Справа № 2а-5865/11/1370
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2011-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2011 р. № 2а-5865/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

з участю секретаря судового засідання Новосада В.М.

представників:

від позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2;

від відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі ТзОВ) «Промтех-Пак» до Державної податкової інспекції (надалі ДПІ) у Жидачівському районі Львівської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в :

ТзОВ «Промтех-Пак»звернулося до суду з позовом до ДПІ у Жидачівському районі Львівської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.05.2011 року за №/4596 та за №/6232.

Позовні вимоги мотивовані тим, що реальність господарських операцій з контрагентами НВП «Южсинтезпроект» та ТзОВ «Емтако»підтверджуються наявними в матеріалах справи первинними бухгалтерськими документами, а тому орган державної податкової служби без достатніх на те правових підстав визначив суму податкових зобовязань з податку на додану вартість та з податку на прибуток. Також позивач звертає увагу суду не те, що висновки перевіряючи є непослідовними, а саме: зазначивши в акті перевірки про не встановлення завищення заниження, завищення задекларованих ТзОВ «Промтех-Пак»показників у рядку 01.1 «Доходи від продажу товарів (робіт, послуг) також вказують про не доведення факту реалізації контрагентам НВП «Южсинтезпроект»та ТзОВ «Емтако».

Представники позивача дали аналогічні пояснення, просять позов задоволити.

В запереченні на позовну заяву відповідач посилається на те, що згідно представлених до перевірки документів не підтверджується реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами НВП «Южсинтезпроект»та ТзОВ «Емтако», а тому правильно встановлено порушення підп.5.2.1 п.5.2, підп.5.3.9 п.5.3, п.5.9 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», чинного на момент вчинення господарських операцій, та підп.7.4.1, підп.7.4.4 п.7.4, підп.7.7.1 п.7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», чинного на момент вчинення господарських операцій, визначено суму податкових зобовязань з податку на додану вартість та з податку на прибуток.

Представник відповідача дав аналогічні пояснення, просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

За результатами планової виїзної перевірки ТзОВ «Промтех-Пак»з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 17.04.2009 року по 31.12.2010 року, валютного та іншого законодавства за період з 17.04.2009 року по 31.12.2010 року ДПІ у Жидачівському районі Львівської області складено акт від 21.04.2011 року за №427/23-1/36142377 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 06.05.2011 року:

за №/6232, яким визначено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 234673 грн. 75 коп., в тому числі основний платіж 187739 грн. 00 коп. та штрафна (фінансова) санкція 46934грн. 75 коп.;

за №/4596, яким визначено суму грошового зобовязання з податку на прибуток в розмірі 134938 грн. 75 коп., в тому числі основний платіж 107951 грн. 00 коп. та штрафна (фінансова) санкція 26987 грн. 75 коп.

Як вбачається за змісту акта перевірки позивачем в порушення вимог підп.5.2.1 п.5.2, підп.5.3.9 п.5.3, п.5.9 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 28 грудня 1994 року №334/94-ВР, з наступними змінами та доповненнями (чинного на момент вчинення зазначених в акті перевірки господарських операцій), занижено до сплати податок на прибуток в сумі 107951 грн. 00 коп.

Крім того, в акті перевірки зазначено, що в порушення підп.7.4.1, підп.7.4.4 п.7.4 підп.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 3 квітня 1997 року №168/97-ВР, з наступними змінами та доповненнями (чинного на момент вчинення зазначених в акті перевірки господарських операцій), занижено до сплати податок на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету в сумі 187793 грн. 00 коп.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Щодо визначення податкових зобовязань з податків на прибуток та на додану вартість, які повязуються з правочинами між позивачем НВП «Южсинтезпроект»і ТзОВ «Емтако».

Висновки органу державної податкової служби ґрунтувались на таких мотивах:

- списання товару (мішки паперові та гофропродукція) у ІV кварталі 2009 року, першому та другому кварталі 2010 року зі складу без фактичної їх реалізації покупцям НВП «Южсинтезпроект» та ТзОВ «Емтако»в сумі 961733 грн. 34 коп., як наслідок встановлення використання запасів не у господарській діяльності позивача. Таким чином, орган державної податкової служби робить висновок про порушення пункту 5.9 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а саме: заниження приросту балансової вартості запасів ІV кварталі 2009 року, першому та другому кварталі 2010 року на вказану суму вартості запасів використаних не у господарській діяльності платника податків (позивача);

- порушення підп.7.4.1, підп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»повязуються з нікчемністю правочину між позивачем та НВП «Южсинтезпроект»і ТзОВ «Емтако», як наслідок ТзОВ «Промтех-Пак»у жовтні-грудні 2009 року та лютому квітні 2010 року було віднесено до складу податкового кредиту по податку на додану вартість суми податку на додану вартість з вартості товару не використаного у господарській діяльності підприємства, а саме: мішки паперові та гофропродукція не була реалізована, факт реалізації згідно наданих до перевірки документів не доведений, проте був списаний зі складу підприємства.

У відповідності до вимог абзацу 1 п.5.9 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості товарів (крім тих, що підлягають амортизації, та цінних паперів), сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів (далі - запасів) на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових витрат згідно з цим Законом (за винятком тих, що отримані безкоштовно).

Абзацом 3 зазначеного підпункту передбачено, що вартість запасів оплачених, але не відвантажених (не знятих з обліку) платником податку - продавцем, до убутку запасів не включається.

Як передбачено абзацом 4 цього ж підпункту, у разі коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду перевищує їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових доходів платника податку у такому звітному періоді.

У разі коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду є меншою за їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, продовжується в абзаці 5 згаданого підпункту, різниця включається до складу валових витрат платника податку у такому звітному періоді.

У відповідності до вимог підп.3.1.1 п.3.1 ст.3 Закону України «Про податок на додану вартість», об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України, у тому числі операції з:

передачі права власності на об'єкт застави позичальнику (кредитору) для погашення заборгованості заставодавця;

передачі об'єкта фінансового лізингу в розпорядження лізингоотримувача;

поставки послуг з міжнародних перевезень пасажирів, багажу та вантажів автомобільним транспортом, а також міжнародних відправлень будь-яким видом транспорту на відрізку від пункту їх відправлення (прийняття для перевезення) на митній території України до пункту їх митного оформлення, а також від пункту їх митного оформлення до пункту призначення (доставки) на митній території України;

поставки послуг з міжнародних перевезень пасажирів, багажу та вантажів (крім міжнародних відправлень) будь-яким видом транспорту (крім автомобільного) на відрізку від пункту їх відправлення (прийняття для перевезення) на митній території України до пункту проведення прикордонного контролю з їх випуску за межі державного кордону України, а також від пункту прикордонного контролю з їх впуску у межі державного кордону України до пункту їх призначення (доставки) на митній території України;

в інших випадках, визначених цим Законом.

Пунктами 4.1 та 4.3 ст.4 згаданого Закону передбачено відповідно:

база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг).;

для товарів, які імпортуються на митну територію України платниками податку, базою оподаткування є договірна (контрактна) вартість таких товарів, але не менша митної вартості, зазначеної у ввізній митній декларації з урахуванням витрат на транспортування, навантаження, розвантаження, перевантаження та страхування до пункту перетину митного кордону України, сплати брокерських, агентських, комісійних та інших видів винагород, пов'язаних з імпортом таких товарів, плати за використання об'єктів інтелектуальної власності, що належать до таких товарів, акцизних зборів, ввізного мита, а також інших податків, зборів (обов'язкових платежів), за винятком податку на додану вартість, що включаються у ціну товарів (робіт, послуг) згідно з законами України з питань оподаткування. Визначена вартість перераховується в українські гривні за валютним (обмінним) курсом Національного банку України, що діяв на кінець операційного дня, що передує дню, в якому товар (товарна партія) вперше підпадає під режим митного контролю відповідно до митного законодавства.

Згідно вимог підп.7.4.1 п.7.4 ст.7 цього ж Закону, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Між позивачем (постачальник) та НВП «Южсинтезпроект»(покупець) 01.10.2009 року укладено договір поставки №0110/1/2009, згідно якого постачальник зобовязується виготовити і поставити продукцію, а покупець прийняти її і оплатити в строк, зазначений у доданій до цього договору специфікації, яка є невідємною частиною договору.

Також, між позивачем (постачальник) та ТзОВ «Емтако»01.10.2009 року укладено договір поставки №0110/3/2009 року, згідно якого постачальник поставити продукцію, а покупець прийняти її і оплатити в строк, зазначений у доданій до цього договору специфікації, яка є невідємною частиною договору

В матеріалах справи наявні довіреності матеріально-відповідальних осіб, видаткові накладні, податкові накладні, виписки з банку про рух коштів по рахунках позивача, акт звірки взаємних розрахунків станом на 01.05.2010 року, які в своїй сукупності вказують на те, що господарські операції між позивачем та НВП «Южсинтезпроект»і ТзОВ «Емтако»фактично відбувались.

При цьому, судом не беруться до уваги посилання відповідача на ознаки контрагентів НВП «Южсинтезпроект»і ТзОВ «Емтако», як на підприємства, що мають ризик здійснення нереальних (удаваних) операцій з наданням послуг із безпідставного формування податкового кредиту третім особам, оскільки обставини, на які посилається орган державної податкової служби (не подання декларацій, з яких би вбачалась наявність матеріально-технічної бази у контрагентів; відсутність за місцем реєстрації) мали місце після вчинення правочину.

В матеріалах справи наявні також, подані позивачем свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб; свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість контрагентів НВП «Южсинтезпроект»і ТзОВ «Емтако», які вказують на те, що позивачем була зібрана вся офіційно оприлюднена інформація про згаданих контрагентів з метою зменшення ризиків правильності оподаткування зазначених господарських операцій.

В даному випадку, також належить зазначити, про те, що недобросовісність контрагента не може перекладатись на позивача.

На це також звертає увагу Європейський Суд з прав людини у рішенні від 22 січня 2009 року у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява № 3991/03).

У згаданому рішенні Європейського суду з прав людини зазначено, що якщо національні органи влади за відсутності будь-яких даних на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, повязаному зі сплатою податку на додану вартість, який нараховується з операцій у ланцюгу поставок, або яких-небудь даних на поінформованість про таке порушення, все ж таки піддають покаранню покупця оподаткованої податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої обовязки, за діяння постачальника, який знаходився поза контролем покупця і по відношенню до якого у нього не було засобів відстеження забезпечення виконання його обовязку щодо сплати податку на додану вартість, то органи влади виходять за межі дозволеного і порушують справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Не можна залишити поза увагою і посилання органу державної податкової служби на нікчемність згаданих правочинів, які обґрунтовуються зловживанням правом, а саме: застосування угод та вчинення дій, які не мають іншої економічної мети крім мінімалізації сплати податків.

При цьому, суд виходив з наступних міркувань.

Перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України, згідно якої правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження обєктами права власності українського народу землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу обєктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших обєктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

З врахуванням того, що орган державної податкової служби при встановленні факту нікчемності правочину в акті перевірки покликався саме на ст.228 ЦК України, наведені обставини враховуються судом при прийнятті судового рішення.

З приводу мінімізації податків та отримання податкової вигоди позивачем, суд зазначає наступне.

Орган державної податкової служби прийшов до висновку про те, що правочин між позивачем та відповідно НВП «Южсинтезпроект»і ТзОВ «Емтако»є нікчемним, а тому в силу ст.216 ЦК України такий не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Як наслідок, при визначенні податкових зобовязань з податку на прибутку та податку на додану вартість орган державної податкової служби повинен був врахувати факт завищення валових доходів та податкових зобовязань з податку на додану вартість, сформованих позивачем за господарським зобовязанням поставки з НВП «Южсинтезпроект»і ТзОВ «Емтако»мішки паперові та гофропродукція, оскільки кошти отримані від останніх ТзОВ «Промтех-Пак»були включені до валового доходу, а податок на додану вартість, який був в ціні товару включений до податкових зобовязань постачальника (позивача).

Обставини формування позивачем валових доходів та податкових зобовязань за правочином поставки підтверджуються наявними в матеріалах справи податковими деклараціями, рахунками бухгалтерського обліку, податковими накладними та виписками з банку по рахунках ТзОВ «Промтех-Пак».

Оскільки ТзОВ «Промтех-Пак»включила до валових доходів кошти отримані від НВП «Южсинтезпроект»і ТзОВ «Емтако»за договорами поставки та сформувала податкові зобовязання з податку на додану вартість за даною господарською операцією, в його (позивача) діях відсутні обставини мінімізації податків та отримання податкової вигоди, а навпаки наявне збільшення обєкту оподаткування з податку на прибуток та податкових зобовязань з податку на додану вартість.

Зазначені обставини, з врахуванням положень ст.3 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»та ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»суттєво впливають на суми визначених податкових зобовязань у спірних податкових повідомленнях рішеннях, за умови обґрунтованого та безстороннього підходу податкових інспекторів під час проведення перевірки.

Більше того, акт перевірки містить суперечливі висновки, в одному випадку вказує на правильність формування доходів від продажу товарів (робіт, послуг) та на правильність формування податкових зобовязань, в тому числі і по операціях з НВП «Южсинтезпроект»і ТзОВ «Емтако»(а.с.15 та а.с.34), а в іншому такі ставляться під сумнів.

З врахуванням того, що в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження інвентаризації на складах позивача та обставин використання мішків паперових та гофропродукції не у господарській діяльності, в силу положень ч.2 ст.71 КАС України, суд вважає, що висновки акта перевірки ґрунтуються на припущеннях.

За таких обставин, суд вважає, що орган державної податкової служби без достатніх на те правових підстав прийшов до висновку про порушення позивачем норм податкового законодавства, які ґрунтувались на оцінці господарських операцій позивача та його контрагентів НВП «Южсинтезпроект»і ТзОВ «Емтако».

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про обгрунтованість та підставність позовних вимог, а тому позов належить задовольнити.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі належить присудити на користь позивача пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жидачівському районі Львівської області від 06.05.2011 року за №/4596 та за №/6232.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтех-Пак», що знаходиться за адресою Львівська область, м.Жидачів, вул.Промислова,2 (), 06 грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

4. Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

5. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 03 листопада 2011 року.

Суддя В.Я.Мартинюк