Справа № 810/2628/15
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/2628/15

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року 810/2628/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пікаділлі» до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги мотивовані безпідставністю висновків податкового органу, викладених в акті перевірки від 31.03.2015 «Про результати документальної виїзної позапланової перевірки ТОВ «Пікаділлі» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах із ТОВ «Компанія БТС» та ТОВ «Денвал Фрут» за липень 2014 року та ТОВ «Компнаія БТС», ПП «ПСВ Фрут», ТОВ «АТС» за жовтень 2014 року» щодо заниження податкового кредиту.

Позивач стверджує, що господарські операції на підставі яких ТОВ «Пікаділлі» сформувало показники податкового кредиту мали реальний характер, що підтверджується належним чином складеними первинними документами, які містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяги спірних операцій, зокрема, договорами, актами виконаних робіт, видатковими і податковими накладними, а отримані послуги та товари були використані позивачем у власній господарській діяльності.

За наведених обставин, висновки, викладені в акті перевірки, є необґрунтованими та зроблені на основі припущень, а прийняте за результатами розгляду акта перевірки рішення, якими позивачу збільшено грошове зобов’язання з податку на додану вартість є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідач позов не визнав, зазначив, що посадові особи ДПІ у Києво-Святошинському районі при проведенні перевірки позивача та оформленні її результатів діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а рішення, прийняте за результатами перевірки є законним.

Звертав увагу суду, що у ході перевірки позивача були виявлені обставини, які дають підстави вважати, що господарські операції позивача у перевіряємий період вчинено виключно з мотивів мінімізації податкових зобов’язань. Зокрема, за наявною у податкового органу інформацією контрагенти позивача не мають відповідних адміністративно-господарських засобів для виконання укладених договорів. Наголошував на тому, що позивач не надав до перевірки документів, які б підтверджували факт надання і подальшого використання придбаних у контрагентів товарів і послуг.

Представники сторін у судове засідання, призначене на 01.10.2015, не з’явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Водночас матеріали справи містять клопотання сторін про розгляд справи за відсутності уповноважених представників.

Частиною 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких обставин, суд ухвалив здійснювати розгляд справи у порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Пікаділлі» (ідентифікаційний код 37606014, місцезнаходження: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Промислова, буд. 5) зареєстроване Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області 19.04.2011 як юридична особа, що підтверджується свідоцтвом серії А01 №733830 (а.с. 8). Позивач взятий на податковий облік 20.04.2011 за №100344528, станом на момент проведення перевірки перебував на податковому обліку в ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області.

У період з 18.03.2015 по 24.03.2015 посадовою особою ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області на підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 статті 78.1 статті 78 Податкового кодексу України та відповідно до наказу від 18.03.2015 №184 проведено документальну виїзну позапланову перевірку ТОВ «Пікаділлі» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах із ТОВ «Компанія БТС» та ТОВ «Денвал Фрут» за липень 2014 року та ТОВ «Компнаія БТС», ПП «ПСВ Фрут» та ТОВ «АТС» за жовтень 2014 року.

В обґрунтування правомірності таких висновків податковий орган зазначає, що позивачем до перевірки не надані первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, у тому числі, податкові накладні, на підставі яких позивачем було сформовано податковий кредит за наведеними операціями.

Крім того, при перевірці податковим органом було використано податкову інформацію, викладену в акті Ірпінської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області від 22.09.2014 №203/22-04/38304405 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ТД «Купалинка Україна» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податку за липень 2014 року» та в акті ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 27.08.2014 №2581/26-55-22-09/39204315 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Скіфія-Транзит» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за червень 2014 року по липень 2014 року.

На підставі вказаних матеріалів відповідач дійшов висновку щодо неможливості фактичного здійснення ТОВ «Компанія БТС» господарських операцій через відсутність необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності у зв’язку з відсутністю в останнього основних фондів, майна, виробничих активів, трудових ресурсів, складських приміщень і транспортних засобів.

Наведені обставини було розцінено відповідачем як доказ укладення позивачем правочинів з ТОВ «Компанія БТС» без мети настання відповідних їм правових наслідків та як свідчення участі позивача у штучній схемі для мінімізації податкових зобов'язань та отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Не погоджуючись з такими висновками, позивач звернувся із запереченнями на акт перевірки від 06.05.2015 вих. №06-05/01, до яких були долучені первинні бухгалтерські документи, складені за наслідками фінансово-господарських операцій позивача з ТОВ «Компанія БТС», ТОВ «Денвал Фрут»,ТОВ «Компнаія БТС», ПП «ПСВ Фрут» та ТОВ «АТС» (а.с. 41-45).

Не погоджуючись із рішеннями відповідача, якими ТОВ «Пікаділлі» донараховано грошові зобов’язання з податку на додану вартість, позивач звернувся до суду.

Законодавчим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий кодекс України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України. право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше;

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України).

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У силу вимог пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно пункту 201.10 вказаної статті, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Зі змісту зазначених положень слідує, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум до податкового кредиту та витрат є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, правильність формування платником податків податкового кредиту вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання товарів (послуг) з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних товарів (послуг). За відсутності ж останнього відсутні підстави для зменшення бази оподаткування податком на прибуток і податком на додану вартість за рахунок витрат та податкового кредиту.

У податковому обліку понесені витрати на придбання товарів (робіт, послуг) мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто первинними документами, що містять інформацію про фактичні господарські операції, розкривають їх зміст та обсяг.

З огляду на викладене, надані платником податків на підтвердження свого права на податковий кредит докази підлягають оцінці у зазначеному аспекті.

Такі висновки відповідають позиції Вищого адміністративного суду України, висловленій у листі № 742/11/13-11 від 2 червня 2011 року.

Зазначеним листом Вищого адміністративного суду України також визначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Надаючи правову оцінку господарським операціям між ТОВ «Пікаділлі» та ТОВ «Компанія БТС» при укладанні та виконанні договорів купівлі-продажу та надання послуг, які на переконання відповідача вчинені без мети настання реальних наслідків, суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, основним видом економічної діяльності ТОВ «Пікаділлі» є оптова торгівля фруктами та овочами (КВЕД 46.31), роздрібна торгівля фруктами й овочами в спеціалізованих магазинах (КВЕД 47.21).

Відповідно до пояснень представника позивача, ТОВ «Пікаділлі» є суб’єктом господарювання, який здійснює оптову торгівлю фруктами та овочами та реалізовує зазначену продукцію контрагентам, що мають розгалужену торгову мережу, зокрема, на користь ТОВ «Фоззі-Фуд». З огляду на необхідність належного пакування та маркування товарів, що реалізовувались, у липні-жовтні 2014 року позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ «Компанія БТС», предметом яких була поставка тари, упаковки, а також послуги з навантаження і розвантаження.

Так, 01.03.2014 ТОВ «Пікаділлі» (Покупець) укладено з ТОВ «Компанія БТС» договір купівлі-продажу №103-14, на умовах якого Продавець зобов’язувався передати у власність, а Покупець прийняти та оплатити товарно-матеріальні цінності, у тому числі, тару, упаковку, канцелярські товари, етикетки тощо, найменування, якість, кількість та ціна яких визначена видатковими накладними (а.с. 81-82).

Умовами договору передбачено, що загальна сума договору складає 25000000,00 грн., оплата товару за кожну окрему партію здійснюється шляхом зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця після поставки товарів протягом 30 банківських днів з моменту підписання накладних.

У письмових поясненнях, позивач зазначив, що кількість замовленої та поставленої тари була обумовлена тим, що ТОВ «Пікаділлі» щомісяця реалізує близько 1700-2000 тон фруктів та овочів, водночас покупці встановлюють обов’язкові вимоги щодо пакування та маркування товарів.

Позивач зазначив, що поставка зазначеного товару відбувалась автомобільним транспортом Продавця за місцезнаходженням складу ТОВ «Пікаділлі» за адресою: Київська область, Броварський район, с. Теребухов, вул. Кільцева дорога, буд. 26. При цьому, вартість транспортування була включена до вартості поставки.

В оплату за поставлений товар, позивач перерахував на користь ТОВ «Компанія БТС» кошти на загальну суму 1295495,00 грн., факт перерахування коштів підтверджується випискою з банківського рахунку позивача (а.с. 97-106).

На підтвердження розрахунків та сплати у складі ціни товару податку на додану вартість за вказаними господарськими операціями у розмірі 259099,00 грн., позивач отримав від ТОВ «Компанія БТС» податкові накладні №57 від 30.07.2014 на суму 642900,00 грн., у тому числі ПДВ 107150,00 грн., №58 від 31.07.2014 на суму 911694,00 грн., у тому числі ПДВ 151949,00 грн. (а.с. 84, 86).

Фактичне оприбуткування товарів, поставлених ТОВ «Компанія БТС» за договором від 01.03.2014 №103-14, підтверджується карткою бухгалтерського рахунку 201 «Сировина й матеріали», копія якої наявна у матеріалах справи (а.с. 112), а про рух відповідних товарів в межах складу з моменту їх оприбуткування свідчить акт списання №ПК0000000 від 31.08.2014 (а.с. 113).

Також, судом встановлено, що 05.05.2014 між ТОВ «Пікаділлі» (Замовник) та ТОВ «Компанія БТС» (Виконавець) укладено договір №5-514, у порядку та на умовах якого Виконавець зобов’язувався виконувати завантажувально-розвантажувальні роботи, роботи з маркування вантажів, упакування вантажів, організацію схоронності вантажів під час їх перевезення (а.с. 87-89).

Відповідно до пункту 3.2 договору, здача робіт (послуг) та приймання їх результатів оформлюється актами приймання-передачі, які підписуються уповноваженими представниками сторін після фактичного виконання робіт один раз на місяць.

Пунктом 3.1 передбачено, що вартість послуг визначається згідно додатку про погодження вартості послуг, який складається на початку кожного місяця.

На виконання вказаного пункту сторони домовились, що вартість послуг у липні та жовтні 2014 року з розрахунку за одну тону буде становити: 36,00 грн. за завантажувально-розвантажувальні роботи; 24,00 грн. за роботи з маркування; 27,00 грн. за роботи щодо приймання-передачі товарів (а.с. 90, 93).

Суми ПДВ у загальному розмірі 294030,00 грн. за вказаними податковими накладними були включені позивачем до складу податкового кредиту за липень і жовтень 2014 року.

Судом встановлено, що придбані у ТОВ «Компанія БТС» тарні матеріали та послуги ТОВ «Пікаділлі» використовувало для пакування фруктів та овочів, що реалізовувались іншим суб’єктам господарювання.

Так, відповідно до наявних у матеріалах справи бухгалтерських довідок, ТОВ «Пікаділлі» за липень 2014 року реалізовано 2008368,85 кг фруктів та овочів на суму 36698451,41 грн., за серпень 2014 року 1731672,66 кг на суму 35015870,21 грн. за жовтень 2014 року 1818824,33 кг на суму 36187194,48 грн.

Отже, перевіривши фактичний рух товарів і послуг в процесі здійснення господарських операцій, спрямованих на виконання зобов’язань за договорами з ТОВ «Компанія БТС», суд приходить до висновку, що факт придбання позивачем товарів і послуг (робіт) підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності, спричинили реальні зміни у майновому стані сторін, є економічно виправданими та відповідають основним видам господарської діяльності позивача.

Первинні документи бухгалтерського обліку та податкової звітності, якими сторони супроводжували господарські операції, не суперечать вимогам чинного законодавства, містять вичерпні дані щодо переліку придбаного і поставленого товару, наданих послуг, у повній мірі розкривають зміст та обсяг господарських операцій.

У ході розгляду справи представник відповідача жодних заперечень щодо форми і змісту наданих позивачем письмових документів не висловив. Доказів, які б вказували на недійсність чи підробку первинних документів або їх невідповідність нормативно-правовим актам суду не надав.

Разом з тим, представник відповідача акцентував увагу на тому, що у ході перевірки документи, що містяться у матеріалах справи не надавались. Тому, враховуючи приписи пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України вважаться, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення податкової звітності.

Однак, відсутність або ненадання певних документів під час перевірки, на переконання суду, не може бути підставою для відмови у їх оцінці під час судового розгляду справи, адже положення статей 11, 71, 86 Кодексу адміністративного судочинства України зобов'язують суд вжити заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об'єктивно оцінити наявні у справі докази тощо.

При цьому, суд не може обмежити право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки, позаяк процедура збору доказів у судовому процесі не обмежена проведенням податкової перевірки.

Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів, а тому суд не приймає доводів відповідача щодо відсутності у позивача первинних документів, на підставі яких сформовано спірний податковий кредит.

Водночас судом встановлено, що податковий орган не звертався в порядку, визначеному пунктом 85.9 статті 85 Податкового кодексу до відповідних правоохоронних органів з вимогою надати вилучені документи або забезпечити доступ до їх перевірки.

Обґрунтовуючи законність донарахування сум податку на додану вартість, відповідач виходив з того, що ТОВ «Компанія БТС» не виконувало своїх обов'язків з поставки та передачі у власність товару та не виконувало робіт, оскільки за наявною у податкового органу інформацією, ТОВ «Компанія БТС» має ознаки фіктивності та здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов’язаних з наданням податкової вигоди третім особам.

На підтвердження такого висновку відповідач посилається на податкову інформацію, управління податкового аудиту ДПІ у Києво-Святошинському районі від 27.02.2015 №110/10-13-22-05/38275495 щодо спектру фінансово-господарської діяльності ТОВ «Компанія БТС» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями за період з 01.05.2014 по 31.05.2014 та з 01.07.2014 по 31.07.2014.

У наведеній податковій інформації податковий орган посилається на ряд актів про неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів ТОВ «Компанія БТС», а саме: ТОВ «Технотрейдкомпані», ТОВ «Укрпромплюс», ТОВ «Ферумтрейд», ТОВ «ТД «Купалинка Україна», ТОВ «Скіфія-Транзит».

У той же час суд зазначає, що податковий орган не навів суду жодного доказу, як зазначені вище обставини вплинули на формування податкового кредиту позивача.

Суд підкреслює, що при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні, перш за все, відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Суд також вважає, що отримання податковим органом акту перевірки, в якому викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, позаяк акт перевірки не має преюдиційного значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини господарської діяльності платника податків.

Однак, як вбачається із змісту Акта перевірки, податковим органом не перевірялось ТОВ «Компанія БТС» на предмет наявності у нього необхідних умов для досягнення результатів відповідної економічної діяльності та в контексті наведених в акті перевірки доводів, не вказано обсягу та характеру ресурсів, які були необхідні контрагенту позивача для виконання спірних операцій, але були відсутні, та у цьому контексті ДПІ не надано податкової звітності контрагентів, з якої б вбачалась відсутність у контрагента умов та ресурсів, необхідних для здійснення спірних операцій.

З метою забезпечення повного та об’єктивного розгляду справи суд відповідно до ухвали від 12.08.2015 про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду витребував у відповідача, зокрема, письмову інформацію про наявність у ТОВ «Компанія БТС» основних фондів виробництва (власних чи орендованих), управлінського персоналу тощо; форму № 1ДФ ТОВ «Компанія БТС»; письмову інформацію про наявність заборгованості у ТОВ «Компанія БТС» щодо сплати податків, зборів, обов’язкових платежів.

Відповідач вимог вказаної ухвали суду не виконав та не повідомив про причини неможливості їх надання.

Водночас, як вбачається з податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1ДФ), у третьому кварталі 2014 року в штаті ТОВ «Компанія БТС» працювало 46 осіб, в четвертому кварталі 2014 року – 34 особи (а.с. 120-127).

Відповідно до частини четвертої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з’ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Проте, це не означає, що суд зобов’язаний взяти на себе тягар доказування та проведення перевірки контрагентів позивача замість сторони у справі – суб’єкта владних повноважень у відносинах з юридичною чи фізичною особою.

У зв’язку з цим суд констатує, що відповідачем не надано жодного доказу неможливості здійснення позивачем та його контрагентами зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів; відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу.

Крім цього суд вважає, що у разі якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальник був включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мав свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Відтак, висновки податкового органу про фіктивність господарських операцій між позивачем та його контрагентами є формальними та необ’єктивними, оскільки ґрунтуються не на первинних документах та результатах співставлення даних бухгалтерського і податкового обліку, як то передбачено пунктом 73.5 статті 75 Податкового кодексу України, а на обставинах, які не мають безпосереднього значення для формування податкових зобов'язань та податкового кредиту позивачем.

Враховуючи вищезазначені обставини та наявні у матеріалах справи докази суд дійшов висновку, що укладені між позивачем та ТОВ «Компанія БТС» правочини відповідають вимогам чинного законодавства України, мають своїм наслідком зміну у майновому стані учасників правочинів, є економічно виправданим, факт виконання господарських зобов'язань сторін підтверджується первинними документами бухгалтерської та податкової звітності, які є належними та достатніми доказами того, що господарські операції фактично відбулися, а операції між позивачем та його контрагентом враховані відповідно до їх дійсного економічного змісту, обумовлені розумними економічними причинами (цілями ділового характеру) та відповідають меті здійснення господарської діяльності.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, доказів, які б спростовували доводи позивача не надав.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 487,20 грн. згідно із платіжним дорученням №597 від 17.06.2015.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Присудити Товариству з обмеженою відповідальністю «Пікаділлі» (ідентифікаційний код 37606014) документально підтверджені судові витрати у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. згідно із платіжним дорученням №597 від 17.06.2015 за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панченко Н.Д.

Постанову виготовлено у повному обсязі та підписано 15.10.2015.