Справа № 2-а-913/10
Суддя: Слурденко О. І.
Дата ухвалення: 2010-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-913/2010р.
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2010 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого - судді Слурденко О.І., при секретарі Шиловій І.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чугуєві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги та допомоги на оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати відповідача виконати перерахунок та виплату належних йому щорічної допомоги на оздоровлення за 2009, 2010 роки та щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2008-2010 роки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та має статус інваліда П групи з листопада 2009 року. До листопада 2009 року мав статус інваліда ПІ групи. Відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат за 2009 рік та п'яти мінімальних заробітних плат за 2010 рік. Також, відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на отримання щорічно до 5 травня разової грошової допомоги у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком за 2008, 2009 роки та 8 мінімальних пенсій за віком за 2010 рік. Разом з тим, на даний час він отримав зазначені соціальні виплати не в повному обсязі, а саме в розмірі: за 2007рік - 90 грн. та 300грн., за 2008 рік - 90 грн. та 350грн., за 2009 рік - 90 грн. та 380 грн., відповідно, в 2010 році отримав щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 120 грн. та щорічну допомогу до 5 травня в розмірі 480 грн.

В серпні 2010 року позивач звернувся з заявою до Управління праці та соціального захисту населення в м. Чугуєві про виплату допомоги на оздоровлення та щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в повному обсязі, однак отримав відмову.

Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач надав суду письмову заяву про підтримку позовних вимог в повному обсязі та проханням слухати справу без його участі. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, надавши письмову заяву про прохання слухати справу без його участі та письмові заперечення в яких пояснює, що дійсно Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області проводить позивачу нарахування щорічної допомоги на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, інваліду II групи та виплачує допомогу на оздоровлення та щорічну разову грошову допомогу відповідно до ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу», вважають що їх дії при виплаті вказаної допомоги є цілком законними, оскільки вони проводили нарахування та виплату допомоги в межах бюджетних асигнувань на ці цілі, передбачених Законом України «Про державний бюджет» на відповідний рік та постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562, якими було визначено розміри вказаних виплат та порядок їх проведення, тому просять в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в ході судового розгляду, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії А № 431245 виданим Харківської обласною державною адміністрацією, а також до листопада 2009 року інвалідом Ш групи, а з листопада 2009 року - інвалідом П групи, що підтверджується посвідченням серії Б № 568753 від 12.11.2009 року виданим УП та СЗН м. Чугуєва, довідкою МСЕК серії ХАР-08 № 021871 від 11.11.2009 року та свідоцтвом про хворобу № 433 від 18.07.2003 року. Перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення в м. Чугуєві з 2003 року у зв'язку з чим, користується правами та пільгами, передбаченими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат за 2009 рік та п'яти мінімальних заробітних плат за 2010 рік. Також, відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів

війни, гарантії їх соціального захисту» має право на отримання щорічно до 5 травня разової грошової допомоги у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком за період з 2008-2009 роки та 8 мінімальних пенсій за віком за 2010 рік.

Згідно ч. 5 ст. 12, ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» виплата разової грошової допомоги встановлена щорічно до 5 травня. Особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та тримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата.

Однак, на даний час позивач отримав зазначені соціальні виплати не в повному обсязі, а саме: щорічну допомогу на оздоровлення за 2007рік - 90 грн.; за 2008 рік - 90 грн.; за 2009 рік - 90 грн.; за 2010 рік - 120 гривень, щорічну до 5 травня разову грошову допомогу за 2007рік - 300грн., за 2008 рік- 350грн., за2009 рік- 380 грн., в 2010 році - 480 грн.

В серпні поточного року він звернувся з заявою до Управління праці та соціального захисту населення в м. Чугуєві про виплату допомоги на оздоровлення та щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в повному обсязі, однак отримав відмову.

Згідно з Законом України від 28.12.2007 р. № 107-УІ внесено зміни до ч. 5 ст. 13 щодо надання права Кабінету Міністрів України визначати в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України, розмір щорічної до 5 травня разової грошової допомоги інвалідам війни. Зміни, внесені Законом України від 28.12.2007 р. № 107-УІ, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008. Таким чином, суд вважає неправомірним застосування при обчисленні розміру разової допомоги, постанови Кабінету Міністрів України від 12.03.2008 року № 183, якою встановлювався розмір допомоги для інваліда 3 групи на 2008 рік в сумі 350 гривень. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 було визнано неконституційним п. 20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким було внесено зміни в Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Конституційний суд дійшов до висновку, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до частини 3 статті 150 Конституції України Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Разом з тим, Постанова КМУ від 12.03.2008р. №183 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2008 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» протягом 2008 року також була чинною. Виходячи із засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, суд вважає, що для врегулювання спірних правовідносин у 2008 року підлягає застосуванню ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не Постанова КМУ Постанова КМУ від 12.03.2008р. №183. Оскільки відповідно до ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, про що також вказано і в пункті 5 зазначеного рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року, то відповідно з 22 травня 2008 року діє редакція Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року, якою визначено розмір грошової допомоги інвалідам війни другої групи - в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, інвалідам третьої групи - в розмірі 7 мінімальних пенсій за віком.

Тобто, станом на теперішній час позивачу фактично виплачена щорічна грошова допомога в такому розмірі, який не відповідає Конституції України. Таким чином, вищезазначені обставини є безумовною підставою для здійснення йому відповідної доплати з метою приведення суми фактично отриманої ним щорічної разової грошової допомоги у відповідність до Конституції України і Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Фактично позивач отримав грошову допомогу до п'ятого травня у 2008 році в розмірі 350 грн., в 2009 році - 380 грн., а в 2010 році - 480грн. При цьому відповідач керувався Постановою КМУ від 12.03.2008 року № 183 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується у 2008 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у відповідності з положеннями пункту 20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», а також Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та постановою Кабінету Міністрів України від 18 березня 2009 року № 211 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році відповідно Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» . Здійснюючи таку виплату в 2010 році він керувався Постановою Кабінету Міністрів України від 07.04.10 № 299 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується у 2010 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань». Згідно з вказаною Постановою передбачається здійснити виплату щорічної грошової допомоги до 5 травня ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань, а саме:.. «Іншими ветеранам війни, в тому числі учасникам бойових дій, із числа осіб, які брали участь у воєнних конфліктах на території інших держав у період після Великої Вітчизняної війни, а також іншим особам, не зазначеним у пункті 1: інвалідам війни II групи - 480 гривень(які я отримав в травні 2010р.). Оскільки, ця Постанова прийнята всупереч ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни..» і до прийняття Закону України «Про Державний бюджет України на 2010рік» №2154-УІ від 27.04.2010р., то з моменту прийняття Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності положень ст.ст. 29, 71 Законів України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" та "Про Державний бюджет України на 2008 рік", ці норми Закону втратили чинність і на момент звернення позивача до міського Управління праці та соціального захисту населення з заявою про перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної разової допомоги (серпень 2010р.) була чинною ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та ч.5 ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", яки і підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

В силу ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в редакції Закону Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 23.12.2004р. № 2291-IV, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Згідно зі ст. 2 ч.І Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року № 966-14, прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлено на 2008 рік в 481 гр., на 2009 рік - 498 грн., на 2010рік-695грн.

При цьому, розмір мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» , на день виплати, складав 481 грн., у зв'язку з чим суд вважає, що відповідач повинен був сплатити позивачу у 2008, 2009 роках щорічну до 5 травня разову грошову допомогу у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, а у 2010 році у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено конкретний розмір щорічної допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалідам 2 групи (5 мінімальних заробітних плат), інвалідам 3 групи (4 мінімальних заробітних плат), а статтею 62 даного Закону встановлено, що роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. Тобто в даному випадку мова йде саме про роз'яснення порядку застосування закону, а не про визначення такого порядку. Під застосуванням розуміється механізм здійснення передбачених даною статтею сум виплат. Таким чином, на Кабінет Міністрів України статтею 62 покладена функція роз'яснення порядку застосування цього закону, а не встановлення нових сум щорічної допомоги на оздоровлення.

У Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров'я та активного довголіття; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни, оскільки відповідно до частини 1 статті Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Кабінет Міністрів України не уповноважений Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зменшувати встановлені останнім конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема допомоги на оздоровлення. Навпаки, у частині 1 статті 67 зазначеного Закону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Як учасник ліквідації наслідків на ЧАЕС позивач має право відповідно до ст. 48 Закону України J «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат до 2009 року та в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат за 2010 рік. Законом України «Про державний бюджет на 2007 рік» було зупинено дію ст. 48 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року були визначені такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) окремі положення Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік», зокрема ті, що стосуються ст. 48 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно підпункту 11 пункту 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року N 107-VI, ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було викладено у новій редакції, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Проте, згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року N 10-рп/2008 внесені до вказаної статті зміни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а тому з 22.05.2008 року дія статті 48 Закону була відновлена у попередній редакції.

Ст. 73 Закону України «Про Конституційний Суд України» встановлено, що рішення суду набирає чинності з моменту його проголошення, а визнані неконституційними закони втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Отже, з набранням чинності вказаними рішеннями відповідно - з 09.07.2007 року та з 22.05.2008 року у позивача з'явилось право на щорічну допомогу на оздоровлення у встановленому Законом розмірі.

Таким чином, суд вважає, що виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2009, 2010 роки, які здійснювались після визнання неконституційними відповідних положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", якими була змінена ст.48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", мають здійснюватись відповідно до ч.4 ст.48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у встановленому нею розмірі, зокрема у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат за 2009 рік та п'яти мінімальних заробітних плат за 2010 рік, чинних на момент виплати допомоги.

Нарахування щорічної одноразової допомоги на оздоровлення відноситься до компетенції управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Чугуївської міської ради.

Відповідно до вимог ст. З Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру. Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики. Враховуючи те, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та є інвалідом війни II групи, він наділений державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у відповідному розмірі та право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня.

Наділивши зазначеною соціальною гарантією осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та ветеранів війни, держава таким чином взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень цих осіб.

Тобто, між позивачем і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання держави забезпечити соціальний захист осіб, які постраждали і є інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до положень статті 21 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне зазначити, що реалізація особою права, яке пов'язане з отриманням бюджетних коштів і базується на нормах спеціальних нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органів державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Так, наприклад, у справі «Кечко проти України» Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Керуючись ч. 2 ст. 8, ст., ст. 19, 22, 75, 92, 152 Конституції України (254к/96-ВР); Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ від 22.10.1993 року, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХП від 28.02.1991 року, рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007р. №6-рп/2007р. та від 22.05.2008р. №10-рп/2008р., ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 2,9,10,11,17,18,60,158-163,167 Кодексу Адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги та допомоги на оздоровлення, - задовольнити. Визнати дії управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Чугуївської міської ради в частині недонарахування та недоплати ОСОБА_1 разової допомоги на оздоровлення та щорічної разової грошової допомоги до 5 травня - протиправними. Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Чугуївської міської ради провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату недоотриманої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня згідно ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» за 2008-2010 роки з законодавчо встановлених розмірів мінімальної пенсії за віком, а саме в розмірі семи мінімальних пенсій за віком за 2008, 2009 роки та восьми мінімальних пенсій за віком за 2010 рік, як інваліду війни 2 групи на день фактичного виконання виплати, та недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення за 2009, 2010 роки в порядку ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат за 2009 рік та у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат за 2010 рік.

Допустити негайне виконання постанови.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського адміністративного апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції у 10-денний строк з дня її проголошення апеляції.

Суддя: