Справа № 694/1310/15-а
Суддя: Пічкур С. Д.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 694/1310/15-а
Номер провадження 2-а/700/1893/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року Лисянський районний суд Черкаської області в складі головуючого-судді: Пічкур С.Д.,

при секретарі: Мельніченко Н.І.,

за участю позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Куцопят Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Звенигородської районної державної адміністрації, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить визнати дії Управління соціального захисту населення Звенигородської районної державної адміністрації про припинення надання йому пільг при оплаті за комунальні послуги як дитині війни з 01 липня 2015 року неправомірними. Зобов'язати відповідача відновити з 01 липня 2015 року пільги з оплати за житлово-комунальні послуги на підставі ст. 5 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни».

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує на те, що згідно пенсійного посвідчення НОМЕР_1 він має статус дитини війни та має право на відповідні пільги передбачені ст. 5 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», в тому числі на 25-відсоткову знижку при оплаті за житлово-комунальні послуги. Відповідач з 01 липня 2015 року припинив йому надання пільг як дитині війни з оплати за житлово-комунальні послуги, посилаючись на «Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї» затвердженого Постановою КМУ від 04.06.2015 року №389. Дане припинення надання пільг вважає незаконним, дії відповідача порушують вимоги статей 8, 22, 58 92 Конституції України, сам Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII не відповідає вимогам Конституції України, а тому відповідач не має права ним керуватися.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві та додатковій заяві і просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у своїх письмових запереченнях та поясненнях у судовому засіданні, проти задоволення позову заперечила повністю. Вказує на те, що вони як орган державної виконавчої влади керуються чинними нормативно-правовими актами. Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII, внесено зміни до ЗУ «Про соціальний захист дітей війни». Згідно даних змін до Закону, пільги дітям війни надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. З урахуванням Порядку, в зв'язку з отримання доходів позивача більше податкової соціальної пільги, вважає їх дії законними.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупностісуд виходить з наступного.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 має статус дитини війни згідно ЗУ «Про соціальний захист дітей війни».

За даними персоніфікованого обліку, середньомісячний сукупний доход позивача складає 3490 грн. 68 коп., що не заперечується і позивачем.

Відповідно до ч. 7 ст. 5 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», із змінами і доповненнями внесеними Законом України № 76-VIII від 28.12.2014, (ВВР, 2015, № 6, ст.40) дійти війни мають право на 25-відсоткову знижку при платі за користування комунальними послугами (газом, електроенергією тощо) у межах середніх норм споживання за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 року № 389 «Про затвердження Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сімї» (п. 3) пільги на житлово - комунальні послуги надаються за рахунок субвенції із державного бюджету місцевим бюджетам за умови, що середньомісячний сукупний дохід сім'ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні 6 місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, розмір якої становить 1710 грн.

Згідно вимог п. 169.1 ст. 169 Податкового кодексу України та ЗУ «Про Державний бюджет на 2015 рік» податкова соціальні пільга у 2015 році становить 1710 грн. (1218х1,4).

За викладених обставин, позивач має право на пільгу з оплати житлово-комунальних послуг за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особуза попередні 6 місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, розмір якої становить 1710 грн.

Дохід позивача перевищує вказаний розмір податкової соціальної пільги, тому з набранням чинності норм Закону, щодо врахування середньомісячного сукупного доходу сім'ї при наданні пільг, а саме з 01 липня 2015 року відповідач правомірно припинив надання пільг позивачу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року 76-VIII, зокрема щодо зміни порядку надання пільг дітям війни, неконституційним не визнаний, на даний час є чинним, тому суд не може врахувати посилання позивача на норми ст. 22, 58, 92 Конституції України. Більше того, саме Законом України, а не підзаконним нормативним актом чи Законом України «Про державний бюджет на 2015 рік», шляхом внесення змін до спеціального ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», внесено відповідні зміни щодо порядку надання пільг дітям війни. Відповідач керувався саме цим Законом, отже в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За викладених обставин, у суду немає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача, відтак суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 1-5 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», ст.ст. 2, 7, 70, 71, 72, 137, 138, 158 - 163 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Звенигородської районної державної адміністрації про визнання дій щодо припинення надання пільг з оплати за користування комунальними послугами як дитині війни та зобов'язання відновити пільги, відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення через Лисянський районний суд Черкаської області.

Повний текст рішення виготовлено 15 жовтня 2015 року.

Суддя Пічкур С.Д.