Справа № 819/1430/15
Суддя: Ліщинський Андрій Михайлович
Дата ухвалення: 2015-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року Справа № 876/7092/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді: Ліщинського А.М.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання: Керод Х.І.

з участю представника позивача: Гребенюк Н.О. та Цвігун І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 червня 2015 року у справі за позовом Головного управління Держземагенства у Тернопільській області до Територіальної державної інспекції з питань праці у Тернопільській області про скасування припису,-

В С Т А Н О В И Л А:

25.05.2015 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про скасування припису №19-13-008/0011-0011 від 23.04.2015 року про усунення виявлених порушень трудового законодавства.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуваний припис є необгрунтованим та таким, який підлягає скасуванню.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 червня 2015 року адміністративний позов задоволено частково. Скасовано п.3 Припису Територіальної державної інспекції з питань праці у Тернопільській області від 23.04.2015 року №19-13-008/0011-0011. В решті позовних вимог - відмовлено.

Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області постанову оскаржило, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою скасувати припис №19-13-008/0011-0011 від 23.04.2015 року в повному обсязі.

В апеляційній скарзі покликається на те, що державним інспектором Територіальної державної інспекції з питань праці у Тернопільській області не взято до уваги, що питання дотримання вимог трудового законодавства при звільненні начальника Відділу Держземагенства у Теребовлянському районі ОСОБА_3 були предметом розгляду адміністративного суду.

У ході апеляційного розгляду представники апелянта Гребенюк Н.О. та Цвігун І.М. надали пояснення та просять задовольнити апеляційну скаргу.

Інші особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст. 196 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її задовольнити з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 був звільнений з роботи 07.07.2014 року, а розрахункові гроші по зарплаті йому було виплачено 10.07.2014 року, тобто з затримкою через три дні, що є порушенням ст. 116 КЗпП України, яка передбачає проведення розрахунку з звільненим працівником в день звільнення.

Таким чином в цій частині припис відповідає вимогам ст.116,117 КЗпП України, є законним винесений відповідно до повноважень державної інспекції з питань праці, а тому в скасуванні п.п. 1, 2 даного припису слід відмовити.

В той же час п.3 даного припису підлягає до скасування, оскільки з наказом про звільнення від 07.07.2014 року телефонограмою ОСОБА_3 був повідомлений 07.07.2014 року в кінці дня. На другий день 08.07.2014 року ОСОБА_3 був викликаний в Управління в м.Тернопіль де йому була вручена трудова книжка, тобто неправомірних дій з боку позивача, по умисній не видачі трудової книжки в судовому засіданні не встановлено.

Проте, колегія суддів вважає, що даний висновок суду першої інстанції не можна визнати обґрунтованим.

Згідно ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Частиною 1 ст.195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи відповідно до вимог ст.13 КАС України забезпечується системою: апеляційною та касаційною. Можливість апеляційного та касаційного оскарження судових рішень є принципом адміністративного судочинства, що спрямований на забезпечення прав осудності (законності та обґрунтованості) судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що на підставі наказу та направлення на проведення перевірки було проведено позапланову перевірку дотримання законодавства про працю у Головному управлінні Держземагенства у Тернопільській області. (а.с.25, 26)

Даною перевіркою були виявлені порушення законодавства при звільнені ОСОБА_3 які зафіксовані в акті від 23.04.2015 року №19-13-008/0011 про усунення виявлених порушень трудового законодавства. (а.с.12-24)

На усунення виявлених перевіркою порушень законодавства про працю першому заступнику начальника Головного управління Держземагенства у Тернопільській області Романській Д. П. було винесено припис від 23.04.2015 року № 19-13-008/0011-0011. (а.с.29, 30)

Даним приписом встановлено:

1. В подальшому розрахунок із звільненими працівниками проводити у день їх звільнення у відповідності до вимог ч.1 ст.116 КЗпП України.

2. Звільненому працівнику ОСОБА_3, якому затримано проведення остаточного розрахунку виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у відповідності ч.1 ст.117 КЗпП України.

3. В подальшому трудові книжки звільненим працівникам видавати у день їх звільнення у відповідності до вимог ч.1 ст.47 КЗпП України.

Позивач вважаючи, що ним не здійснено порушень законодавства встановлених та закріплених в акті перевірки, на основі якого прийнятий оскаржуваний припис, звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно матеріалів справи встановлено, що наказом №140-к від 07.07.2014 року ОСОБА_3 було звільнено з роботи за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України.

Даний наказ видано згідно наказу голови Державного агентства земельних ресурсів України №294-ктр, який згідно журналу реєстрації телефонограм з кадрових питань до ведемо до відома Головного управління Держземагенства у Тернопільській області 07.07.2014 року о 17:00. (а.с.54)

З наказом ОСОБА_3 ознайомився 08.07.2014 року і в цей самий день йому було видано належно заповнено трудову книжку про що свідчить відповідний запис в особовій картці звільненого працівника. (а.с.52-54)

У відповідності до вищенаведеного колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що позивачем не порушено ч.1 ст.47 КЗпП України, п.3 оскаржуваного припису, оскільки в силу обставин, у зв'язку із закінченням робочого дня не можливо було видати ОСОБА_3 трудову книжку без ознайомлення з наказом про звільнення, який довели до відома 08.07.2015 року.

Щодо пункту 1 та 2 припису то колегія суддів вважає їх винесення неправомірним з огляду на наступне.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України встановлено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні

Так, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Колегія суддів зазначає, що перевіркою встановлено, що ОСОБА_3 котрий звільнений 07.07.2014 року, (фактично ознайомлений з наказом 08.07.2014 року) розрахунок по звільненні відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України в сумі 1715,06 грн. надійшов на його особовий зарплатний картковий рахунок 10.07.2014 року тобто всупереч ст.116 КЗпП.

Однак матеріалами справи дана обставина спростовується, оскільки є наявна заявка про видачу готівки та перерахування коштів на вкладні рахунки від 08.07.2014 року та платіжне доручення №997 від 08.07.2014 року (дата ознайомлення з наказом про звільнення). (а.с.64)

А тому колегія суддів вважає, що позивачем в строки були проведенні всі виплати звільненому ОСОБА_3, що в свою чергу виключає виплату середньої заробітної плати за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Керуючись вищенаведеним колегія суддів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а припис №19-13-008/0011-0011 від 23.04.2015 року про усунення виявлених порушень трудового законодавства - скасуванню.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для постановлення висновків, які спростовують правову позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, оскільки вирішуючи даний публічно-правовий спір, не вірно встановлено фактичні обставини справи, надано невірну оцінку дослідженим доказам та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги являються суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч3, 195, 196, 198 п.3, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області задовольнити, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 червня 2015 року у справі №819/1430/15 - скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Скасувати припис Територіальної державної інспекції з питань праці у Тернопільській області від 23.04.2015 року №19-13-008/0011-0011.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.М.Ліщинський

Судді О.І.Довга

І.І.Запотічний