Справа № 2а-130/11
Суддя: Яворський Іван Олександрович
Дата ухвалення: 2012-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2012 р. Справа № 29162/11

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Яворського І.О.,

суддів: Дяковича В.П., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області на постанову Любешівського районного суду Волинської області від 28 січня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області про визнання дій неправомірними та зобовязання здійснити перерахунок і виплату пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 в січні 2011 року звернулася з позовом в суд до управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області та просила визнати дії відповідача неправомірними та зобовязати його провести перерахунок та виплату основної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком як особі постраждалої від наслідків аварії на ЧАЕС з 27 червня 2010 року.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що є інвалідом II групи, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, а ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» віднесено до I категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідач не виплачує йому в повному обсязі державної та додаткової пенсії, як це передбачено статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Любешівського районного суду Волинської області від 28 січня 2011 року в справі №2а-130/11 адміністративний позов було задоволено частково. Визнано дії відповідача неправомірними та зобовязано його здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоровю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком виходячи з розміру встановленого ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 27 червня 2010 року по 28 січня 2011 року.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням управлінням Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області подано апеляційну скаргу, в якій просить постанову Любешівського районного суду Волинської області від 28 січня 2011 року в справі №2а-130/11 скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування своїх апеляційних вимог відповідач покликається на постанову Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», постанову Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», та доводиться непоширенням на дані правовідносини ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому, колегія суддів, у відповідності до пп. 1,2, ч.1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у матеріалах справи. Справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, судова колегія приходить до висновку, що апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області слід задовольнити частково, а оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову якою позовні вимоги задовольнити частково. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечувалось, що ОСОБА_1 має статус постраждалого від наслідків на Чорнобильській АЕС, I категорії, інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією посвідчення Серії А № 048507 С від 17.04.1995 року (а.с.1) та довідкою до Акта огляду МСЕК Серії МСЕ №012816. Перебуває на відповідному обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області.

Колегія суддів зазначає, що пенсія позивачу відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», інваліда II групи не може бути нижчою, як вісім мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ст. 50 вищевказаного Закону додаткова пенсії за шкоду заподіяну здоровю, інвалідам II групи, віднесеним до першої категорії, виплачується у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання повязаного з Чорнобильською катастрофою, визначається Кабінетом Міністрів України.

Однак згідно положення ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру пенсій позивачу застосуванню підлягають не постанови Кабінету Міністрів України, оскільки останні істотно звужують обсяг встановлених законом прав позивача згідно ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на думку колегії суддів, не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого ч. 1 цієї статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, однак надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розміри мінімальної пенсії за віком.

Зі статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» випливає, що під час визначення розміру державної пенсії за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

Згідно з законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла до висновку, що положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Разом з тим, наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання державної пенсії виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч.3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, особам, віднесеним до 1,2,3,4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім»ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачу слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

За таких обставин колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо наявності законних підстав для визнання неправомірними дій відповідачу щодо відмови в перерахунку позивачу пенсії по інвалідності згідно з ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком.

На переконання колегії суддів слід також зазначити, що Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік» були внесені зміни до ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», які були визнані неконституційними з 22.05.2008 року тобто з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України № 10 рп від 22.05.2008 року.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином у 2008 році, а саме з 22 травня дня прийняття Конституційним судом України рішення № 10 рп/2008 у відповідача виникло чергове зобовязання перерахувати державну та додаткову пенсію у розмірах, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції Закону до 01 січня 2008 року.

Колегія суддів вважає за потрібне додати, що з 22 травня 2008 року і станом на сьогодні положення ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не змінювались, не зупинялись та не скасовувались та є чинними в редакції Закону до 01 січня 2008 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для залишення без розгляду адміністративного позову (ч.1 ст. 100 КАС України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин та вирішення справи судом першої інстанції).

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог з 27.06.2010 року, оскільки позивач звернувшись з позовною заявою 10.01.2011 року пропустила шестимісячний строк звернення до суду, а тому позовні вимоги позивача за період з 27.06.2010 року по 09.07.2010 року слід залишити без розгляду,

Колегія суддів не погоджується з висновком суду про обмеження в задоволенні позовних вимог по 28 січня 2011 року (дата постановлення судом рішення), оскільки позивач такі вимоги не висувала, а це дає підстави стверджувати, що судом першої інстанції невірно вирішено позовні вимоги.

З огляду на наведене апеляційні вимоги управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області слід задовольнити частково.

Керуючись ст.195, ст.197, п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ч.2 ст.205, ст.207, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області задовольнити частково, постанову Любешівського районного суду Волинської області від 28 січня 2011 року в справі №2а-130/11 скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати дії управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області щодо невиплати ОСОБА_1, як особі віднесеної до І категорії, інваліду ІІ групи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи державної пенсії по інвалідності у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком згідно ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 10 липня 2010 року з врахуванням ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» неправомірними.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1, як особі віднесеної до І категорії, інваліду ІІ групи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи державної пенсії по інвалідності у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком згідно ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 10 липня 2010 року з врахуванням ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Адміністративний позов за період з 27.06.2010 року по 09.07.2010 року залишити без розгляду.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.О. Яворський

Судді В.П. Дякович

ОСОБА_2