Справа № 750/8007/15-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/8007/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Литвиненко І.В. Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

15 жовтня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого суддіГубської О.А.
суддів Парінова А.Б., Грибан І.О.
за участю: секретаря судового засіданняНечай Ю.О.
розглянувши у порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 3 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до управління Пенсійного Фонду України у м. Чернігові про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до управління пенсійного фонду України в м. Чернігові, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п. 3 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та зобов'язати пенсійний орган, починаючи з 05.05.2015 року нарахувати позивачу пенсію у відповідності до вимог чинного законодавства та провести її виплату.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 3 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, та ухвалити постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, прийняте в порядку скороченого провадження, то колегія суддів приходить до висновку про розгляд справу у порядку письмово провадження у відповідності до пунктом 3 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, постанова суду - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є матір'ю ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є дитиною-інвалідом і якій призначена державна соціальна допомога на дитину-інваліда до 18 років, про що свідчить копія посвідчення серії НОМЕР_1, виданого 17.12.2013 на термін з 20.11.2013 по 19.11.2015.

Позивач, посилаючись на те, що в силу положень п. 3 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вона має право на пенсію за віком на пільгових умовах, як мати інваліда з дитинства, звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення їй такої пенсії.

Проте, відповідач листом від 30 липня 2015 року № 18355/05 повідомив ОСОБА_5 про відсутність підстав для призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, оскільки її донька ОСОБА_7 вперше визнана інвалідом з дитинства після 6 років, в свою чергу, висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, відсутній.

Вважаючи відмову пенсійного фонду у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку незаконною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі за текстом - Закон 1058-ІV), який набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Статтею 1 цього Закону передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого зазначеним Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

Згідно з пунктом 25 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року № 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846; у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), у разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається висновок лікарсько-консультативної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Аналізуючи зазначені норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-ІV, у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду України викладена у постановах від 27 травня 2014 року № 21-133а14 та від 02 грудня 2014 року № 21-534а14.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що донька позивача ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 є дитиною-інвалідом, якій призначена державна соціальна допомога на дитину-інваліда до 18 років, про що свідчить копія посвідчення серії НОМЕР_1, виданого 17.12.2013 на термін з 20.11.2013 по 19.11.2015.

Отже, ОСОБА_7 вперше визнана дитиною-інвалідом після досягнення дитиною шестирічного віку.

При цьому, відповідно до копії висновку ЦЛКК № 492/0315 медичних показань для визнання ОСОБА_7 дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку згідно медичної документації, яка на час огляду є в дитячій поліклініці, немає.

Таким чином, оскільки позивачем не надано суду доказів, що ця дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, а також не надано висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Посилання апелянта на копію обмінної карти відомостей пологового будинку лікарні про новонародженого № 4246 від 14.12.2006, відповідно до якої дитина має вади розвитку серця згідно розділу XII Хвороби системи кровообігу відповідно до Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 16 років N 454/471/516 від 08.11.2001, колегія суддів оцінює критично, оскільки названа картка не є належним доказом того, що ОСОБА_7 визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку і не є висновком лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята судом відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 3 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до управління Пенсійного Фонду України у м. Чернігові про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 3 вересня 2015 року - без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо його було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі (ч. 5 статті 254 КАС України).

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає (ч. 10 ст. 183-2 КАС України).

Головуючий суддя

Судді

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Парінов А.Б.

Грибан І.О.