Справа № 2а-2968/12/2171
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2015 року м. Київ К/800/36692/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайло О.М.
СуддівЛанченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Херсонської митниці

на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2012 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2013 року

у справі № 2-а-2968/12/2170

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Церес Юкрейн»

до Херсонської митниці

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Церес Юкрейн» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Херсонської митниці (далі - відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень.

Херсонський окружний адміністративний суд постановою від 06 вересня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2013 року, позовні вимоги задовольнив, скасував податкові повідомлення-рішення форми «Р» від 27 квітня 2012 року № 19 та № 20. Стягнув з Державного бюджету України на користь позивача судовий збір у розмірі 2 004,43 грн. та повернув судовий збір у розмірі 3,57 грн., сплачений згідно платіжного доручення від 19 липня 2012 року № 656.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу відповідача до суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

Посадові особи відповідача провели невиїзну документальну перевірку стану дотримання позивачем вимог законодавства України з питань митної справи, за результатами якої склали акт від 12 квітня 2012 року №0006/2/508000000/.

Проведеною перевіркою встановлено невірне визначення позивачем коду товару згідно УКТЗЕД у 23-х ВМД, що призвело, на думку податкового органу, до заниження податкового зобов'язання у розмірі 160 354,26 грн., з яких 133 628,55 грн. по ввізному миту та 26 725,71 грн. з податку на додану вартість.

За результатами проведеної перевірки митним органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 27 квітня 2012 року № 19, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з мита, що ввозиться на територію України у розмірі 167 035,69 грн., з яких 133 628,55 грн. за основним платежем та 33 407,14 грн. штрафних (фінансових) санкцій та №20, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість з товарів, ввезених на територію України у розмірі 33 407,14 грн., з яких 26 725,71 грн. за основним платежем та 6 681,43 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Фактичною підставою для визначення позивачу спірними рішеннями податкових зобов'язань слугував висновок контролюючого органу про проведення позивачем протягом 2010 - 2012 років митного оформлення товару за кодами УКТЗЕД , з 0% ставкою мита, замість коду за УКТЗЕД , за яким ставка ввізного мита становить 2%, оскільки ввезені товари у текстильній промисловості не використовуються та згідно оформлених ВМД призначені для тепличного вирощування у сільському господарстві.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що якщо митні органи, приймаючи вантажні митні декларації та пропускаючи товар на митну територію України, погоджувались із відомостями про код товару, зазначеними декларантом, то відповідно до пункту 54.5 Податкового кодексу України митниця не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про нарахування податкових зобов'язань у зв'язку із помилковим визначенням коду товару.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з такими висновками попередніх судових інстанцій з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно зовнішньоекономічних контрактів від 01 квітня 2010 року та від 01 червня 2010 року, укладених між позивачем та контрагентами - нерезидентами, позивачем було ввезено та проведено митне оформлення 23 партій товару з наступним описом: «мати, блоки, брикети, та диски з волокна кокосової шкірки, призначені для використання для тепличного вирощування у сільському господарстві», які задекларовано за кодами УКТЗЕД , , ставка ввізного мита за якими становить 0 %.

Митний орган погодився із кодом товару згідно УКТЗЕД, що був заявлений позивачем, здійснив процедуру розмитнення і товар було ввезено на територію України.

Разом з тим, у квітні 2012 року позивачем було проведено документальну перевірку позивача, за результатами якої прийнято спірні податкові повідомлення-рішення.

Визначення засад організації та здійснення митної справи в Україні, регулювання економічних, організаційних, правових, кадрових та соціальних аспектів діяльності митної служби України передбачені Митним кодексом України, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Так, за змістом пункту 35 статті 1 Митного кодексу України, пропуск товарів і транспортних засобів через митний кордон України - це дозвіл митного органу на переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого переміщення після проведення митних процедур.

Статтею 69 цього ж Кодексу визначено, що товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТЗЕД. Митні органи здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТЗЕД. У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів митний орган має право самостійно класифікувати такі товари.

Положеннями статті 313 Митного кодексу України також визначено, що класифікація товарів, тобто віднесення товарів до класифікаційних групувань, зазначених в УКТЗЕД, є виключною компетенцією митних органів.

У той же час, при здійсненні всіх митних процедур, у тому числі при визначенні коду товару за УКТЗЕД митні органи мають суворо дотримуватися вимог чинного законодавства і діяти виключно у встановлених законодавством межах.

Відповідно до преамбули Закону України «Про Митний тариф України», митний тариф України - це систематизований згідно з УКТЗЕД перелік ставок ввізного мита, яке справляється з товарів, що ввозяться на митну територію України.

Товарною номенклатурою Митного тарифу України є Українська класифікація товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), яка базується на Гармонізованій системі опису та кодування товарів.

Згідно з частою п'ятою статті 43 Митного кодексу України, у разі ввезення на митну територію України, після здійснення у повному обсязі митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, митний контроль закінчується.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що під час проведення митного оформлення ввезеного позивачем товару у липні 2010 року - березні 2012 року, митні процедури були здійсненні митним органом у повному обсязі та зауважень щодо заявленого коду товару у митниці не виникло. Як наслідок, митне оформлення було завершене, товар випущений у вільний обіг.

Разом з тим, відповідно до статті 69 Митного кодексу України, чинного на моменту виникнення спірних правовідносин, незалежно від закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів митний контроль за ними може здійснюватися, якщо є достатні підстави вважати, що мають місце порушення законодавства України чи міжнародного договору України, укладеного в установленому законом порядку, контроль за виконанням яких покладено законом на митні органи.

Пунктом 54.4 Податкового кодексу України передбачено, що у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, митний орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов'язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Аналіз наведених норм свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

Водночас, таких обставин у даній справі судами попередніх інстанцій встановлено не було.

Враховуючи те, що митний орган, приймаючи вантажні митні декларації та випускаючи товар на митну територію України у вільний обіг, погоджувався з кодом товарної номенклатури, зазначеним позивачем, та відомостями щодо сплати мита і податку на додану вартість, то відповідно до підпункту 54.3.6 пункту 54.3 статті 54, пункту 187.8 статті 187, пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, у відповідача були відсутні підстави для визначення податкових зобов'язань у зв'язку з помилковим визначенням коду товарної номенклатури.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій стосовно наявності підстав для скасування спірних податкових повідомлень-рішень, а відтак задоволення позовних вимог.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Херсонської митниці залишити без задоволення.

2. Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2012 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2013 року у справі № 2-а-2968/12/2170 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.