Справа № 826/11418/15
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
13 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді - Степанюка А.Г.,
суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.
при секретарі - Ліневській В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Деснянського районного в м. Києві військового комісаріату про визнання протиправними дій та скасування рішення, -
У червні 2015 року ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Деснянського районного в м. Києві військового комісаріату (далі Відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про:
- визнання протиправною діяльності призовної комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- скасування рішення призовної комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 про призов ОСОБА_1 на строкову службу.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.07.2015 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Позивач втратив підстави на відстрочку від проходження строкової служби на підставі абз. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. При цьому посилаються на неповноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та порушення норм матеріального права. У своїй скарзі звертає увагу на те, що судом не було враховано відсутність у сестри Позивача обов`язку утримувати непрацездатного батька, оскільки остання навчається у вищому навчальному закладі та повинна утримуватися батьками до досягнення 23-річного віку.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування технічними засобами у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, Позивач перебуває на військовому обліку призовників в Деснянському РВК з 30.01.2007 року згідно рішення комісії з питань приписки від 30.01.2007 року (протокол №2).
Крім того, судом першої інстанції зі змісту облікової картки призовника №52 встановлено, що під час весняного призову 2011 року ОСОБА_1 за результатами проходження медичного огляду військово-лікарською комісією було визнано придатним для проходження строкової військової служби (а.с. 30).
Разом з тим, на підставі заяви Позивача від 07.04.2011 року (вх. №604) (а.с. 37) про відстрочку від призову на військову службу останньому згідно рішення РПК від 08.04.2011 року (протокол №6) на підставі абз. 1 п. 2 ст. Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» до 14.04.2013 року.
Як встановлено Окружним адміністративним судом м. Києва, згідно Указу Президента України від 17.02.2015 року №88/2015 «Про строки проведення чергових призовів, чергові призови громадян України на строкову військову службу та звільнення в запас військовослужбовців у 2015 році» Позивачу була надіслана повістка на прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зі змісту облікової картки призовника №52 вбачається, що 17.02.2015 року ОСОБА_1 направлено на обстеження до лікувально-профілактичного закладу Міністерства охорони здоров`я України.
За наслідками проходження медичної комісії Позивача 27.02.2015 року було визнано придатним для проходження строкової військової служби.
Згідно повістки для проходження контрольного медичного огляду військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 , отриманої Позивачем13.03.2015 року, останній прибув для проходження контрольного медичного огляду та отримав рекомендацію пройти лікування і з`явитися на повторний огляд 27.03.2015 року.
У зв`язку зі скаргами на стан здоров`я 27.03.2015 року Позивача було відправлено на додаткове медичне обстеження та зобов`язано повторно з`явитися до Деснянського РВК з актом обстеження 06.04.2015 року. Разом з тим, у зв`язку з неприбуттям у встановлений строк Позивача було викликано повторно на 20.04.2015 року.
За наслідками обстеження 20.04.2015 року рішенням військово-лікарської комісії Київського міського військового комісаріату Позивача було визначено придатним для проходження строкової військової служби (а.с. 40).
У зв`язку з цим РПК 20.04.2015 року прийняла оформлене протоколом №13 (а.с. 26, 48) рішення про призов ОСОБА_1 на строкову військову службу в радіотехнічну частину та зараховано останнього до команди АДРЕСА_1 , про що останнього було повідомлено повісткою (а.с. 46).
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що згідно копії довідки Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 10.04.2015 року №1082 (а.с. 12) Позивач перебуває на обліку в Управління і одержує компенсаційну виплату особі, яка здійснює догляд за інвалідом І групи ОСОБА_2 з 18.02.2015 року по теперішній час.
На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. 17 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст. 202 Сімейного кодексу України, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність прийнятого Відповідачем рішення про призов ОСОБА_1 на строкову військову службу, оскільки права на відстрочку на підставі абз. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» останній не має.
З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок та війську службу» (далі Закон).
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону відстрочка від призову на строкову військову службу надається призовникам за рішенням районної (міської) призовної комісії відповідно до цього Закону за сімейними обставинами, станом здоров`я, для здобуття освіти та продовження професійної діяльності.
Пунктом 1 частини 2 статті 17 Закону передбачено, відстрочка від призову на строкову військову службу за сімейними обставинами за їх бажанням надається призовникам, які мають непрацездатних батька і матір чи одинокого непрацездатного батька (одиноку непрацездатну матір) або непрацездатних осіб, під опікою, піклуванням чи на утриманні яких перебував призовник, або осіб, над якими призовник здійснює опіку чи піклування, якщо вони не мають інших працездатних осіб - громадян України, зобов`язаних відповідно до законодавства їх утримувати. Непрацездатність зазначених осіб визначається в порядку, встановленому законодавством.
З наведеного випливає, що право на відстрочку отримує особа, яка має непрацездатного батька і матір чи одинокого непрацездатного батька (одиноку непрацездатну матір) за відсутності інших працездатних осіб громадян України, зобов`язаних відповідно до законодавства їх утримувати. При цьому обов`язковою умовою відстрочки від призову на строкову службу за сімейними обставинами, передбаченими п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону, є висловлення призовником такого бажання.
Разом з тим, матеріали справи не свідчать про звернення останнього до Деснянського РВК із заявою про відстрочку призову на строкову службу після закінчення строки дії попередньої відстрочки 14.04.2013 року, про що Позивач був обізнаний.
Крім того, судовою колегією враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, згідно довідки КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва від 17.09.2014 року №605/10 (а.с. 39) у квартирі АДРЕСА_2 прописані та проживають поряд з Позивачем ОСОБА_2 (непрацездатний батько ОСОБА_1 ) та ОСОБА_3 (донька ОСОБА_2 та сестра Позивача ІНФОРМАЦІЯ_4 ), які прописані за даною адресою 03.06.2014 року.
Відтак, у розумінні положень Сімейного кодексу України та п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону Позивач не вважається єдиною особою, який в силу закону зобов`язаний утримувати непрацездатного батька, у зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Посилання Апелянтів на неврахування судом першої інстанції наявності у Відповідача обов`язку ухвалити рішення про відстрочку від призову на військову службу на підставі п. 6 ч. 1 ст. 17 Закону, а також відсутності підстав для покладання обов`язку на ОСОБА_3 утримувати непрацездатного батька з огляду на положення ст. 199 Сімейного кодексу України а також того, що остання не проживає разом з ОСОБА_2 , судова колегія оцінює критично з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 6 ст. 17 Закону районна (міська) призовна комісія може прийняти рішення про надання призовнику відстрочки від призову на строкову військову службу за сімейними обставинами, незважаючи на небажання призовника нею скористатися, виходячи при цьому з того, що його призов може суттєво погіршити матеріальне становище осіб, яких відповідно до законодавства він повинен утримувати.
З наведеного вбачається, що таке право виникає у призовної комісії виключно за наявності двох умов у сукупності небажання призовника скористатися відстрочкою за сімейними обставинами та наявності підстав вважати, що його призов може суттєво погіршити матеріальне становище осіб, яких відповідно до законодавства він повинен утримувати.
Разом з тим, Позивачем не зазначено, чи можливе суттєве погіршення матеріального становища особи, яку він повинен відповідно до законодавства утримувати, оскільки, як вбачаться з матеріалів справи, компенсаційні виплати ОСОБА_1 проводяться Управлінням праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, а доказів неможливості переведення даних виплат на ОСОБА_3 . Позивачем не надано.
Крім того, судом враховується, що повноваження на прийняття рішення про відстрочку від призову за правилами ч. 6 ст. 17 Закону закріплені виключно за районними (міськими) призовними комісіями.
Так, зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді та ч. 3 ст. 2 КАС України, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими ст. 2 КАС України.
З таких обставин, враховуючи, що до виключної компетенції Відповідача належить прийняття рішення про надання призовнику відстрочки від призову попри небажання призовника нею скористатися, виходячи при цьому з того, що його призов може суттєво погіршити матеріальне становище осіб, яких відповідно до законодавства він повинен утримувати, твердження Апелянта про незастосування Деснянським РВК положень ч. 6 ст. 17 Закону є необґрунтованим.
Що стосується посилання ОСОБА_1 на непроживання ОСОБА_3 за місцем реєстрації та проживання непрацездатного батька, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що, як вбачається зі змісту поданої Позивачем до суду першої інстанції після ухвалення останнім рішення довідки ЖЕД №304 від 24.07.2015 року №2340 (а.с. 73), ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , з 25.06.2015 року, тобто більш ніж через 2 місяця після прийняття Деснянським РВК рішення про призов Позивача на строкову військову службу. Наведене, у свою чергу, свідчить про безпідставність посилання Апелянтів на неврахування Відповідачем та судом першої інстанції факту непроживання ОСОБА_3 разом з ОСОБА_2 , оскільки дані обставини виникли після виникнення спірних правовідносин.
Також відхиляє судова колегія твердження Апелянтів про неврахування судом першої інстанції положень ст. 199 СК України з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Тобто, обов`язок утримувати дітей до досягнення двадцяти трьох років виникає у батьків за умови, якщо вони можуть надавати таку матеріальну допомогу.
Водночас, як випливає зі змісту ч. 1 ст. 202 СК України, обов`язок повнолітньої дочки, сина утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, не ставиться у залежність від матеріального стану утримувача, а пов`язується з досягненням такої особи повноліття.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.
У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.
Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Деснянського районного в м. Києві військового комісаріату про визнання протиправними дій та скасування рішення, без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається в порядку та строки, визначені ст. ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.