Справа № 2а-4630/12/1370
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 року м. Київ К/800/8878/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Ситникова О.Ф., Швеця В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року у справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до Інспекції по контролю за дотриманням законодавства про зайнятість населення Львівського обласного центру зайнятості про скасування рішення про накладення штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернувся з позовом до Інспекції по контролю за дотриманням законодавства про зайнятість населення Львівського обласного центру зайнятості, у якому з урахуванням уточних позовних вимог просило скасувати рішення Інспекції по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення Львівського обласного центру зайнятості про накладення штрафних санкцій від 24.04.2012 р. № 6.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2013 року позов задоволено. Скасовано рішення Інспекції по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення Львівського обласного центру зайнятості про накладення штрафних санкцій від 24.04.2012 р. № 6.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано у задоволені позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить його скасувати, залишивши в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідач у письмових запереченнях на вказану касаційну скаргу, які надійшли до Вищого адміністративного суду України просить її залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами встановлено, що Інспекцією по контролю за дотриманням законодавства про зайнятість населення Львівського обласного центру зайнятості було проведено перевірку Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» з питань дотримання вимог законодавства України про зайнятість населення, про що складено Акт № 25 перевірки дотримання законодавства України про зайнятість населення від 18.04.2012 року. Перевіркою встановлено неподання звіту за формою №4-ПН «Звіт про фактичне вивільнення працівників» стосовно працівника ОСОБА_5, чим порушеноп. 5 ст. 20 Закону України «Про зайнятість населення» (наказ про звільнення від 29.12.2011р. №759к, а фактичне вивільнення 07.01.2012 року).

18.04.2012 року Інспекцією по контролю за дотриманням законодавства про зайнятість населення Львівського обласного центру зайнятості було винесено Припис № 19, яким зобов'язано ЛМКП «Львівтеплоенерго» після отримання вимоги у місячний термін сплатити штраф, та у строк до 18.05.2012 року інформувати Інспекцію про виконання вимог Припису.

24.04.2012 року Інспекцією по контролю за дотриманням законодавства про зайнятість населення Львівського обласного центру зайнятості прийнято Рішення № 6 про накладення штрафних санкцій за порушення вимог п. 5 ст. 20 Закону України «Про зайнятість населення» накладено штраф на ЛМКП «Львівтеплоенерго» на суму 36919,73 грн.

25.04.2012 року Львівським обласним центром зайнятості виставлено ЛМКП «Львівтеплоенерго» Вимогу № 12-1409/0-12, запропоновано у місячний термін після отримання вимоги перерахувати у Львівський міський центр зайнятості штраф в сумі 36919,73 грн.

Відмовляючи у задоволені позову суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується колегія суддів Вищого адміністративного суду України про законність прийнятого рішення, так як після фактичного вивільнення працівника позивача із займаного нею робочого місця, передбаченого повідомлення до центру зайнятості в десятиденний строк не надходило.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» від 1 березня 1991 року № 803-XII (тут і надалі у відповідній редакції, далі - Закон 803) зайнятість - це діяльність громадян, пов'язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що, як правило, приносить їм доход у грошовій або іншій формі.

Згідно із пунктом «б» частини третьої статті 1 цього ж Закону в Україні до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю.

Відповідно до частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості інформацію про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

На реалізацію норми частини третьої статті 49-2 КЗпП України частиною п'ятою статті 20 Закону 803, регламентовано подання роботодавцями інформації державній службі зайнятості про заплановане та фактичне вивільнення працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП та передбачено відповідальність роботодавців за неподання або несвоєчасне подання цієї інформації.

Відповідно до частини п'ятої статті 20 Закону 803 при вивільненні працівників підприємства, установи, організації, незалежно від форми власності, повідомляють про це не пізніш як за два місяці в письмовій формі державну службу зайнятості, вказуючи підстави і строки вивільнення, найменування професій, спеціальностей, кваліфікації, розмір оплати праці, а в десятиденний строк після вивільнення - направляють списки фактично вивільнених працівників, зазначаючи в них інвалідів.

У разі неподання або порушення строків подання цих даних з роботодавців стягується штраф у розмірі річної заробітної плати за кожного вивільненого працівника. Ці кошти зараховуються до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття і використовуються для фінансування заходів з працевлаштування та соціального захисту вивільнюваних працівників.

Зазначена норма Закону 803 є обов'язковою в усіх випадках, коли звільнення працівників відбувається на підставах, передбачених пунктом 1 статті 40 КЗпП. Винятків із цього правила законодавством не передбачено.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.12.2005р. № 420 затверджено форми звітності №4-ПН (факт) «Звіт про фактичне вивільнення працівників» та інструкції щодо їх заповнення.

Відповідно до пункту 3 наказу Мінпраці від 19.12.2005р. № 420 дані форми та інструкції вступили в дію з 04 січня 2006 року

Форму звітності №4-ПН (факт) «Звіт про фактичне вивільнення працівників» підприємства, установи, організації, їх структурні підрозділи та філії, незалежно від форм власності, подають до центрів зайнятості за місцем своєї реєстрації як платників страхових внесків з метою інформування про фактичне вивільнення працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, у т. ч. ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням (п. 1 ст. 40 КЗпП). Дана форма звітності подається у десятиденний термін після фактичного вивільнення працівників.

Під «вивільненням» працівника слід розуміти припинення трудового договору з ініціативи роботодавця на підставах, визначених пунктом 1 статті 40 КЗпП, а відповідно до пункту 2.26. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року, днем звільнення працівника вважається останній день роботи.

Аналіз наведених вище норм свідчить, що роботодавцю при вивільненні працівників за пунктом 1 статті 40 КЗпП слід пам'ятати, що чинним законодавством передбачено відповідальність за неподання чи несвоєчасне подання до державної служби зайнятості форм звітності N 4-ПН (факт) «Звіт про фактичне вивільнення працівників», а саме: накладення штрафу в розмірі річної заробітної плати за кожного вивільненого працівника.

Відтак, подання позивачем Звіту за формою №4-НП (факт) слід вважати правильним після фактичного вивільнення працівника, а не після видання наказу про звільнення, у зв'язку з чим колегія суддів вважає висновок суду апеляційної інстанції вірним та обґрунтованим, з дотриманням положень статті 159 КАС України.

Аналогічного висновку дійшов Вищий адміністративний суд України у справі № 2а-5916/12/1370 (ухвала від 27 травня 2014 року № К/800/33971/13), де предметом судового оскарження був припис відповідача №19 від 18 квітня 2012 року.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення - залишити без змін.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків суду і обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційні скарги без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року у справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до Інспекції по контролю за дотриманням законодавства про зайнятість населення Львівського обласного центру зайнятості про скасування рішення про накладення штрафних санкцій залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Швець