Справа № 653/284/15-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 р. Справа № 653/284/15-а

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Хоменко В.Г.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Генічеського районного суду Херсонської області від 07 серпня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Херсонській області, начальника відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГУ юстиції в Херсонській області Вакуленка Р.А., старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГУ юстиції в Херсонській області Пасікова О.М. про визнання незаконними дії,-

В С Т А Н О В И В:

02.02.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГУЮ в Херсонській області, начальника відділу ПВР Управління ДВС ГУЮ в Херсонській області Вакуленка Р.А. та ст. державного виконавця відділу ПВР Управління ДВС ГУЮ в Херсонській області Пасікова О.М., в якому просив суд:

- визнати незаконними дії начальника відділу ПВР УДВС ГУЮ в Херсонській області Вакуленко Р.А. та ст.державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ в Херсонській області Пасікова О.М., пов'язані з закінченням виконавчого провадження від 06.01.2015 року щодо виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2014 року та виданого на її підставі виконавчого листа №653/447/14-а від 23.09.2014 року;

- визнати незаконною та скасувати постанову ст.державного виконавця відділу ПВР Управління ДВС ГУЮ в Херсонській області Пасікова О.М. від 06.01.2015 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №653/447/14-а від 23.09.2014 року.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що дії відповідачів та спірна постанова державного виконавця є незаконними та не відповідають чинному законодавству, а тому остання підлягає скасуванню, а виконавче провадження - поновленню.

Постановою Генічеського районного суду Херсонської області від 07.08.2015 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, ОСОБА_1 21.08.2015 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми процесуального і матеріального права, просив скасувати постанову Генічеського районного суду Херсонської області від 07.08.2015 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до виконавчого комітету Генічеської міської ради та 3-ї особи ОСОБА_4 про визнання незаконними дій виконкому, пов'язаних з ухиленням від прийняття дієвих заходів щодо виконання п.1.1 рішення №360 від 21.10.2003 року та зобов'язання виконкому виконати це рішення №360 від 21.10.2003 року щодо знесення самовільно збудованої двоповерхової літньої кухні за літ. «М», а також привести земельну ділянку у відповідності з документами на домоволодіння.

Постановою Генічеського районного суду Херсонської області від 04.03.2014 року у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Проте, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2014 року (по справі №653/447/14-а) апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено та постанову Генічеського районного суду Херсонської області від 04.03.2014 року скасовано. Визнано незаконною бездіяльність виконавчого комітету Генічеської міської ради Херсонської області та зобов'язано виконком Генічеської міської ради вчинити необхідні дії для повного виконання п1.1 рішення виконкому №360 від 21.10.2003 року «Про знесення самовільно збудованих господарських будівель по АДРЕСА_1 / АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3».

23.09.2014 року Генічеським районним судом Херсонської області позивачу по даній справі №653/447/14-а було видано виконавчий лист, який останній пред'явив до виконання до ГУЮ у Херсонській області.

03.10.2014 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ в Херсонській області Пасіковим О.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та боржнику - виконавчому комітету Генічеської міської ради Херсонської області надано строк до 09.10.2014 року добровільно виконати вказане вище рішення апеляційного суду.

21.01.2015 року на адресу позивача надійшла постанова старшого державного виконавця Пасікова О.М. від 06.01.2015 року про закінчення виконавчого провадження.

Не погоджуючись з такими діями та рішенням відповідача, позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог та відповідно, з правомірності дій та спірного рішення відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції та вважає їх обгрунтованими, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

А згідно зі ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є обов'язковість рішень суду.

Відповідно до вимог ст.14 КАС України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Як слідує зі змісту вимог ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З положень ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що державний виконавець зобов'язаний вживати усіх заходів примусового виконання рішень, встановлених Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

А згідно з приписами ст.7 цього ж Закону, державний виконавець зобов'язаний використовувати усі надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до вимог ст.ст.2,3,17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу (яка входить до системи органів Міністерства юстиції України) і здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Як слідує з положень ч.2 ст.17 вказаного вище Закону, державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи: 1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Як вбачається зі змісту приписів ст.25 цього ж Закону, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Далі, державний виконавець протягом 3-х робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до 15-ти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Також, за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

У відповідності до ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Як слідує зі змісту приписів ст.75 даного Закону, після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення. У разі не виконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст.89 Закону України «Про виконавче провадження». У разі ж, якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець, накладає на боржника штраф та вносить подання/повідомлення правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно з законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

З приписів п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому ч.3 статті 75 цього Закону.

А як видно з ч.ч.2,3 ст.49 вказаного закону, у випадках, передбачених п.п.1-6,8,9,11-13 ч.1 цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Так, як встановлено судами обох інстанцій з матеріалів справи та вже зазначалося вище, 03.10.2014 року постановою старшого державного виконавця Пасіковим О.М. було відкрито виконавче провадження та зобов'язано боржника добровільно виконати рішення суду в строк до 09.10.2014 року. Дана постанова була надіслана на адресу боржника 06.10.2014 року та отримана останнім 14.10.2014 року.

Проте, як встановлено по справі, рішення суду у добровільному порядку боржником виконано не було, а тому 18.11.2014 року державним виконавцем було винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 680 грн.

Як видно з матеріалів справи, 16.12.2014 року ст.державним виконавцем Пасіковим О.М. було винесено повторну постанову про накладення на боржника штрафу у подвійному розмірі - 1360 грн.

В подальшому, оскільки станом на січень 2015 року постанова апеляційного суду від 10.09.2014р. так і не була виконана, державний виконавець, як того вимагає ч.2 ст.89 Закону, 06.01.2015р. за вих.№23 направив до Генічеського РВ УМВС України в Херсонській області відповідне подання про притягнення винних посадових осіб боржника - Генічеської міської ради, відповідальних за невиконання рішення суду, до кримінальної відповідальності, передбаченої ст.382 КК України.

Далі, відповідач, в той день, т.б. 06.01.2015 року, після виконання всіх дій, передбачених ст.ст.75,89 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись п.11 ч.1 ст.49 вказаного Закону, ухвалив постанову про закінчення даного виконавчого провадження у зв'язку з неможливістю виконати рішення суду без участі боржника.

Отже, за таких обставин, апеляційний суд приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції, висновку про те, що відповідачі, в даному випадку, діяли в межах наданих їм повноважень та відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», здійснивши усі передбачені цим Законом виконавчі дії, а тому, відповідно, належних підстав для скасування оскаржуваної постанови про закінчення цього виконавчого провадження не має.

До того ж, слід зазначити й про те, що згідно із вимогами ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи правильності висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, судова колегія, діючи в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Генічеського районного суду Херсонської області від 07 серпня 2015 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко