Справа № 383/607/15-а(2-а/383/24/15)
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

30 вересня 2015 рокусправа № 383/607/15-а(2-а/383/24/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 11 серпня 2015 року у справі №383/607/15-а(2-а/383/24/15) за позовом ОСОБА_1 до Бобринецької міської ради Кіровоградської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та скасування рішення , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Бобринецької міської ради Кіровоградської області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо прийняття рішення від 18.06.2013 року № 1310 та скасування вказаного рішення відповідача «Про надання згоди на розроблення технічної документації із землеустрою …» в частині надання дозволу ОСОБА_2

Постановою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 11 серпня 2015 року в задоволенні позовних вимог задоволено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що постанова судом прийнята з порушенням норм матеріального права а висновки суду не відповідають обставинам справи, у зв'язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що земельна ділянка ОСОБА_2 за розробленою технічною документацією на підставі спірного рішення накладається на земельну ділянку, що позивач придбав у ОСОБА_3, чим порушуються права позивача. Крім того, суд першої інстанції безпідставно послався в рішення на те, що судовим рішення скасовані рішення міської ради про надання у власність земельної ділянки ОСОБА_3, оскільки договір позивача про придбання у останньої земельної ділянки недійсним не визнавався. Більш того, відповідачем порушено ст. 42 ЗК України, оскільки спірним рішенням надається земельна ділянка під багатоквартирним будинком не об'єднанню співвласників, а окремо власникам квартир.

Сторони у судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах апеляційної скарги, дійшла висновку, що останню необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач є власником земельної ділянки по АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 27.10.2014 року.

Згідно договору дарування від 19 січня 2009 року ОСОБА_2 набув права власності на квартиру, яка представляє собою частину будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1.

Рішенням Бобринецької міської ради № 1310 від 30.08.2013 року ОСОБА_2 було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі загальною площею 0,050 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, 0,050 га, землі житлової та громадської забудови 0,05 га. що знаходяться в запасі Бобринецької міської ради за адресою АДРЕСА_1.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою не надає права на саму земельну ділянку, тому звернення позивача із позовом через порушення його прав є передчасним. При цьому земельна ділянка позивача не межує із земельною ділянкою, якої стосується рішенні відповідача. Також суд послався на те, що рішення органу місцевого самоврядування, на підставі яких виникло право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 у ОСОБА_3, у якої її придбав позивач, були скасовані в судовому порядку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Статтею 118 ЗК України передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Згідно ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 1 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що землеустрій це сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональну організацію території адміністративно-територіальних одиниць, суб'єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил.

Згідно ст. 19 вказаного Закону, до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать: а) організація і здійснення землеустрою; б) здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою; в) координація здійснення землеустрою та контролю за використанням і охороною земель комунальної власності; г) інформування населення про заходи, передбачені землеустроєм; ґ) вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону.

Згідно ст. 22 Закону землеустрій здійснюється на підставі: а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою; б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; в) судових рішень.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірне рішення прийнято відповідачем у межах його компетенції та у передбаченому законом порядку, а розроблення саме технічної документації відповідає приписам ст.. 118 ЗК України.

Щодо тверджень позивача про порушення його прав, колегія суддів зазначає, що вони є безпідставними, оскільки надання дозволу на виготовлення технічної документації само по собі не може порушувати прав суміжних землекористувачів, оскільки таким рішенням не закріплюються конкретні розміри та форма земельної ділянки, не визначаються її межі, тому ця земельна ділянка не може накладатися на земельну ділянку суміжних землекористувачів. Виготовлення технічної документації із землеустрою саме передбачає визначення меж земельної ділянки та їх узгодження із суміжними землекористувачами, тому до її складення та надання до затвердження порушення прав позивача із зазначеної ним підстави є неможливим.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що за заявленим адміністративним позовом у ОСОБА_1 відсутній об'єкт судового захисту.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги апелянта не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, спір за суттю вирішений вірно, підстави для скасування судового рішення відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 11 серпня 2015 року у справі № 383/607/15-а(2-а/383/24/15) залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко