Справа № 825/2419/15-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/2419/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Житняк Л.О. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

13 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В, Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» Приходька Володимира Олександровича на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2015 року у справі за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» Приходька Володимира Олександровича, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, до Національного банку України, Управління Національного банку України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» Приходька Володимира Олександровича (далі - Позивач, Уповноважена особа), третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Третя особа, Фонд) звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Національного банку України в Чернігівській області (далі - Відповідач-1, Управління НБУ) про:

- визнання протиправними дій Відповідача-2 щодо списання в безспірному порядку коштів в розмірі 18 767 962,46 грн. з накопичувального рахунку банку «Демарк» №1, відкритого в зазначеному Управління НБУ;

- зобов'язання НБУ повернути неправомірно списані в безспірному порядку кошти в розмірі 18 767 962,46 грн. на накопичувальний рахунок банку «Демарк» №1, відкритий в Управління НБУ.

Протокольною ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.08.2015 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача Національний банк України (далі - Відповідач-2, НБУ).

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 01.09.2015 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки списання коштів було здійснено після затвердження ліквідаційного балансу ПАТ «Банк «Демарк», який станом на 09.06.2015 року не перебував у статусі неплатоспроможного, оскільки 30.01.2015 року постановою Правління НБУ №66 було прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Демарк», на НБУ не поширювалися обмеження, встановлені ч. 3 ст. 73 Закону України «Про Національний банк України» щодо безспірного списання коштів, у зв'язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити повністю. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Наголошують на неповному дослідженні судом всіх фактичних обставин справи та перевірки їх доказами, що спричинило прийняття неправильного рішення. Окремо звертає увагу суду апеляційної інстанції, що Чернігівським окружним адміністративним судом допущено невірне тлумачення терміну «неплатоспроможний банк», внаслідок чого останній прийшов до помилкового висновку про зняття обмежень на безспірне списання Відповідачем-2 коштів. Крім того, Апелянт підкреслив, що кошти, які надійшли банку в якості погашення заборгованості за кредитами банку, майнові права за якими передано в заставу НБУ, перераховуються виключно Уповноваженою особою на рахунок НБУ і не містять приписів щодо можливості їх списання в безспірному порядку.

У судовому засіданні повноважні представники Позивача та Третьої особи доводи апеляційної скарги підтримали та просили суд вимоги останньої задовольнити повністю.

Представник Відповідачів проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її необґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати постанову суду і закрити провадження у справі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що 19.03.2014 року з метою збереження ліквідності ПАТ «Банк «Демарк» з урахуванням приписів Положення про надання Національним банком України кредитів банкам України для збереження їх ліквідності, затвердженого постановою Правління НБУ від 24.02.2014 року № 91 між НБУ, в особі начальника Управління НБУ та ПАТ «Банк «Демарк» було укладено кредитний договір № 1/362. В подальшому до вказаного кредитного договору вносились зміни додатковими договорами від 14.04.2014 року № 5/513; від 08.08.2014 року № 9/1238; від 14.08.2014 року № 11/1254; від 27.08.2014 року № 13/1366; від 24.09.2014 року № 17/1387; від 25.09.2014 року № 19/1391. Згідно кінцевої редакції кредитного договору № 1/362 НБУ надав ПАТ «Банк «Демарк» кредит для збереження ліквідності в розмірі 45 000 000,00 грн. на строк по 13.03.2015 року. За домовленістю сторін розмір процентної ставки розрахований на рівні потрійної діючої (станом на 14.04.2014 року) облікової ставки НБУ та протягом дії кредитного договору не підлягає коригуванню.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 19.03.2014 року № 1/362 між кредитором та позичальником було укладено договір застави майнових прав від 19.03.2014 року № 1/363. В подальшому до вказаного договору застави вносились зміни додатковими договорами від 14.04.2014 року № 6/514; від 08.08.2014 року № 10/1239; від 14.08.2014 року № 12/1255; від 27.08.2014 року № 14/1367; від 24.09.2014 року № 16/1388.

Згідно кінцевої редакції договору застави майнових прав № 1/363, зокрема, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Банк «Демарк» надає НБУ в заставу: майнові права за укладеними позичальником кредитними договорами (пул кредитів) приймаються в забезпечення за ринковою вартістю, визначеною за результатами оцінки, проведеної 28.02.2014 незалежним суб'єктом оціночної діяльності Експертною фірмою «Еталон» в сумі 172 312 982,46 грн. з урахуванням фактичних залишків заборгованості за кредитними договорами станом на 24.09.2015 року.

Крім того, 25.09.2014 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 19.03.2014 року № 1/362 між кредитором та позичальником було укладено договір застави майнових прав № 18/1390, за умовами якого Банк «Демарк» надав в заставу майнові права на кошти, що знаходяться на мультивалютному кореспондентському рахунку заставодавця № 6001, відкритому в ПАТ «Діві Банк» в сумі 864 417,25 доларів США (договір застави майнових прав від 25.09.2014 року № 18/1390).

16.07.2014 року між Банком «Демарк» та НБУ було укладено кредитний договір № 05/1154, за умовами якого кредитор надав позичальнику кредит в розмірі 2 600 000,00 грн. на строк з 16.07.2014 року до 13.10.2014 року з оплатою 14,25 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 16.07.2014 року № 05/1154 між кредитором та позичальником було укладено договір застави державних облігацій від 16.07.2014 року № 06/1155, за яким Банк «Демарк» надав НБУ у заставу 247 облігацій внутрішньої державної позики на суму 247 000,00 доларів США.

Однак, на підставі постанови Правління Національного банку України від 25.09.2014 року № 600 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «»Банк «Демарк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26.09.2014 року №102 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Банк «Демарк», згідно з яким з 29.09.2014 року по 29.12.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Демарк» Приходька Володимира Олександровича.

У подальшому рішенням виконавчої дирекції Фонду від 29.12.2014 року №170 продовжено строк здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Демарк» на один місяць по 29.01.2015 року включно.

Постановою Правління Національного банку України від 30.01.2015 року №66 відкликано банківську ліцензію та вирішено ліквідувати ПАТ «Банк «Демарк».

Того ж дня - 30.01.2015 року рішенням виконавчої дирекції Фонду № 18 розпочато процедуру ліквідації Банку «Демарк» та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення ліквідації банку - Приходька Володимира Олександровича.

Як встановленому судом першої інстанції у ході судового розгляду справи, згідно протоколу засідання виконавчої дирекції Фонду від 02.06.2015 року № 118/15 затверджено акт формування ліквідаційної маси Банку «Демарк» станом на 01.04.2015 року.

09.06.2015 року засобами електронної пошти Управлінням НБУ направлено Уповноваженій особі електронне повідомлення № 09-05/06-039/1676 (а.с. 18), в якому зазначено, що Відповідачем-1 з накопичувального рахунку ПАТ «Банк «Демарк» № 1 було списано в безспірному порядку кошти в розмірі 18 767 962,46 грн. та направлено на рахунок №462901100 Операційного Департаменту НБУ для часткового погашення заборгованості Банку «Демарк» за кредитним договором № 1/363 від 19.03.2014 року та повним погашенням заборгованості за кредитним договором № 05/1154 від 16.07.2014 року.

Вказана сума коштів, як встановлено судом першої інстанції, була отримана ПАТ «Банк «Демарк» від:

- виконання зобов'язань ПАТ «Діві Банк» перед ПАТ «Банк «Демарк» на суму 13 717 822,01 грн. за договором про відкриття та обслуговування мультивалютного кореспондентського рахунку № 24122013 від 24.12.2013 року, який відповідно до договору застави майнових прав від 25.09.2014 року № 18/1390 був переданий НБУ в якості застави (лист Уповноваженої особи від 04.03.2015 року № 05/23-759);

- погашень кредитів за період з 29.09.2014 року по 01.06.2015 року на суму 2 421 718,53 грн., майнові права за якими відповідно до договору застави майнових прав від 19.03.2014 року № 1/363 були передані Відповідачу-2 в заставу (листи Позивача від 14.05.2015 року № 30/05-1557, від 28.05.2015 року № 05/23-1651, від 03.06.2015 року № 30/05-1701, від 05.06.2015 року № 30/05-1769);

- погашених 247 облігацій внутрішньої державної позики на суму 2 628 421,92 грн., які відповідно до договору застави від 16.07.2014 року № 06/1155 були передані НБУ в заставу (лист Уповноваженої особи від 09.12.2014 року № 02-016/4539).

Крім іншого, судом першої інстанції встановлено, що у порядку досудового врегулювання спорів Уповноважена особа 11.06.2015 року направила Голові НБУ Гонтаревій В.О. електронне повідомлення про повернення безпідставно списаних коштів у розмірі 18 767 962,46 грн. на накопичувальний рахунок Банку «Демарк» №1 в Управлінні НБУ (а.с. 20), а також лист від 02.07.2015 року №03/12-2010 (а.с. 21)з аналогічними вимогами. Однак, як зазначив Чернігівський окружний адміністративний суд, на момент розгляду справи вказані заяви Позивача Відповідачем-2 розглянуті не були.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 8, 19 Конституції України, ст. ст. 39, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. 73 Закону України «Про Національний банк України», ст. ст. 20, 52 Закону України «Про заставу», а також ряду приписів затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 05.07.2012 року №2 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, прийшов до висновку наявність у НБУ правових підстав для списання коштів з рахунку у банку у безспірному порядку, оскільки, по-перше, положеннями законодавства гарантовано Відповідачу-2 таке право, по-друге, статус неплатоспроможного банку ПАТ «Банк «Демарк» втратив із початком процедури ліквідації останнього, по-третє, списання коштів відбувалося після затвердження ліквідаційного балансу, а відтак у межах правового поля.

Однак, розглядаючи вказаний спір по суті, суд першої інстанції не врахував наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Колегією суддів враховується, що, розглядаючи дану справу, Чернігівський окружний адміністративний суд виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Однак такий висновок є передчасним з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Приписи ч. 2 ст. 4 КАС України визначають, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких встановлений інший порядок судового вирішення.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Враховуючи предмет спору судова колегія вважає, що позов, предметом якого є визнання протиправними дій НБУ щодо безспірного списання коштів та зобов'язання останнього повернути їх свідчить, що Позивач звернувся до суду з вимогами про захист своїх цивільних прав, у яких Відповідач виступає не як суб'єкт владних повноважень у тому значенні цього терміна, в якому його вжито у п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України, а як рівноправний суб'єкт майнових відносин.

Так відповідно до ст. 73 Закону про «Національний банк України» в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, Національний банк має переважне і безумовне право задовольняти будь-яку основану на здійсненому рефінансуванні банку вимогу, оформлену у встановленому законом порядку, за якою настав строк погашення.

Переважне і безумовне право здійснюється у разі, якщо це передбачено угодою, реалізується Національним банком шляхом списання у безспірному порядку заборгованості з банківських рахунків і продажу інших активів, що перебувають у заставі як забезпечення вимог Національного банку, та задоволення вимог за рахунок чистого доходу від їх продажу.

Національний банк України також застосовує право безспірного списання коштів з кореспондентського рахунку банку на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі звернення Фонду в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Частини перша і друга цієї статті не поширюються на банки, віднесені до категорії неплатоспроможних, які виводяться Фондом з ринку відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку про наявність у НБУ безумовного та переважного права задовольняти будь-яку засновану на здійсненому рефінансуванні банку вимогу шляхом списання у безспірному порядку заборгованості з банківських рахунків і продажу інших активів, що перебувають у заставі як забезпечення вимог Національного банку, за якою настав строк погашення за умови обов'язкового передбачення угодою такого права.

Як вбачається з матеріалів справи та випливає зі змісту пояснень сторін і Третьої особи у справі, така умова у договорах від 19.03.2014 року № 1/362 (п. 3.2), від 19.03.2014 року № 1/363 (пп. пп. 3.1.1, 4.1.6), від 25.09.2014 року № 18/1390 (пп. 3.1.4), від 16.07.2014 року №05/1154 (п. 2.3) та від 16.07.2014 року №06/1155 (п. 2.3) була закріплена.

Отже, право на безспірне списання коштів, можливість встановлення якого було передбачено діючим на момент виникнення спірних правовідносин Законом України «Про Національний банк України» та закріплено за НБУ в укладених з ПАТ «Банк «Демарк» договорах.

При цьому колегією суддів враховується, що відповідно до п. 1.2 затвердженого постановою Правління НБУ від 30.04.2009 року №259 Положення про регулювання Національним банком України ліквідності банків України рефінансуванням банків є операції з надання банкам кредитів у встановленому Національним банком порядку.

Тобто, за своєю суттю рефінансуванням є надання Національним банком України кредиту комерційному банку в встановленому регулятором порядку, а відтак спір, пов'язаний з порядком повернення коштів, наданих в рамках договорів рефінансування з комерційним банком, є спором, який випливає з договору та є спором про право.

Отже, судом першої інстанції не було враховано, що за своєю правовою природою заявлені Уповноваженою особою позовні вимоги стосуються порушень, на думку останнього, Відповідачем передбаченого в договорах порядку безспірного списання коштів, обмеження щодо якого закріплені положеннями ч. 4 ст. 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Відтак у даному випадку НБУ не здійснює жодних владно-управлінських функцій по відношенню до ПАТ «Банк «Демарк», оскільки виступає заставодержателем майнових прав останнього, що, на переконання колегії суддів, свідчить про відсутність публічно-правового спору, а відтак перешкоджає розгляду даної справи у порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції не повністю встановив фактичні обставини справи та при ухваленні рішення допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 203 КАС України постанови суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених ст. 157 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 157, 195, 198, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» Приходька Володимира Олександровича - задовольнити частково.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2015 року у справі за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» Приходька Володимира Олександровича, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, до Національного банку України, Управління Національного банку України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії - скасувати.

Провадження у справі за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» Приходька Володимира Олександровича, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, до Національного банку України, Управління Національного банку України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.