Справа № 1011/10/2070
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2010-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"25" червня 2010 р. Справа № 2а-1011/10/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді - Мельникова Р.В.

за участю:

секретаря судового засідання - Вороніної І.О. ,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військового комісара Солом'янського районного в м.Києві військового комісаріату полковника ОСОБА_2 про визнання незаконними дій, зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до військового комісара Соломянського районного в м.Києві військового комісаріату полковника ОСОБА_2 (далі - відповідач), військового прокурора Київського гарнізону полковника юстиції ОСОБА_3, в якому просить суд :

- зобовязати військового комісара Солом'янського РВК м.Києва полковника ОСОБА_2 надати позивачу у посвідчених копіях всі наявні документи, що стосуються ОСОБА_1 і перебувають у віданні військового комісара Солом'янського РВК м.Києва (крім внутрівідомчих, які не підлягають наданню згідно статті 37 Закону України Про інформацію), а медичну карту амбулаторного хворого - в оригіналі; визнавши при цьому відмову у наданні позивачу цих документів незаконною;

- визнати незаконним припинення з позивачем листування Солом'янським райвіськкомом м.Києва полковником ОСОБА_2 листом №968 від 06.11.2008 року;

- зобов'язати військового прокурора Київського гарнізону полковника юстиції ОСОБА_3 прийняти процесуальне рішення в порядку, передбаченому ст.97 КПК України за заявами позивача про вчинені злочини; визнавши при цьому відмову прийняти процесуальне рішення за належним приводом до того незаконною;

- стягнути з відповідачів заподіяну позивачу незаконними діями (бездіяльністю) моральну шкоду у розмірі 500 (п'ятсот) гривень: 250 гривень - за незаконну відмову у видачі інформації і пов'язані з цим моральні страждання, переживання і необхідність численних разів оскарження; 250 гривень - за викладені вище незаконні дії та бездіяльність заступника військового прокурора Київського гарнізону майора юстиції ОСОБА_4 та військового прокурора Київського гарнізону полковника юстиції ОСОБА_3 і пов'язані з цим моральні страждання, переживання і необхідність численних разів оскарження.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2010 було відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі в частині зобов'язання військового прокурора Київського гарнізону полковника юстиції ОСОБА_3 прийняти процесуальне рішення в порядку, передбаченому ст.97 КПК України за заявами позивача про вчинені злочини, визнавши при цьому відмову прийняти процесуальне рішення за належним приводом до того незаконною, а також стягнення заподіяної позивачу незаконними діями (бездіяльністю) моральної шкоди у розмірі 250 гривень - за незаконні дії та бездіяльність заступника військового прокурора Київського гарнізону майора юстиції ОСОБА_4 та військового прокурора Київського гарнізону полковника юстиції ОСОБА_3 і пов'язані з цим моральні страждання, переживання і необхідність численних разів оскарження.

07.06.2010 позивачем було подано до суду заяву про зміну позовних вимог, у якій ОСОБА_1 просить суд виключити з позовної заяви вимогу про зобовязання військового комісара Соломянського районного в м.Києві військового комісаріату полковника ОСОБА_2 видати позивачеві посвідчені копії усіх документів, які стосуються ОСОБА_1 і перебувають у віданні відповідача та не містять внутрішньо службової інформації, у звязку з добровільним виконанням відповідачем вказаних дій. В іншому позовні вимоги просить розглядати без змін, оскільки продовжує на них наполягати.

Позовні вимоги обґрунтовуються наступним.

ОСОБА_1 повідомив, що вже більше 1 року не може отримати з Соломянського районного в м.Києві військового комісаріату документи про стан свого здоровя (медичну інформацію) та інші відомості, які стосуються відношення позивача до військового обовязку. Багато разів звертався з інформаційними запитами до вказаної установи і кожен раз отримував листи з різною, часто суперечливою інформацією.

Позивач стверджує, що відповідачем не було вжито жодних заходів для поновлення порушеного конституційного права позивача на інформацію, не відкликано чи вилучено документи, що містять неправдиву інформацію та не повідомлено його про те, яка інформація з наданої є достовірною.

28.10.2008 позивачем було наручно принесено запит військовому комісару Соломянського районного в м.Києві військового комісаріату полковнику ОСОБА_2 з проханням черговий раз надати копії усіх документів, які стосуються ОСОБА_1 та перебувають у віданні відповідача.

На цей запит листом №968 від 06.11.2008 отримав відмову у наданні інформації з посиланням на ст.37 Закону України «Про інформацію», яка вказує на те, що не підлягають обовязковому наданню за інформаційними запитами документи, що містять у собі внутрішньовідомчу службову кореспонденцію.

Крім того, цим листом припинено листування з ОСОБА_1. Це, на його думку, є незаконним і порушило його право на одержання інформації про себе, що гарантоване ч.2 ст.32 Конституції України та ст.9 Закону України «Про інформацію».

Позивач наголошує, що, незважаючи на численні звернення та скарги, порушення його прав тривають; йому завдана моральна шкода через постійні переживання, викликані тим, що він довгий час не може отримати медичну інформацію про нього до 16-річного віку, що утруднює його лікування і звернення за медичною реабілітацією.

08.04.2010 від відповідача до суду надійшла заява (а.с.65), у якій військовий комісар Соломянського районного в м.Києві військового комісаріату полковник ОСОБА_2 повідомив, що не має заперечень щодо надання позивачу у посвідчених копіях усі наявні документи, що його стосуються та перебувають на зберіганні у військовому комісаріаті, крім медичної карти амбулаторного хворого, яка видана ОСОБА_1 18.10.2005, також відповідач не заперечує проти поновлення листування з позивачем.

Відповідачем також було подано до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

У судовому засіданні позивач підтримав змінені позовні вимоги у повному обсязі.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звертався до Соломянського районного в м.Києві військового комісаріату із заявами про надання інформації, на які йому було надано відповіді листами від 14.01.2008 №31 та від 11.07.2008 №645.

Позивач також звертався до військової прокуратури Київського гарнізону. Це звернення відповідно до листа від 18.09.2008 № 4262 було направлено для вирішення по суті до Київського міського військового комісаріату.

У листі Київського міського військового комісаріату від 14.10.2008 №4356 зазначено, що службове розслідування, яке було проведене за фактом отримання скарги позивача, підтверджує неправомірність дій посадових осіб Соломянського районного в м.Києві військового комісаріату. Також повідомлено, що посадові особи, винні у наданні позивачу інформації, що не відповідає дійсності, притягнуті до дисциплінарної відповідальності.

28.10.2008 ОСОБА_1 звернувся до військового комісара Соломянського районного в м.Києві військового комісаріату полковника ОСОБА_2 із заявою про належним чином посвідчених копій усіх документів, які стосуються позивача та перебувають у віданні відповідача.

У листі від 06.11.2008 №968 військовий комісар Соломянського районного в м.Києві військового комісаріату полковник ОСОБА_2, посилаючись на ст.37 Закону України «Про інформацію», повідомив, що не підлягають обовязковому наданню для ознайомлення за інформаційними запитами офіційні документи, які містять у собі внутрівідомчу службову кореспонденцію (доповідні записки, переписка між підрозділами та інше), якщо вони повязані з розробкою напряму діяльності установи, процесом прийняття рішень і передують їх прийняттю.

У вказаному листі також зазначено, що Соломянський районний в м.Києві військовий комісаріат припиняє з ОСОБА_1 переписку з питання, означеного у його зверненні.

Наведене підтверджується копіями листів від 14.01.2008 №31, від 11.07.2008 №645, від 18.09.2008 № 4262, від 14.10.2008 №4356, від 06.11.2008 №968, заяви від 28.10.2008 (а.с.17, 18, 20-24).

Частиною 1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996 року N393/96-ВР (зі змінами і доповненнями) передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно з ч.2 та 3 ст.8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті. Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

З огляду на зазначене, статтею 8 Закону України «Про звернення громадян» передбачено можливість припинення розгляду повторного звернення. Однак, ні цією статтею, ні іншими статями Закону України «Про звернення громадян» не передбачено припинення переписки з громадянином.

Таким чином, суд вважає незаконним припинення військовим комісаром Соломянського районного в м.Києві військового комісаріату полковником ОСОБА_2 переписки з ОСОБА_1 листом від 06.11.2008 №968.

Крім того, суд зазначає, що згідно з поданою до суду заявою (а.с.65) відповідач фактично визнав позовну вимогу щодо поновлення листування з позивачем.

Однією з позовних вимог є зобовязання військового комісара Солом'янського РВК м.Києва полковника ОСОБА_2 надати позивачу в оригіналі медичну карту амбулаторного хворого ОСОБА_1.

Дослідивши надану позивачем копію карти медичного огляду призовника ОСОБА_1 військово-лікарською комісією Київського міськвійськкомату (а.с.69), суд зазначає, що відомості до цієї карти вносились із медичної карти позивача. На карті стоїть штамп військово-лікарської комісії МВК з датою 05 квітня 2006 року.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що останнім відомим місцем знаходження медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 є Київський міськвійськкомат.

У наданих до суду письмових поясненнях (а.с.77) військовий комісар Соломянського районного в м.Києві військового комісаріату полковник ОСОБА_2 повідомив, що медична карта амбулаторного хворого в оригіналі в особовій справі ОСОБА_1 відсутня. Також зазначив, що позивач повідомив йому про те, що здав її під час проходження медичної комісії на міському збірному пункті полковнику ОСОБА_5, який є головою військово-лікарської комісії Київського міського військового комісаріату.

У судовому засіданні ОСОБА_1 визнав, що ним не надано доказів того, що медична карта амбулаторного хворого знаходиться саме у Соломянському районному в м.Києві військовому комісаріаті.

Тому позовна вимога про зобовязання військового комісара Солом'янського РВК м.Києва полковника ОСОБА_2 надати позивачу в оригіналі медичну карту амбулаторного хворого ОСОБА_1 є такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача заподіяну позивачу незаконними діями (бездіяльністю) моральну шкоду у розмірі 250 гривень - за незаконну відмову у видачі інформації і пов'язані з цим моральні страждання, переживання і необхідність численних разів оскарження, суд зазначає наступне.

За нормами діючого цивільного законодавства відшкодування збитків є одним із засобів захисту цивільних прав та інтересів особи, якій такі збитки спричинені. Отже, збитки відшкодовуються за наявності складу цивільного правопорушення, яким безпосередньо завдані збитки та причинного зв'язку між порушенням права та збитками. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і збитками полягає в тому, що має бути, по-перше, протиправна поведінка, по-друге, наслідком цієї протиправної поведінки має бути шкідливий результат.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України передбачено відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Особливістю відшкодування такої шкоди є те, що перелічені вище суб'єкти несуть відповідальність за шкоду, що завдана неправомірними діями зазначених органів та їх посадових і службових осіб. Неправомірними визнаються дії службової особи, що порушують порядок та умови і здійснення нею державно-владних функцій або виходять за межі наданих їй повноважень. Незаконними рішеннями в розумінні цієї норми цивільного законодавства є рішення, які прямо заборонені в законі, та ті, що вчинені без відповідних повноважень, з їх перевищенням чи зловживання ними.

Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Позивачем не доведено, що саме діями військового комісара Соломянського районного в м.Києві військового комісаріату полковника ОСОБА_2 йому було заподіяно моральну шкоду, та у чому саме виявились його моральні страждання та переживання.

З огляду на викладене суд вважає вимогу про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 11, 69-71, 86, ч.1 ст.158, 160-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військового комісара Солом'янського районного в м.Києві військового комісаріату полковника ОСОБА_2 про визнання незаконними дій, зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним припинення з ОСОБА_1 листування Солом'янським райвіськкомом м. Києва полковником ОСОБА_2 листом №968 від 06.11.2008 року.

Відмовити у задоволенні позовних вимог в іншій частині.

Постанова може бути оскаржена в Харківський апеляційний адміністративний суд через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови суду в десятиденний строк з дня складення постанови в повному обсязі та поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, або без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

У повному обсязі постанову складено 30.06.2010.

Суддя (підпис)< > ОСОБА_6

З оригіналом згідно. Постанова не набрала законної сили. Оригінал постанови знаходиться в матеріалах справи.< >

Суддя< > ОСОБА_6< >

Секретар< > ОСОБА_7< >