Справа № П/811/3037/15
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2015-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2015 року Справа № П/811/3037/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд, у складі судді Хилько Л.І., розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в місті Кіровограді адміністративну справу за позовом Державної фінансової інспекції у Вінницькій області до товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Ватутіна", третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову ДП "Бджільнянський спиртовий завод" про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Ватутіна" кошти в розмірі 129 999,15 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за результатами фінансово-господарської діяльності ДП "Бджільнянський спиртовий завод" за період з 01.01.2012 р. по 01.01.2015 р. Державною фінансовою інспекцією виявлено ряд порушень, в результаті чого завдано збитки державному бюджету в розмірі 129999,15 грн.

Відповідачем та третьою особою до суду подано заперечення на адміністративний позов відповідно до змісту яких позовні вимоги не визнаються у повному обсязі (а.с.43-44,105-107).

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, представники відповідача та третьої особи заперечили проти задоволення позову. Водночас, сторонами заявлено клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

На підставі усної ухвали, прийнятої в судовому засіданні 02.10.2015 р. та занесеної до журналу судового засідання (а.с.134-135), подальший розгляд справи проведено в порядку письмового провадження у відповідності до ч.4 ст.122 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши у судовому засіданні надані сторонами докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з п.1.1 Статуту ДП "Бджільнянський спиртовий завод" засновано на основі державної власності і входить до складу Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, входить до сфери управління Міністерства аграрної політики України (а.с.108-120).

Відповідно до ст.1 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26.01.1993 р. №2939-ХІІ (надалі Закон №2939), здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

З 30.03.2015 по 05.06.2015 року ДФІ у Вінницькій області проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП "Бджільнянський спиртовий завод", за результатами якої складено акт від 12.06.2015 року за №07-13/16 (а.с.7-11).

Ревізією встановлено, що в порушення вимог ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України, ч.1 ст.230 Цивільного кодексу України та п.6.1 договору на закупівлю зерна від 19.11.2013 року №19-1//11, укладеного з ТОВ "Агрофірма "Ватутіна" підприємством не нараховано та не стягнено неустойку (пеню)в розмірі облікової ставки НБУ від суми недопоставленого товару за кожний день затримки, внаслідок чого останнім недоотримано доходів на загальну суму 129997,15 грн.

19.06.2015 року відповідальній особі відповідача вручено лист-вимогу від 19.06.2015 №02-07-28-14/3546, який відповідачем оскаржено не було (а.с.12-14).

Пунктом 2 листа-вимоги до відповідача спрямовано вимогу: "Розглянути питання про притягнення працівників підприємства, винних у зазначених порушеннях, до встановленої законом відповідальності. Для усунення зазначених порушень законодавства пропонуємо:

- стягнути з ТОВ "Агрофірма "Ватутіна" неустойку (пеню) у розмірі облікової ставки НБУ від суми недопоставленого товару за кожний день затримки у розмірі 129997,15 грн. (а.с.14).

Згідно пояснень третьої особи та листа від 03.08.2015 року за вих.№ 353, судом встановлено, що ДФІ повідомлено про виконання листа-вимоги від 19.06.2015 року за №02-07-28-74/3546, зокрема до ТОВ "Агрофірма "Ватутіна" підготовлено претензію №1 від 03.08.2015 року щодо стягнення неустойки (пені) в загальній сумі 129997,15 грн.(а.с.124-125,126).

Відповідно до статті 2 Закону №2939 головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобовязань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообовязкового державного соціального страхування, бюджетних установах і субєктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю субєктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Згідно ст.15 Закону №2939-ХІІ законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обовязковими для виконання службовими особами обєктів, що контролюються.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затверджене Указом Президента України від 23.04.2011 №499/2011 (надалі Положення №499/2011) визначено, що Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Пунктом 7 Положення №499/2011 передбачено, що Держфінінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, обєднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах.

Відповідно до п.6 Положення №499/2011 Держфінінспекція має право в установленому порядку, зокрема: предявляти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обовязкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); при виявленні збитків, завданих державі чи обєкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21).

Положенням №499/2011 установлено, що Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми узгоджуються з положеннями ст.10 Закону №2939, якою визначені права органу державного фінансового контролю. Зокрема, п.7 передбачено право предявляти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обовязкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно з п.10 ст.10 Закону №2939 органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до п.13 цієї норми - при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону №2939 законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обовязковими для виконання службовими особами обєктів, що контролюються.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право предявляти обовязкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи обєкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

У відповідності до п.46 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 р. №550, якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Про усунення виявлених ревізією фактів порушення законодавства цей об'єкт контролю у строк, визначений вимогою про їх усунення, повинен інформувати відповідний контролюючий орган з поданням завірених копій первинних, розпорядчих та інших документів, що підтверджують усунення порушень.

При цьому, в судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ДФІ у Вінницькій області звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Ватутіна" з вимогою про стягнення коштів у сумі 129999,15 грн. як неустойку (пеню) від суми недопоставленого товару за кожен день затримки.

Так, судом встановлено, що 19.11.2013 року між ТОВ "Агрофірма "Ватутіна" (продавець за договором) та ДП "Бджільнянський спиртовий завод" (покупець за договором) укладено договір поставки №19-1/11. Предметом укладеного договору є постачання зерна кукурудзи (а.с.45-46).

Згідно з умовами укладеного договору, загальна кількість зерна визначається загальною кількістю, що була отримана та оплачена підприємством.

Відповідно до специфікацій №1 від 20.11.2013 року ТОВ "Агрофірма "Ватутіна" зобов'язувалось поставити зерно кукурудзи в кількості 2000,0 тонн на загальну суму 3040000,00 грн.(а.с.77).

В період з 20.11.2013 року по 31.01.2014 року ДП "Бджільнянський спиртовий завод" виконуючи умови договору, перерахував на рахунки відповідача кошти в сумі 3790000,00 грн. за зерно кукурудзи (а.с.66-68,69-73).

Відповідно до додаткової угоди від 27.03.2014 року до договору №19-1/11 від 19.11.2013 року, договір на закупівлю зерна №19-1/1 від 19.11.2013 року визнано сторонами недійсним з моменту підписання додаткової угоди. ТОВ "Агрофірма "Ватутіна" зобов'язано повернути кошти 3790000,00 до ДП "Бджільнянський спиртовий завод" (а.с.47).

В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що після укладення додаткової угоди ТОВ "АФ "Ватутіна" повернуло отримані кошти в ДП " Бджільнянський спиртовий завод" в повному обсязі, що підтверджується долученими до справи копіями платіжних доручень (а.с.68а-68б).

При цьому, в судовому засіданні представник відповідача пояснив, що в зв'язку з ненадходженням заявок від ДП "Бджільнянський спиртовий завод" зерно кукурудзи фактично поставлено не було.

Відповідно до ст.3 Господарського кодексу України, господарська діяльність - це діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва -підприємцями.

Суд зазначає, що відповідно до п.4.1 Статуту ДП "Бджільнянський спиртовий завод", вказане підприємство є юридичною особою та володіє закріпленим за ним на праві господарського відання майном та згідно п.4.2 Статуту, підприємство самостійно організовує роботу з питань статутного спрямування, здійснює свою діяльність на засадах госпрозрахунку.

Статтею 136 Господарського кодексу України визначено, що право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених Господарським кодексом України та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Пунктом 5.3 Статуту ДП " Бджільнянський спиртовий завод" визначено, що джерелами формування майна підприємства є також кошти, доходи та інше майно, отримані від усіх видів господарської діяльності підприємства.

З огляду на викладене вище, суд погоджується з позицією третьої особи, що кошти, які були перераховані ТОВ "АФ "Ватутіна" за договором поставки від 19.11.2013 року №19-1/11 та, які в подальшому були повернуті в повному обсязі ДП " Бджільнянський спиртовий завод" в зв'язку з укладенням між сторонами Додаткової угоди №1 від 27.03.2014 року про недійсність договору від 19.11.2013 року №19-1/11 є коштами підприємства.

Відповідно до ч.5 ст.139 Господарського кодексу України, коштами у складі майна суб'єктів господарювання є гроші у національній та іноземній валюті, призначена для здійснення товарних відносин цих суб'єктів з іншими суб'єктами, а також фінансових відносин, відповідно до законодавства.

На виконання вимог листавимоги третьою особою здійснено заходи щодо усунення порушень, в частині стягнення неустойки (пені) з ТОВ "АФ "Ватутіна" шляхом направлення претензії (а.с.124-125).

15.09.2015 р. ДП "Бджільнянський спиртовий завод" отримало відповідь на претензію №1 від 03.08.2015 року за вих.№352 від ТОВ "АФ "Ватутіна", згідно з якою претензія третьої особи була відхилена відповідачем (а.с.128).

Звертаючись до суду, позивач посилався на п.8 ст.10 Закону України №2939, якою встановлено право фінансової інспекції порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

В даному випадку, ТОВ "Агрофірма "Ватутіна" не є підконтрольною установою ДФІ, оскільки кошти, які були перераховані третьою особою на виконання договору поставки №19-1/11 від 19.11.2013 року є коштами підприємства, а не державними коштами.

Відповідно до ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.232 ГК України визначено, що вимогу щодо сплати штрафних санкцій за господарське правопорушення може заявити учасник господарських відносин, права чи законні інтереси якого порушено, а у випадках, передбачених законом, - уповноважений орган, наділений господарською компетенцією.

Отже аналізуючи викладені вище, суд приходить до висновку, що відносини, які склались між відповідачем та третьою особою регулюються Господарським кодексом України.

В постанові Верховного Суду України від 11.02.2015 р., Верховний Суд України дійшов висновку про те, що при виявленні збитків, завданих державі чи обєкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Верховний Суд України виходив із того, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обовязковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи обєкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов.

Аналогічний висновок висвітлений також і у постановах Верховного Суду України від 7 жовтня 2014 року та 27 січня 2015 року (№№ 21-368а14, 21-436а14), а в силу приписів статті 244-2 КАС України, суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

В даному випадку, в судовому засіданні знайшов підтвердження факт, що ТОВ "АФ "Ватутіна" не є підконтрольною установою, в розумінні п. 8 ст.10 Закону України №2939-ХІІ, а тому позивач неправомірно звернувся до суду із вимогою про відшкодування коштів в розмірі 129 999,15 грн.

Представником позивача як суб'єктом владних повноважень не доведено правомірність та обґрунтованість завданих збитків відповідачем у розмірі 129 999,15 грн., тому суд дійшов висновку про не обґрунтованість позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 159-163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 254 КАС України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її оголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_1