Справа № 815/1753/13-а
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2015 року м. Київ К/800/40063/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайло О.М.
СуддівЛанченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м.Одеси Одеської області Державної податкової служби

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2013 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2013 року

у справі №815/1753/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітек Груп»

до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вітек Груп» (далі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2013 року, позовні вимоги задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення відповідача від 04 березня 2013 року № та № .

Вважаючи, що рішення судів попередніх інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу відповідача на адресу суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до частини 1 статті 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

Працівниками податкового органу проведено документальну невиїзну перевірку позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на прибуток та податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій з ПП «ОТГ-ГРУП» та ПП «Голден-Фарм Плюс» за період січень 2010 року - березень 2011 року, за результатами якої складено акт перевірки від 11 лютого 2013 року №298/22-34/33658577/9.

Вказаною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», статті 134, підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 144.1 статті 144 Податкового кодексу України, у результаті чого позивачем занижено податок на прибуток на 2 006 479,00 грн., та підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, пункту 4.1 статті 4, підпунктів 7.2.1, 7.2.3, 7.2.6 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.2 статті 198, статті 200 Податкового кодексу України, у результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість на 1 605 183,00 грн.

На підставі акту перевірки, 04 березня 2013 року податковим органом прийняті податкові повідомлення - рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 1 969 353,00 грн. та №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 2 461 692,00 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Фактичною підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень слугував висновок податкового органу про те, що позивачем неправомірно сформовано валові витрати та податковий кредит з податку на додану вартість по господарським операціям із ПП «ОТГ-ГРУП» та ПП «Голден-Фарм Плюс», оскільки зазначені контрагенти мають ознаки фіктивності та фінансово - господарські операції позивача з цими контрагентами не мали реального характеру.

При цьому, висновки контролюючого органу про порушення вимог податкового законодавства при формуванні позивачем валових витрат та податкового кредиту ґрунтуються на висновках викладених в актах перевірки вказаних контрагентів, а саме: акт ДПІ у Приморському районі м.Одеси від 07 квітня 2011 року про неможливість проведення перевірки ПП «ОТГ-ГРУП» та акт ДПІ у Приморському районі м.Одеси від 21 листопада 2011 року про неможливість проведення перевірки ПП «Голден-Фарм Плюс», якими встановлено: відсутність у вказаних контрагентів трудових ресурсів, складських та виробничих приміщень для здійснення будь - якого виду діяльності.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з відсутності порушень у діях позивача вимог податкового законодавства при формуванні валових витрат та складу податкового кредиту з податку на додану вартість по господарським операціям з придбання товару у вказаних контрагентів.

Зі встановлених обставин вбачається, між позивачем та ПП «Голден-Фарм Плюс» укладено договір поставки від 02 листопада 2009 року №02/11/09, за умовами якого ПП «Голден-Фарм Плюс» зобов'язався поставити позивачу товар в асортименті, а позивач зобов'язався прийняти товар та своєчасно здійснити оплату.

Факт реального здійснення вказаних господарських операцій підтверджено наявними у матеріалах справи податковими та видатковими накладними, оплату за товар підтверджено виписками по рахунку.

Перевезення товару здійснювалось ПП «Голден-Фарм Плюс», що підтверджено товарно-транспортними накладними.

Також, між позивачем та ПП «ОТГ-ГРУП» укладено договір поставки від 15 листопада 2010 року №15/11/10, за умовами якого ПП «ОТГ-ГРУП» зобов'язався поставити позивачу товар в асортименті, а позивач зобов'язався прийняти товар та своєчасно здійснити оплату.

Фактичне здійснення наведених господарських операцій підтверджено наявними у матеріалах справи податковими та видатковими накладними, оплату за товар підтверджено виписками по рахунку.

Перевезення товару здійснювалось позивачем, що підтверджено товарно-транспортними накладними.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження перевезення товару уповноваженими особами позивача надано накази про прийняття на посади водіїв підприємства та докази наявності транспортних засобів у позивача, якими перевезено товар.

Також, в матеріалах справи наявні угоди про надання приміщень в оренду, витяг про реєстрацію права власності та свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення, що свідчить про наявність умов для зберігання придбаного товару.

У відповідності до пункту 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 цього Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.8 цієї статті.

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»).

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8№ цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами (підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»).

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування валових витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.

Аналогічні вимоги закріплені положеннями Податкового кодексу України, а саме - статтями 138, 139, підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, пунктами 198.2, 198.3, 198.6 статті 198.

Судами попередніх інстанцій обґрунтовано встановлено, що позивачем валові витрати та податковий кредит з податку на додану вартість сформований у відповідності з зазначеними положеннями Закону України «Про податок на додану вартість» та Податкового кодексу України, підтверджено відповідними податковими накладними, що виписані контрагентами зареєстрованими платниками податку на додану вартість.

Натомість відповідачем не наведено жодних доводів та не надано будь-яких доказів, які б могли свідчити про недобросовісність позивача як платника податків або про наявність обставин, що виключають обґрунтованість включення позивачем до складу податкового кредиту та валових витрат спірних сум податку по господарським операціям з ПП «ОТГ-ГРУП» та ПП «Голден-Фарм Плюс».

При цьому, помилковим є висновок податкового органу, що порушення з боку контрагентів вимог податкового законодавства свідчать про відсутність у позивача права на включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту та формування валових витрат, оскільки чинне податкове законодавство не ставить у залежність право позивача на формування податкового кредиту та валових витрат від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання визначення складу податкового кредиту та валових витрат поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Посилання відповідача на висновки викладені в актах перевірки контрагентів позивача, не можуть бути самі по собі підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки вони не є безумовною підставою для висновків про нездійснення господарської операції за умови наявності інших документів, що підтверджують реальність постачання товарів чи надання послуг.

Оскільки в порушення статті 71 КАС України податковим органом не доведено обґрунтованості висновку акта перевірки, що стали підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2013 року у справі №815/1753/13-а залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддяНечитайло О.М.
СуддіЛанченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.