Справа № 2-а-167/09
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2012-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Справа № 2-а-167/09
Головуючий у 1-й інстанції: Зозуля П.Г.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

іменем України

"07" лютого 2012 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Майора Г.І.

суддів: Бучик А.Ю.

ОСОБА_2,

розглянувши в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Демидівському районі Рівненської області на постанову Демидівського районного суду Рівненської області від "21" липня 2009 р. справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Демидівському районі Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

24 березня 2009 року ОСОБА_4 звернувся до Демидівського районного суду Рівненської області з адміністративним позовом до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Демидівському районі Рівненської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Демидівського районного суду Рівненської області від 21 липня 2009 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Демидівському районі Рівненської області нарахувати та виплатити ОСОБА_4 недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу за період 2006-2008 року та відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом на відповідний період згідно з вимогами ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", як особі, що має статус дитини війни. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Демидівському районі Рівненської області звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Позивач та відповідач не скористалися своїм правом на участь в судовому засіданні: повноважних представників в засідання суду не направили, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

За таких підстав, з врахуванням приписів ч.4 ст.196 КАС України, п.2 ч.1 ст.197 КАС України розгляд апеляційної скарги здійснюється судової колегією за відсутності позивача та представника відповідача, в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач має статус дитини війни. Таким чином ОСОБА_4 є особою, що належить до соціальної категорії громадян "діти війни" в розумінні статті 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", а відтак, на нього повністю розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені зазначеним вище Законом України.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 17 ст. 77 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" зупинено на 2006 рік дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Її дію відновлено Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" від 19 січня 2006 року , яким виключено пункт 17 статті 77 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік", а статтею 110 установлено, що пільги дітям війни, передбачені статтею 6, запроваджуються у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Також Законом України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" дію ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" було зупинено.

Однак, 9 липня 2007 року рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2007 (справа №1-29/2007) були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) окремі положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" (№489-V від 19.12.2006р.), зокрема, пункт 12 статті 71, яким зупинено на 2007 рік, з урахуванням ст.111 цього Закону, дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" (№2195 - IV від 18.11.2004р.), згідно з якою дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Крім цього, пунктом 41 розділу 11 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" та внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року текст статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" викладено в новій редакції. За цією редакцією дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Разом з тим згідно рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року положення пункту 41 розділу 11 зазначеного Закону визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними ).

За статтею 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Про це також вказано і в ст.73 Закону України "Про Конституційний Суд України", в п.3 рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року №6-рп/2007р. та в п.5 рішення Конституційного Суд України від 22.05.2008 р. №10-рп/2008р.

Розмір мінімальної пенсії за віком згідно частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (№1058-IV від 09.07.2003р.) встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Законом, який визначає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у даному випадку є Закон України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" (№489-V від 19.12.2006р.), статтею 62 якого затверджено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на 2007 рік, та ст. 58 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" на 2008 рік.

При цьому колегія суддів зазначає, що з п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03.10.1997 р. №4-зп вбачається, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. При наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Отже, на період з 01.01.2007 року по 09.07.2007 року та з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року діяли Закон України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" яким дію ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" було зупинено та Закон України "Про соціальний захист дітей війни" в новій редакції від 28 грудня 2007 року, який істотно звужував обсяг прав встановлених ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", редакція якої діяла до 1 січня 2008 року. Тобто позивач має право на підвищення до пенсії в розмірі установленому ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (чинною на момент звернення позивача до суду) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Таким чином, правовий припис "в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом" означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, які встановлені законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.

Частиною 2 статті 99 КАС України встановлено, що річний строк для звернення до адміністративного суду, що пов'язане зі специфікою правовідносин, а також має сприяти наданню доказів, підвищує їхню достовірність і тим самим сприяє встановленню істини у конкретній адміністративній справі.

Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Спірні виплати є регулярними, тобто про своє порушене право позивач мав знати при отриманні ним щомісячної державної соціальної допомоги, передбаченого Законом України "Про соціальний захист дітей війни".

Згідно ст.100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Тобто, внаслідок пропущення строків звернення до адміністративного суду для позивача наступають негативні юридичні наслідки.

Позивач звернувся із позовною заявою до суду 24 березня 2009 року про визнання протиправними дій відповідача та зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Демидівському районі Рівненської області недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу за період 2006-2008 року, а відтак позов за період з 2006 по 21.05.2008 року поданий після закінчення визначеного ст.99 КАС України річного строку.

Висновок суду першої інстанції про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом своїх прав з поважних причин є помилковим.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а постанова Демидівського районного суду Рівненської області - скасуванню в частині зобов'язання ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Демидівському районі Рівненської області нарахувати та виплатити ОСОБА_4 недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом на відповідний період згідно з вимогами ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", як особі, що має статус дитини війни, за період з 01.01.2006 року по 21.05.2008 року та прийняттям в цій частині нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Демидівському районі Рівненської області задовольнити частково.

Постанову Демидівського районного суду Рівненської області від 21 липня 2009 року скасувати в частині зобов'язання ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Демидівському районі Рівненської області нарахувати та виплатити ОСОБА_4 недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом на відповідний період згідно з вимогами ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", як особі, що має статус дитини війни, за період з 01.01.2006 року по 21.05.2008 року та прийняти в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Резолютивну частину постанови викласти в такій редакції:

"Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Демидівському районі Рівненської області нарахувати та виплатити ОСОБА_4 недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом на відповідний період згідно з вимогами ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", як особі, що має статус дитини війни, за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, з урахуванням проведених виплат.

В решті позову відмовити."

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: ОСОБА_5 ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_4 с.Товпижин,Демидівський район, Рівненська область,35210

3- відповідачу ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Демидівському районі Рівненської області вул. Миру, 19,смт. Демидівка,Демидівський район, Рівненська область,35200