Справа № 136/983/15-а
Суддя: Стадник С. І.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 136/983/15-а
ПОСТАНОВА

іменем України

24 червня 2015 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Стадника С.І.

при секретарі Шевчук Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суд м. Липовець адміністративний позов ОСОБА_1 до ІДПС взводу ДПС ВДАІ м. Вінниця, прапорщика міліції ОСОБА_2 про визнання протиправною постанови про адміністративне правопорушення та скасування її, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Липовецького районного суду Вінницької області з позовом, який мотивував тим, що 05.06.2015 року відповідачем відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, за порушення пункту 8.7.3 Правил дорожнього руху. За місцем вчинення адміністративного правопорушення, відповідач прийняв постанову, якою притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП. Позивач вважає постанову незаконною, оскільки, вона прийнята на підставі протоколу про адміністративне правопорушення в якому містяться виправлення, без врахування доводів позивача про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, крім цього, постанова була прийнята на місці вчинення правопорушення, що суперечить ст. 276 ч.1 КУпАП та позбавило його права на захист. Вказане стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

В судове засідання позивач не з'явився, до суду подав заяву в якій повідомив, що заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити, а справу розглянути у його відсутність.

Відповідач надіслав суду письмові заперечення в яких виклав обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122 ч.2 КУпАП, а також зазначив, що прийнята ним на місці вчинення адміністративного правопорушення постанова є законною. До заперечень, відповідач додав диск з відеозаписом правопорушення, вчиненого позивачем. Просив в задоволенні позову відмовити.

Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час і місце розгляду справи був повідомлений судом в установленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Частиною 6 статті 128 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи відсутність перешкод у розгляді справи та потреби у виклику свідків чи експерта, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. При цьому, відповідно до положень статті 41 КАС України технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши істотні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають значення для справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

05.06.2015 року інспектор ДПС взводу ДПС ВДАІ м. Вінниця, прапорщика міліції ОСОБА_2, склав відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення серії АП1 №008623 (далі-протокол), за порушення ним вимог п. 8.7.3 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст.122 КУпАП.

З протоколу слідує, що 05.06.2015 року о 10:35 год. в м. Вінниця по вул. Київська, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Chevrolet з державним номерним знаком АВ 2793 ВА, здійснив рух на заборонений сигнал світлофора (червоне світло).

Позивач не погодився з правопорушенням, у звязку з чим зазначив в протоколі, що закінчив проїзд на жовтий миготливий сигнал, а надана фото і відео фіксація правопорушення не підтверджує обставини викладені в протоколі.

Водію ОСОБА_1 було повідомлено, що розгляд справи відбудеться 05.06.2015 року о 10:45 год. в м. Вінниця по вул. Київська, тобто, на місці вчинення адміністративного правопорушення.

За місцем вчинення правопорушення (05.06.2015 року о 10:45 год. в м. Вінниця по вул. Київська), відповідачем прийнято постанову серії ПС1 №859703 (далі-постанова), якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 гривень.

Судом також встановлено, що копія протоколу, який надано позивачу у звязку із вчиненням правопорушення, містить виправлення частини статті за якою кваліфіковано дії позивача, а саме, з частини першої на частину другу статті 122 КУпАП.

Згідно пункту 3.7 Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 04.10.2013 року № 950 «Про питання щодо застосування адміністративного законодавства України органами внутрішніх справ України», не допускається закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу, а також внесення додаткових записів після того, як протокол підписано особою, стосовно якої його складено.

З огляду на те, що копія протоколу, яка надана позивачем до суду містить виправлення, суд не вбачає порушень в діях відповідача, оскільки такі виправлення мали місце до того, як протокол було підписано позивачем.

З відеозапису, який був наданий відповідачем, суд встановив, що зазначене відео не містить відомостей про дату та час коли такий запис було здійснено. Крім цього, з відеозапису неможливо встановити приналежності транспортного засобу позивачу, так як номерний знак авто, на момент вчинення правопорушення, на відео не проглядається.

Як вбачається із графи протоколу "до протоколу додаються", в ній не зазначено відомості про наявність таких доказів як відеозапис, який наданий відповідачем суду в обґрунтування правомірності прийнятої ним постанови.

Відповідно до ст. 70 КАС України докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Відповідно до ст.11 ч.1 п.21 абз. 3 Закону України «Про міліцію», працівники міліції для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху і виконання покладених на них обовязків мають право використовувати передбачені нормативно правовими актами технічні засоби.

Перелік технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху затверджено наказом МВС України від 01.03.2010 року № 33.

Судом встановлено, що відповідач ні в протоколі, ні в письмових запереченнях, які були надіслані ним до суду, не зазначив яким технічним засобом здійснювалось фіксування порушення правил дорожнього руху.

Таким чином, суд вважає, що наданий відповідачем в якості доказу відеозапис є недопустимим доказом на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, у зв`язку з чим суд не бере його до уваги.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі-Кодекс, КУпАП).

Згідно з положеннями КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1, 2 ст. 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).

Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення.

У частині першій статті 277 Кодексу закріплено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у пятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного і обєктивного зясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність (ч.2 ст. 33 Кодексу).

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями обєктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

У частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному звязку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що спірна постанова прийнята відповідачем при застосуванні процедури скороченого провадження, тобто, розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, що призвело до порушення процесуальних прав позивача, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Таким чином, з урахуванням встановлених вище обставин, суд дійшов висновку, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 122 ч.2 КУпАП, є протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Доводи відповідача про правомірність оспорюваної постанови спростовуються встановленими судом обставинами.

Керуючись Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 року у справі № 1-11/2015, ст. 19 Конституції України, ст.ст. 7, 33, 122 ч.2, 245, 256, 257, 258, 268, 276, 277, 279, 280 КУпАП, ст.ст. 2, 9, 10, 11, 12, 159, 160, 162, 254 КАС Укараїни, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІДПС взводу ДПС ВДАІ м. Вінниця, прапорщика міліції ОСОБА_2 про визнання протиправною постанови про адміністративне правопорушення та скасування її, - задовольнити.

Визнати протиправною постанову в справі про адміністративне правопорушення від 05.06.2015 року серії ПС 1 №859703 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, та скасувати її.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Липовецький районний суд Вінницької області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Вінницького апеляційного адміністративного суду.

Суддя С.І. Стадник