Справа № 821/2778/15-а
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/2778/15-а
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Цюрупинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Цюрупинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (далі - позивач, Цюрупинська ОДПІ) звернулась до суду із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач, ФОП ОСОБА_1), в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 2185,60 грн. (пеня) по коду платежу 21080900 - штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 19.08.2013р. у справі №821/2923/13-а стягнуто з ФОП ОСОБА_1 заборгованість в сумі 2091,80 грн. по штрафним санкціям за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Вказану заборгованість позивач розцінює як податковий борг відповідача і зазначає, що цей податковий борг погашено лише у 2015 році. У зв'язку з несвоєчасною сплатою заборгованості відповідачу нараховано на підставі ст.129 Податкового кодексу України пеню в сумі 2185,60 грн. та виставлено податкову вимогу від 28.04.2012р. №284 на суму 2091,80 грн.

Станом на час звернення до суду із даним позовом відповідач не погасив заборгованість зі сплати пені в сумі 2185,60 грн., тому позивач просить стягнути її в примусовому порядку.

Відповідач надав письмові заперечення на позов, в яких вказує, що позивачем протиправно віднесено заборгованість зі сплати штрафних санкцій за порушення Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" до податкового боргу, оскільки на час застосування цієї санкції вона не являлась податковим зобов'язанням, а була адміністративно-господарською санкцією, за несвоєчасну сплату якої не передбачено нарахування пені. У зв'язку з цим просить відмовити у задоволенні позову.

Виконуючим обов'язки начальника Цюрупинської ОДПІ 17.09.2015р. подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

В судові засідання, призначені на 17.09.2015р та на 29.09.2015р. сторони не з'явились.

За клопотанням позивача від 29.09.2015р. розгляд справи відкладено на 10:00 год. 13.10.2015р. для надання можливості подати додаткові докази.

13 жовтня 2015 року в судове засідання не з'явився відповідач, будучі належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно із п.10 ч.1 ст.3 КАС України, письмове провадження - це розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Підстави для відкладення розгляду справи визначені частиною 1 статті 128 КАС України.

Відповідно до частини 4 статті 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Частиною шостою статті 128 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Обставини даного спору не потребують підтвердження їх показами свідка чи поясненнями експерта, а в суд прибули не всі особи, які беруть участь у справі, будучі належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду справи.

Враховуючи наведене та положення ст.128 КАС України, суд прийшов до висновку про можливість розгляду даної справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

Як установлено судом, рішенням Державної податкової інспекції в Цюрупинському районі Херсонської області від 15.10.2010р. №000062308 застосовано до приватного підприємця ОСОБА_1 штрафні санкції, зокрема, в сумі 2091,80 грн. за порушення п.п. 5, 6, 13 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", за що ст.ст.17, 22 вказаного Закону передбачена відповідальність у вигляді штрафу.

У грудні 2010 року приватний підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив захистити його порушене право, визначене ст. ст.30, 32, 41, 42, 55, 57 Конституції України, ст. 10 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", ст. 31 Закону України "Про інформацію" з боку відповідачів шляхом визнання дій по організації перевірки та по складанню акту перевірки протиправними та скасування рішення про застосування штрафних санкцій від 15.10.2010р. №.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 12.03.2011р. у справі № 2-а-6715/10/2170, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.02.2012р., відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування рішення про застосування штрафних санкцій від 15.10.2010р. № в частині накладення штрафу в сумі 2091,80 грн. за порушення п.п. 5, 6, 13 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Зі змісту вказаних судових рішень видно, що ними установлені обставини визначення ФОП ОСОБА_1 штрафу в сумі 2091,80 грн. як міри відповідальності за порушення вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а не як податкового зобов'язання.

28.04.2012р. на вказану суму заборгованості зі сплати штрафних санкцій Державною податковою інспекцією у Цюрупинському районі Херсонської області (далі ДПІ у Цюрупинському районі), виставлено ОСОБА_1 податкову вимогу форми "Ф" №284.

У зв'язку із не сплатою відповідачем штрафу правонаступником ДПІ у Цюрупинському районі - Цюрупинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Херсонській області подано до Херсонського окружного адміністративного суду позов про стягнення заборгованості.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 19.08.2013р. у справі №821/2923/13-а, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2014р., позов задоволено та стягнуто з ФОП ОСОБА_1 заборгованість в сумі 2091,80 грн.

Суму штрафу 2091,80 грн. сплачено відповідачем до бюджету 24.03.2015р.

Позивачем нараховано ФОП ОСОБА_1 пеню в сумі 2185,60 грн. за період з 28.04.2012р. по 23.03.2015р., стягнення якої є предметом спору у даній справі.

Вирішуючи даний спір, суд виходить із установлених ст.2 КАС України завдань адміністративного судочинства, якими є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У зв'язку з цим суд вважає за необхідне перевірити не лише зазначені позивачем підстави для стягнення з відповідача пені, але і підставність її нарахування, з огляду на те, що відповідачем заперечується її правомірність.

Як визначено у ст.129 Податкового кодексу України, пеня нараховується після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу.

Нарахування пені розпочинається:

а) при самостійному нарахуванні суми грошового зобов'язання платником податків - після спливу 90 днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного цим Кодексом;

б) при нарахуванні суми грошового зобов'язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом.

Тобто для нарахування пені щонайменше необхідна одночасна наявність сукупності таких елементів: наявності у особи грошового зобов'язання, грошове зобов'язання повинно бути узгодженим, строки погашення такого грошового зобов'язання повинні бути установлені Податковим кодексом України і вони закінчились, таке грошове зобов'язання повинно набути статусу податкового боргу.

В разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом обов'язковою умовою є також прийняття ним податкового повідомлення-рішення згідно норм Податкового кодексу України.

Поняття грошового зобов'язання надано пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (в редакції, яка була чинною з 01.01.2011р.) і це є сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

В подальшому Законом України від 07.07.2011р. №3609-VI, який набув чинності з 06.08.2011р., до пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України внесені зміни, відповідно до яких грошове зобов'язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності;

Тобто Податковим кодексом України штрафні санкції, застосовані до особи за порушення вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - віднесені до грошових зобов'язань платника податків.

У той же час, слід врахувати, що Податковий кодекс України набув чинності з 01.01.2011р., а штрафні санкції застосовані до відповідача 15.10.2010р. на підставі та у порядку, визначеними Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995р. №265/95-ВР (далі - Закон №265/95-ВР).

Саме цим законом були визначені строки сплати штрафних санкцій - 10 днів з дня прийняття органами державної податкової служби України рішення про застосування таких фінансових санкцій (ст.25 Закону №265/95-ВР).

За змістом цього Закону відсутність сплати суб'єктом підприємницької діяльності суми штрафних санкцій не передбачала виникнення у нього податкового зобов'язання у відповідній сумі. Також Законом №265/95-ВР не визначена процедура узгодження суми заборгованості зі сплати штрафних санкцій, застосованих за порушення вимог цього Закону.

Крім того, чинними на час прийняття рішення про застосування штрафних санкцій Законами України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" та "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" було передбачено, що обов'язок суб'єкта підприємницької діяльності по сплаті штрафу за порушення ним норм Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" не відноситься до категорії податкового зобов'язання або податкового боргу. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 червня 2006 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стиль-лайф" до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва про визнання недійсним податкових повідомлень-рішень.

На час прийняття рішення від 15.10.2010р. про застосування до відповідача штрафних санкцій за порушення вимог Закону №265/95-ВР вони за своєю юридичною природою були адміністративно-господарською санкцією, передбаченою ст.241 Господарського кодексу України.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 17.10.2011р. у справі № 21-241а11.

Зміни, внесені до ст.250 Господарського кодексу України згідно із Законом України від 02.12.2010 р. №2756-VI на час застосування до відповідача штрафних санкцій ще не набули чинності.

Частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Офіційне тлумачення цього положення надано Рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999р. №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

Так, Конституційним Судом України наголошено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти як таку, що починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події чи факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону чи іншого нормативно-правового акта поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності. Це є однією з найважливіших гарантій правової стабільності, впевненості суб'єктів права в тому, що їх правове становище не погіршиться з прийняттям нового закону чи іншого нормативно-правового акта.

Таким чином, на момент виникнення у відповідача обов'язку сплатити штрафну санкцію, а саме 26.10.2010р., вона не вважалась грошовим чи податковим зобов'язанням, як і податковим боргом у розумінні діючого на той час законодавства (Законів України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" та "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг").

Враховуючи наведене, суд не може погодитись із позицією Цюрупинської ОДПІ щодо наявності підстав для стягнення з відповідача пені, нарахованої за правилами Податкового кодексу України за несвоєчасну сплату штрафних санкцій, які застосовані до набрання чинності згаданим Кодексом як адміністративно-господарська санкція за порушення вимог Закону №265/95-ВР і не відносяться до податкових чи грошових зобов'язань.

Податковий кодекс України не містить приписів про поширення дії своїх положень на правовідносини, які виникли до набрання ним чинності.

На думку суду, з урахуванням загальновизнаних правил дії нормативно-правових актів у часі неможливо стверджувати, що з набранням чинності Податковим кодексом України заборгованість зі сплати штрафних санкцій за порушення вимог Закону №265/95-ВР перетворилась на податковий борг.

Також суд зауважує, що заборгованість відповідача зі сплати штрафних санкцій, застосованих рішенням від 15.10.2010р. № не має всіх обов'язкових елементів, передбачених ст.129 Податкового кодексу України, необхідних для нарахування пені, оскільки ця заборгованість на час її виникнення у 2010р. не була податковим зобов'язанням; вона не нарахована контролюючим органом шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення; строки погашення заборгованості на час її виникнення не установлювались податковим законодавством; заборгованість не є узгодженою, тому що діючим на час її утворення законодавством не передбачалось узгодження боргу зі сплати фінансових санкцій за порушення вимог Закону №265/95-ВР.

Сам по собі факт відображення в обліковій картці відповідача суми заборгованості зі сплати пені за несвоєчасну сплату штрафних санкцій як податкового боргу, не підтверджує правомірність нарахування позивачем пені на адміністративно-господарську санкцію та не перетворює її саме на податковий борг у розумінні Податкового кодексу України, оскільки цей нормативний акт набув чинності пізніше, ніж штрафні санкції були застосовані до відповідача.

Також слід звернути увагу на те, що у справі №821/2923/13-а стягнуто з ФОП ОСОБА_1 не податковий борг, а саме заборгованість зі сплати штрафних санкцій за Законом №265/95-ВР.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивачем не доведено належними і допустимими доказами наявності підстав для нарахування відповідачу пені та її стягнення в судовому порядку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС України, суд, -

постановив:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Пекний А.С.

кат. 8.2.3