінтал'Д» - товариства з обмеженою відповідальністю звернулася в суд з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначала, що 19 квітня 2011 року отримали рішення управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Харкова від 14 квітня 2011 року №306, №307 та №308, згідно з якими за несвоєчасну сплату страхових внесків у період з жовтня по грудень 2010 року застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу та нарахування пені.

Управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Харкова не мало правових підстав застосовувати штрафні санкції, які не були нараховані до 01 січня 2011 року відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що втратили чинність із 01 січня 2011 року і не діяли на дату прийняття спірних рішень. Крім того, управлінням невірно зазначено дату початку нарахування штрафних (фінансових) санкцій та пені, рішення не відповідають встановленій формі.

Вважаючи незаконними рішення управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Харкова від 14 квітня 2011 року №306, №307 та №308, позивач просив суд скасувати їх.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 15 червня 2011 року позов задоволено: скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Харкова від 14 квітня 2011 року №306, №307 та №308.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2011 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, позивач просить суд скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що застосування після 01 січня 2011 року частини 9 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» можливе тоді, якщо фінансові санкції нараховано до 01 січня 2011 року, проте у даному випадку вони були нараховані відповідачем у квітні 2011 року, тому оскаржувані рішення є незаконними.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що оскаржувані рішення є правомірними, оскільки фінансові санкції виникли в період дії пункту 4 частини дев'ятої статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тобто відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення заборгованості.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

За період до 01 січня 2011 року відносини, що виникали між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, регулювалися Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Зазначеним Законом визначалися платники страхових внесків, порядок їх нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

Відповідно до частини першої статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків страхувальники зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Згідно з частиною другою даної статті суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Пунктом 2 частини дев'ятої статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.

Із набранням 01 січня 2011 року чинності Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» наведена норма була скасована.

Водночас відповідно до абзацу п'ятого пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

Абзацом шостим цього ж пункту встановлено, що на період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за органами Пенсійного фонду збережено повноваження щодо застосування фінансових санкцій (пені) за несплату заборгованості зі страхових внесків, яка виникла до 01 січня 2011 року.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема, в постанові від 03 липня 2012 року по справі №21-157а12, постанові від 03 грудня 2013 року по справі №21-414а13, постанові від 07 жовтня 2014 року по справі №21-269а14, постанові від 31 березня 2015 року по справі №21-77а15.

З огляду на наведені обставини та вимоги закону, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Харкова при прийнятті 14 квітня 2011 року оскаржуваних рішень про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) з жовтня по грудень 2010 року страхових внесків діяло правомірно, оскільки порушення щодо сплати страхових внесків виникли у період дії пункту 2 частини дев'ятої статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тому суми штрафних санкцій нараховані на зазначену заборгованість можуть бути застосовані (стягнуті) і після 01 січня 2011 року.

Доводи позивача щодо того, що відповідно до частини третьої статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» територіальні органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату, проте відповідач не надіслав таке рішення, є необґрунтованими, оскільки згідного з положеннями абзацу першого частини 13 статті 103 Закону про нарахування пені та накладення штрафів посадові особи виконавчих органів Пенсійного фонду виносять рішення.

Водночас абзацом першим частини 12 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що нарахування пені, передбаченої частинами дев'ятою і десятою цієї статті, починається з першого календарного дня, що настає за днем настання строку відповідного платежу, до дня його фактичної сплати страхувальником, або з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку перерахування (зарахування) відповідних сум, до дня їх фактичного перерахування (зарахування) банками та організаціями, які здійснюють виплату і доставку пенсій.

Статтею 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено порядок обчислення та сплати страхових внесків. Абзацом першим частини шостої цієї статті встановлено, що страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

У даному випадку базовим звітним періодом є календарний місяць.

Таким чином, нарахування пені починається з 21 числа місяця, тобто з першого календарного дня, що настає за днем настання строку відповідного платежу.

Як вбачається з обставин справи, рішенням від 14 квітня 2011 року №306 управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Харкова нараховано позивачу пеню з 22 листопада 2010 року, рішенням №308 - з 20 грудня 2010 року та рішенням №307 - з 19 січня 2011 року, що суперечить наведеним положенням закону.

Посилання апеляційного суду на те, що граничні терміни сплати страхових внесків припадали на вихідні дні, тому відповідачем правомірно розпочато обрахування пені із зазначених дат є помилковим, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» таких застережень не містить.

Відповідно до вимог частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Допущені судами порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Науково-виробничої фірми «Сінтал'Д» - товариства з обмеженою відповідальністю задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15 червня 2011 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2011 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ Я.Л. Іваненко /підпис/ С.С. Пасічник /підпис/