Справа № 2а-1016/12
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/68234/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Цуркана М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Відкрите акціонерне товариство «Прикарпатжитлобуд», про перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2012 року ОСОБА_2 (надалі також - позивач) звернувся до суду із позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську (надалі - Управління, відповідач), третя особа - ВАТ «Прикарпатжитлобуд» (надалі - третя особа), в якому просив:

- визнати незаконною відмову Управління в призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов'язати Управління призначити та виплачувати ОСОБА_2 пенсію за віком на пільгових умовах з 11 червня 2012 року.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 24 травня 1977 року по 17 жовтня 1978 року працював на Івано-Франківському арматурному заводі газорізальником; з 13 листопада 1978 року по 20 березня 1980 року працював в автомобільній колоні №2222 електрогазозварником; з 8 грудня 1981 року по 9 березня 1994 року працював електрогазозварником в ЗАТ "Прикарпатжитлобуд" (раніше Івано-Франківський завод КПД, Івано-Франківський домобудівельний комбінат); з 4 червня 1998 року по 14 липня 1999 року працював електрозварником на ДП «Івано-Франківськтеплокомуненерго». Його пільговий стаж за Списком №2 на посаді електрозварника становить 16 років 1 місяць 11 днів, в тому числі 12 років 3 місяці в ЗАТ "Прикарпатжитлобуд", а тому він має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 15 жовтня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2014 року, позовні вимоги задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Управління щодо відмови ОСОБА_2 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов'язано Управління призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року №10 з дня звернення за призначенням пенсії.

Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 32,19 грн.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, до суду із касаційною скаргою звернулось Управління, в якій просило судові рішення попередніх інстанцій скасувати, справу направити на новий розгляд.

Розгляд касаційної скарги здійснено у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 2 частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) у зв'язку з неприбуттям сторін у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач звернувся до Управління із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, оскільки на момент звернення досяг 55-ти річного віку та в нього наявний загальний стаж роботи більше 16 років, із них не менше 12 років та 6 місяців стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2, що підтверджено записами у трудовій книжці.

Однак, Управління надало позивачу відповідь, де зазначило, що для підтвердження спеціального трудового стажу позивач зобов'язаний подати уточнюючі довідки з підприємств та організацій де він працював, однак довідки з ЗАТ "Прикарпатжитлобуд" (раніше Івано-Франківський завод КПД, Івано-Франківський домобудівельний комбінат) позивач не подав. У відповіді також вказано, що після представлення всіх документів, в тому числі уточнюючих довідок, які підтверджують стаж роботи в шкідливих умовах, буде вирішуватись питання про призначення пенсії позивачу на пільгових умовах.

Не погоджуючись із даними діями відповідача, ОСОБА_2 звернувся до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, прийшов до висновку, що дії відповідача є неправомірними, оскільки підставою для відмови в призначенні пільгової пенсії не може бути відсутність у особи уточнюючої довідки про підтвердження її стажу роботи в шкідливих умовах, так як за приписами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Колегія суддів із даним висновком не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до пункту "б" частини першої статті 13 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (надалі - Закон № 1788-XII) право на призначення пільгової пенсії за віком мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці,- за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно записів трудової книжки позивач працював на роботах, передбачених списком №2. Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року №442 (далі - Порядок), атестація робочих місць за умовами праці проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Зазначена постанова набула чинності з 21 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 4.2. Порядку результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінилися докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналізуючи наведені законодавчі норми Закону № 1788-XII та Порядку колегія приходить до висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту „б" частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Виходячи з наведеного, відсутність підтвердження вищезгаданих обставин, а саме, атестації робочого місця, не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 17 березня 2014 року по справі №21-585а14. Отже, суди попередніх інстанцій не встановили наявності документального підтвердження зайнятості позивача за відповідною професією за результатами атестації умов праці, оскільки не досліджувались уточнюючі довідки. А тому висновок, що у позивача виникло право на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту „б" частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ - є хибним.

Окрім того, визнаючи неправомірними дії Управління щодо відмови ОСОБА_2 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, суд першої інстанції не встановив коли саме позивач звернувся до відповідача та чи відмовило Управління йому у призначенні даної пенсії. За перевіркою матеріалів справи вбачається, що Управління надало позивачу лише інформаційну довідку.

Також необхідно зазначити, що відповідно до частини першої статті 94 КАС України (в редакції, що діяла на момент прийняття рішення судом першої інстанції), якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Однак, суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, стягнув судовий збір саме з Управління, а не з Державного бюджету.

Відповідно до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З наведених вище підстав судові рішення першої та апеляційної інстанції не можуть вважатись законними та обґрунтованими, що є підставою для їх скасування відповідно до вимог частини другої статті 227 КАС України.

За правилами цієї статті підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 227, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську задовольнити.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2014 року - скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Кравцов О.В.

Судді Єрьомін А.В.

Цуркан М.І.