Справа № 818/1982/14
Суддя: Панталієнко П.В.
Дата ухвалення: 2015-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Панталієнка П.В.,
суддів:Гриціва М.І., Коротких О.А., Кривенди О.В., Кривенка В.В., Маринченка В.Л., Прокопенка О.Б., Самсіна І.Л., Терлецького О.О., -

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом районної державної лікарні ветеринарної медицини у Липоводолинському районі Сумської області (далі - Лікарня) до Державної фінансової інспекції в Сумській області

(далі - Інспекція), Роменської об'єднаної державної фінансової інспекції (далі - ОДФІ) про визнання протиправною та скасування вимоги,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року Лікарня звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати протиправними та скасувати підпункти 2.9-2.12 та 2.14 пункту 2 листа-вимоги ОДФІ від 21 липня 2014 року № 104-14/1167 «Про усунення виявлених ревізією порушень» (далі - Вимога).

На обґрунтування позову вказала, що оспорювані підпункти пункту 2 Вимоги підлягають скасуванню з огляду на відсутність порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Сумський окружний адміністративний суд постановою від 22 вересня

2014 року позов задовольнив частково: визнав протиправними та скасував підпункти 2.9, 2.10, 2.12, 2.14 пункту 2 Вимоги. В іншій частині позовних вимог відмовив.

Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 2 грудня 2014 року скасував рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про скасування підпункту 2.12 пункту 2 Вимоги. В цій частині ухвалив нове рішення - про відмову в позові. В іншій частині постанову Сумського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2014 року залишив без змін.

Вищий адміністративний суд України постановою від 14 травня 2015 року скасував рішення суду апеляційної інстанції. Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2014 року змінив, скасувавши її в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування підпункту 2.11 пункту 2 Вимоги та ухваливши в цій частині нове рішення - про задоволення позовних вимог. В решті рішення суду першої інстанції залишив без змін.

20 травня 2015 року Інспекція звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд вказаного рішення Вищого адміністративного суду України, з підстав, передбачених пунктами 1, 5 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

На обґрунтування заяви додано копії постанов Вищого адміністративного суду України від 3 лютого 2015 року та 23 квітня 2015 року

(справа № К/800/44872/13, справа № 818/1354/14, К/800/7457/15), які, на думку Інспекції, підтверджують неоднакове правозастосування судом касаційної інстанції, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У цих справах суд касаційної інстанції, враховуючи правовий висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 15 квітня

2014 року (справи №№ 21-40а14 і 21-63а14) та 13 травня 2014 року

(справа № 21-89а14), вказав на наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей спір, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

До того ж Інспекція посилається на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку, викладеному у постановах Верховного Суду України від 15 квітня 2014 року (справи №№ 21-40а14 і 21-63а14) та 13 травня 2014 року

(справа № 21-89а14) щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України вже неодноразово висловлювала свій правовий висновок у спорах цієї категорії. Зокрема, у постановах, на які посилається у своїй заяві Інспекція, а також постановах від 9 червня 2015 року (справа № 2а/2570/614/2012, 21-54а15) та

23 червня 2015 року (справа № 818/1858/14, 21-358а15) вона зазначила, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом як власне Інспекції, так і юридичної особи, яку перевіряли.

На підставі наведеного колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке порушує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Зважаючи на те, що збитки чи інші суми, які підлягають стягненню відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю чи господарюючого суб'єкта, правильність їх обчислення та обґрунтованість вимог перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не адміністративний позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

У справі, що розглядається, суди встановили, що оспорювані підпункти пункту 2 Вимоги вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх відшкодування.

Оскільки Вищий адміністративний суд України погодився із висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, а в частині відмови - скасував рішення цього суду та ухвалив нове - про задоволення позовних вимог, тобто скасував зазначені вимоги ОДФІ, то таке рішення суду касаційної інстанції не відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у вказаних вище постановах Верховного Суду України, щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права та не ґрунтується на правильному правозастосуванні.

Відповідно до вимог частини першої статті 243 КАС суд задовольняє заяву за наявності однієї з підстав, передбачених частиною першою статті 237 цього Кодексу.

За правилом підпункту «а» пункту 2 частини другої статті 243 КАС за наявності підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу, суд має право у разі неправильного застосування судом норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору, скасувати судове рішення (судові рішення) та ухвалити нове судове рішення.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного порушення судом касаційної інстанції норми матеріального права зазначене є підставою для скасування постановлених у справі судових рішень та прийняття нової постанови - про відмову у задоволенні позову Лікарні.

Керуючись статтями 241-243 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

Заяву Державної фінансової інспекції в Сумській області задовольнити.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2014 року, постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від

2 грудня 2014 року та постанову Вищого адміністративного суду України від

14 травня 2015 року скасувати та прийняти у справі нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову районної державної лікарні ветеринарної медицини у Липоводолинському районі Сумської області.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий П.В. Панталієнко
Судді:М.І. Гриців
О.А. Коротких
О.В. Кривенда В.В. Кривенко
В.Л. Маринченко О.Б. Прокопенко
І.Л. Самсін
О.О. Терлецький