Справа № 819/525/14а
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Львівський апеляційний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 р. Справа № 876/6604/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Дяковича В.П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 червня 2015 року у справі за позовом Державної фінансової інспекції в Тернопільській області до Зборівської центральної районної лікарні про зобов'язання виконати вимоги,

встановив:

Державна фінансова інспекція в Тернопільській області звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Зборівської центральної районної лікарні про зобов'язання виконати пункт 2 вимоги Тернопільської об'єднаної державної фінансової інспекції від 02 грудня 2013 року № 19-17-13-14/2153 «Про усунення порушень законодавства виявлених ревізією».

Позов мотивований тим, що Державною фінансовою інспекцією в Тернопільській області на підставі Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» направлена Зборівській центральній районній лікарні вимога № 19-17-13-14/2153 «Про усунення порушень законодавства виявлених ревізією», однак у встановлений термін відповідачем не виконано пункт 2 вимоги фінансової інспекції.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 червня 2015 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Позивач - Державна фінансова інспекція в Тернопільській області оскаржила постанову суду першої інстанції. Вважає, що вона винесена без належного з'ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі посилається на обставини, викладені в позовній заяві.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому суд відповідно до ч.1 ст. 197 КАС України ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Тернопільською об'єднаною державною фінансовою інспекцією відповідно до плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції в Тернопільській області на третій квартал 2013 року проведена ревізія фінансово-господарської діяльності Зборівської центральної районної лікарні за період з 01 червня 2007 року по 31 серпня 2013 року, про що складений акт ревізії від 13 листопада 2013 року № 17-22/270, яким встановлені порушення відповідачем ст.ст. 94, 102-1 Кодексу законів про працю України», ст.ст. 1, 19 Закону України «Про оплату праці».

У зв'язку з виявленими порушеннями відповідачу була пред'явлена вимога від 02.12.2013 року № 19-17-13-14/2153, однак пункт 2 вказаної вимоги Державної фінансової інспекції в Тернопільській області до Зборівської центральної районної лікарні не виконаний.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, виходив з того, що фінансова інспекція, виявивши збитки, завдані державі чи об'єкту контролю, про їх наявність може зазначити у вимозі, але такі збитки не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги, тому відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом про стягнення коштів, а не з позовом про зобов'язання виконати вимогу.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення) визначено, що Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об'єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (пункт 7 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція має право в установленому порядку, зокрема: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18); при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21).

Положенням установлено, що Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми узгоджуються з положеннями статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», якою визначені права органу державного фінансового контролю. Зокрема, пунктом 7 передбачено право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до пункту 13 цієї норми - при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Таким чином, орган державного фінансового контролю має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 2 вимоги Державної фінансової інспекції в Тернопільській області № 19-17-13-14/2153 від 02.12.2013 року було зобов'язано Зборівську центральну районну лікарню відшкодувати зайво виплачену заробітну плату в розмірі 183736,17 грн, в тому числі шляхом пред'явлення цивільних позовів до осіб, що допустили порушення, яку перерахувати до районного бюджету; провести перерахунок та відповідні взаємозвірки щодо сум внесків до Пенсійного Фонду та повернути (зарахувати в рахунок майбутніх платежів) зайво сплачені кошти.

Таким чином, у даній справі Державна фінансова інспекція в Тернопільській області пред'явила позов про зобов'язання відповідача виконати вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення.

Враховуючи те, що збитки стягуються у судовому порядку за відповідним позовом органу державного фінансового контролю, вони не можуть бути стягнуті за адміністративним позовом про зобов'язання вчинити певні дії, тому підстав для задоволення такого позову немає.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 15 квітня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-63а14), 13 травня 2014 року (справа № 21-89а14,) 20 травня 2014 року (справа № 21-93а14), які відповідно до ст. 244-2 КАС України є обов'язковими для застосування судами.

Суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Тернопільській області залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 червня 2015 року у справі № 819/525/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий Л.П. Іщук

Судді В.П. Дякович

Т.В. Онишкевич