Справа № 127/21068/15-а
Суддя: Прокопчук А. В.
Дата ухвалення: 2015-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/662/15
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 жовтня 2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Прокопчук А.В.,

при секретарі Поливаній Ю.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулася в суд з вищевказаним позовом.

Викладені в позовній заяві вимоги мотивовано тим, що до червня 2004 року вона постійно проживала на території України, останнє місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, однак потім вона виїхала за межі України, а саме до Німеччини (ФРН), де проживає по теперішній час та перебуває на консульському обліку у Генеральному консульстві України в Мюнхені, як громадянка України.

ОСОБА_3 також зазначає, що після її виїзду за кордон вона не отримує пенсію, яку заробила, коли була працездатною, працювала на території України та постійно сплачувала необхідні страхові внески до Пенсійного фонду України, щоб у майбутньому забезпечити свою соціальну захищеність. Позивач має трудовий стаж в Україні понад 40 років та статус ветерана праці та в 2000 році їй встановлено безстроково ІІ групу інвалідності. До переїзду в Німеччину ОСОБА_3 отримувала пенсію за віком, яку було призначено з 01.06.2000 року довічно, проте після відїзду було припинено виплату пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року. Після чергового приїзду до України їй стало відомо про те, що Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року були визнані такими, що не відповідають Конституції України положення п. 2 ч. 1 ст. 49 та друге речення ст. 51 вищевказаного Закону, тому 05.08.2015 року вона звернулася до відповідача з письмовою заявою про поновлення виплати їй пенсії за віком, проте листом від 19.08.2015 року їй було відмовлено з зазначенням, що особа, яка звертається за пенсією разом із заявою, повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує особу), місце її проживання (реєстрації) та вік. Дані дії відповідача ОСОБА_3 вважає безпідставними та такими що порушують її конституційні права і свободи, тому вона звернулася до суду з даним позовом та просить визнати протиправними відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці щодо поновлення виплати громадянці України ОСОБА_3 пенсії за віком; зобов'язати відповідача поновити їй виплату раніше призначеної пенсії за віком, починаючи з 07.10.2009 року до моменту припинення такого права; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок (нарахування) та виплату раніше призначеної пенсії за віком ОСОБА_3 у необхідному розмірі, передбаченому пенсійним законодавством України зі змінами та доповненнями чинного на момент такого нарахування (перерахунку) та виплати пенсії, з урахуванням матеріалів її пенсійної справи, а також допустити постанову до негайного виконання.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнала, надала суду заперечення та пояснила, що позивачем не було надано підтвердження факту проживання на території, яка обслуговується Управлінням Пенсійного фонду України в м. Вінниці або укладенням Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення в разі проживання таких осіб в іншій країні, що є умовою для виникнення права на пенсію. Також позивачем не було надано доказів про те, чи отримує вона пенсію чи щомісячне грошове утримання з інших джерел. Тому представник вважає, що управління діяло правомірно та в межах чинного законодавства. Просила відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ОСОБА_3 має закордонний паспорт Р UKR АС108507, з якого вбачається, що вона постійно проживає в Німеччині та прийнята на консульський облік в Генеральне консульство України в м. Мюнхені 18.04.2007 року (а.с. 9).

З довідки МСЕК серії 2-18 АВ № 000518 встановлено, що ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи загального захворювання, безстроково (а.с. 11).

Згідно пенсійного посвідчення серії АБ № 654216 ОСОБА_3 є ветераном праці (а.с. 12).

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці та отримувала пенсію за віком, яку було призначено з 01.06.2000 року довічно, що підтверджується пенсійним посвідченням №148382 (а.с. 12).

З довідки ТОВ "ЖЕО" № 3407 від 20.08.2015 року вбачається, що ОСОБА_3 проживає без реєстрації АДРЕСА_1 (а.с. 13), що також підтверджується актом № 1773 від 19.08.2015р. (а.с. 14).

З листа Управління пенсійного фонду України від 19.08.2015 року вбачається, що позивачу ОСОБА_3 було відмовлено в поновленні виплати пенсії, в зв'язку з відсутністю правових підстав, а саме заява має подаватися особисто з наданнямм документу про місце проживання (реєстрації) особи, паспорт (або інший документ, що засвідчує особу, місце її проживання (реєстрації) та вік та інше (а.с. 15-16).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 8 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають:

-громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, та інші особи, передбачені цим Законом;

-іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні, на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг із системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

В ст. 44 вищевказаного Закону зазначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 45 вищезазначеного Закону, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного ффонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

В Постанові Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" в п. 16 зазначено, що особа, яка зверталася за пенсією повинна предявити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік.

Статтею 29 цього Порядку передбачено, що за документ, який засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземні громадяни та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (реєстрації).

Також згідно ст. 30 вищевказаного Порядку, документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, засвідчених у нотаріальному порядку або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі, якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, подається копія з неї, засвідчена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Також, суд звертає увагу на те, що відповідач в своїх запереченнях, не посилається на відсутність оригіналів документів, необхідних для призначення пенсії, а на можливість отримання позивачем пенсії чи щомісячного грошового утримання з інших джерел, в тому числі на території України чи Німеччини, однак суд вважає дану причину відмови в призначенні та виплаті пенсії позивачу надуманою.

Так, суд не погоджується з діями відповідача щодо відсутності у позивача законних підстав для поновлення пенсії з наступних обставин.

Верховний Суд України у конституційному поданні порушив питання про визнання неконституційними положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" (далі Закон) щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обовязковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України. Реалізація конституційного права громадян на соціальний захист, як вважає субєкт права на конституційне подання, законодавчо поставлена в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Оспорюваними положеннями Закону створено правову ситуацію, у якій громадяни, які працювали на території України, сплачували страхові внески і отримали право на пенсію, але обрали постійним місцем проживання державу, з якою Україна не уклала міжнародний договір щодо виплати громадянам України пенсій, зароблених в Україні, позбавлені можливості їх одержувати.

Винятки встановлені для громадян, які проживають за кордоном, якщо пенсія їм призначена внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання. У цих випадках пенсія виплачується і за відсутності міжнародного договору (частина 2 статті 92 Закону України "Про пенсійне забезпечення"). При цьому держава визначила відповідний механізм виплати таких пенсій (Постанова Кабінету Міністрів України "Про порядок переведення пенсій громадянам, які виїхали на постійне проживання до інших країн" від 06.04.1993 № 258). Така диференціація на законодавчому рівні на різні категорії пенсіонерів, які проживають за межами України, не відповідає конституційним засадам соціального захисту громадян.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 14.12.2000 № 15-рп/2000 закони, правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої ст. 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність.

Згідно ст. 49 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом. Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Статтею 51 вищевказаного Закону визначено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Так, суд звертає увагу на те, що рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 було визнано такими, що не відповідають Конституції України положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обовязковість такого міжнародного договору не надана Верховною радою України. Положення Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвлення Конституційним Судом України цього рішеня.

Зокрема в даному рішенні Конституційного Суду України звернуто увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору.

В ст. 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статті, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Як вбачається з ч.3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишити будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року зазначив, що право на отримання пенсії як такке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

Також в п. 54 вищевказаного рішення ЄСПЛ вказано, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статті, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового статусу, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної особи або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Приймаючи до уваги, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною, відповідно до ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суди при розгляді аналогічних справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення у справі "Пічкур проти України", як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-ІV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

В зв'язку з вищевикладеним, суд не погоджується з доводами відповідача про те, що до спірних правовідносин необхідно застосувати положення ст. 92 Закону України "Про пенсійне забезпечення", згідно якої громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються, оскільки дана норма Закону неконституційною не визнавалась з огляду на те, що в п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 до законів, які підлягають приведенню у відповідність із Конституцією, віднесено й положення статті 92 Закону України "Про пенсійне забезпечення", однак, вказаний припис Конституційного Суду України, не виконано.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За змістом ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, достатньо вмотивованими та ґрунтуються на наявних у справі доказах, а відтак підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 256 КАС України постанову слід допустити до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 24, 46 Конституції України, ст.ст. 8, 44, 45, 49, 51 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст. 2, 6-11, 14, 17, 69, 71, 158-163, 254, 256 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці щодо поновлення виплати громадянки України ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) пенсії за віком.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці поновити ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) раніше призначеної пенсії за віком, починаючи з 07.10.2009 року до моменту припинення такого права.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії за віком ОСОБА_3 у необхідному розмірі ,передбаченого пенсійним законодавством України.

Постанова підлягає негайному виконанню в межах суми стягнення за один місяць.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький міський суд Віницької області протягом 10 днів з дня її проголошення, а особами, у відсутність яких вона винесена, - протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя: