Справа № П/811/2333/15
Суддя: Г.М. Момонт
Дата ухвалення: 2015-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року Справа №П/811/2333/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Момонт Г.М., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області

про зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

за участю:

секретаря судового засідання Дмитрієвої А.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача не зявився.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області про:

- зобовязання Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника відділення матеріально-технічного забезпечення відділу ресурсного забезпечення УМВС України в Кіровоградській області з дня його не законного звільнення;

- зобовязання Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області надати ОСОБА_1 належні невикористані чергові відпустки;

- стягнення з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.04.2006 р. поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділення матеріально-технічного забезпечення відділу ресурсного забезпечення УМВС України в області з 05.11.2004 р., проте до цього часу рішення суду, на думку позивача, фактично не виконано. Також позивач зазначає, що неодноразово звертався до відповідача про надання йому належних щорічних оплачуваних відпусток за час оплаченого вимушеного прогулу спричиненого незаконним звільненням, тобто за 2004 2011 роки, однак такі звернення результату не дали. Окрім того, позивач стверджує, що у звязку з грубим порушенням відповідачем трудового законодавства він протягом тривалого часу перебував без роботи та без заробітку, був вимушений відстоювати свої порушені права у результаті чого поніс моральні страждання, які оцінює у 50 000,00 грн.

Відповідачем до суду подано заперечення на позовну заяву у відповідності до якого позовні вимоги ним не визнаються у повному обсязі, оскільки відсутні підстави для їх задоволення.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали заявлені позовні вимоги, представник відповідача заперечив проти задоволення позову.

На підставі ч.3 ст.160 КАС України в судовому засіданні 12.10.2015 р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено у строк до 19.10.2015 р., про що повідомлено сторонам під час проголошення вступної та резолютивної частини постанови.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, покази свідка, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у період з 30.09.1974 р. по 01.08.2003 р. проходив службу в органах внутрішніх справ України (а.с.49-64).

У подальшому, наказом УМВС України в Кіровоградській області від 25.12.2003 р. №431 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділення матеріально-технічного забезпечення відділу ресурсного забезпечення УМВС України в області та встановлено 13 ранг державного службовця (а.с.54).

Наказом УМВС України в Кіровоградській області від 05.11.2004 р. №309 о/с ОСОБА_1, начальника відділення матеріально-технічного забезпечення відділу ресурсного забезпечення УМВС України в області, з 05 листопада 2004 року звільнено за п.4 ст.40 КЗпП України (розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу прогул без поважних причин) (а.с.55).

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.04.2006 р. скасовано наказ начальника УМВС України в Кіровоградській області №309 о/с від 05.11.2004 р., в частині звільнення ОСОБА_1 за ст.40 п.4 КЗпП України та поновлено його на посаді начальника відділення матеріально-технічного забезпечення відділу ресурсного забезпечення УМВС України в Кіровоградській області з 05.11.2004 року (а.с.96-97).

На виконання зазначеної постанови відповідачем наказом УМВС України в Кіровоградській області від 27.04.2006 р. №113 о/с скасовано наказ УМВС України в Кіровоградській області від 05.11.2004 р. №309 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 (а.с.98).

Постановою апеляційного суду Кіровоградської області від 25.07.2006 р. постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.04.2006 р. скасовано, позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення (а.с.99-101).

З метою виконання вказаної постанови відповідачем наказом УМВС України в Кіровоградській області від 03.08.2006 р. №214 о/с відмінено пункт наказу УМВС України в області від 27.04.2006 р. №113 о/с в частині скасування наказу УМВС України в області від 05.11.2004 р. №309 о/с в частині звільнення ОСОБА_1, начальника відділення матеріально-технічного забезпечення відділу ресурсного забезпечення УМВС України в області, за п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.102).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.12.2008р. постанову апеляційного суду Кіровоградської області від 25.07.2006р. скасовано, а постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.04.2006 р. залишено в силі (а.с.103-105).

На підставі ухвали Вищого адміністративного суду України від 02.12.2008 р. відповідачем наказом УМВС України в Кіровоградській області від 11.12.2008 р. №638 о/с скасовано пункт наказу УМВС України в Кіровоградській області від 03.08.2006 р. №214 о/с щодо відміни пункту наказу УМВС від 27.04.2006р. №113 о/с стосовно ОСОБА_1 та поновлено його на посаді начальника відділення матеріально-технічного забезпечення відділу ресурсного забезпечення УМВС України в Кіровоградській області з 03 серпня 2006 року (а.с.106).

Наказом УМВС України в Кіровоградській області від 14.04.2009 р. №156 о/с ОСОБА_1, начальника відділення матеріально-технічного забезпечення відділу ресурсного забезпечення УМВС України в області, з 14 квітня 2009 року звільнено за п.1 ст.40 КЗпП України (розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у звязку зі зміною в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників) (а.с.123).

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.08.2010 р. (а.с.125), залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2010 р. (а.с.132-133), позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України в Кіровоградській області від 14.04.2009 р. №156 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділення матеріально-технічного забезпечення відділу ресурсного забезпечення УМВС України в Кіровоградській області та зобовязано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області поновити з 14.04.2009 р. ОСОБА_1 на посаді, рівнозначній тій, яку він займав до звільнення; стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 23 964,33 грн.

На виконання зазначеної постанови відповідачем наказом УМВС України в Кіровоградській області від 10.08.2010 р. №399 о/с ОСОБА_1 з 14 квітня 2009 року поновлено на посаді начальника 2-го спеціального майданчика для тимчасового зберігання транспортних засобів при УМВС України в Кіровоградській області, за рахунок коштів спецфонду (а.с.131).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.07.2011 р. постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2010 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2010 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.134-137). При цьому постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.11.2011 р. (а.с.139-141), залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2012 р. (а.с.142-144), позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ УМВС в Кіровоградській області №156 о/с від 14.04.2009 р. в частині дати звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділення матеріально-технічного забезпечення відділу ресурсного забезпечення на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, змінивши дату звільнення на 25 травня 2009 року.

Виконуючи ухвалу Вищого адміністративного суду України від 06.07.2011 р. відповідачем наказом УМВС України в Кіровоградській області від 22.11.2011 р. №541 о/с відмінено пункт наказу УМВС України в області від 20.08.2010 р. №399 о/с в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника 2-го спеціального майданчика для тимчасового зберігання транспортних засобів при УМВС України в області, за рахунок коштів спецфонду та відмінено пункт наказу УМВС України в області від 25.10.2010 р. №490 о/с в частині призначення ОСОБА_1 начальником спеціального майданчика для тимчасового зберігання транспортних засобів №2 при УМВС України в області, за рахунок коштів спецфонду (а.с.138).

Правомірність наказу УМВС України в області від 20.08.2010 р. №399 о/с встановлено постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.05.2012 р. (а.с.146-149), залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2013 р. (а.с.150-151).

Відповідно до ст.124 Конституції України та ст.14 КАС України судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України.

При цьому у випадку не виконання судових рішень добровільно, Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. №606-ХІV встановлено порядок примусового виконання судових рішень.

Таким чином, наявність судового рішення, яким особу поновлено на посаді, не потребує винесення будь-яких додаткових судових рішень у тому числі щодо зобовязання поновлення особи на посаді, тобто фактично зобовязання виконання відповідного судового рішення.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У відповідності до ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, захисту в порядку адміністративного судочинства підлягає лише порушене право особи.

Судом встановлено, що відповідачем вчинялися дії спрямовані на виконання як постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.04.2006 р., так і наступних судових рішень, повязаних з поновленням ОСОБА_1 на посаді начальника відділення матеріально-технічного забезпечення відділу ресурсного забезпечення УМВС України в Кіровоградській області.

Разом з тим, суд враховує, що в силу наявності судового рішення, яке набрало законної сили (постанова Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.11.2011 р.), на час розгляду даної справи, відсутні підстави для поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділення матеріально-технічного забезпечення відділу ресурсного забезпечення УМВС України в Кіровоградській області та, як наслідок, зобовязання відповідача вчиняти відповідні дії, оскільки відповідним судовим рішенням встановлено правомірність звільнення позивача із зазначеної посади та визначено належну дату такого звільнення 25 травня 2009 року.

Окрім того, у судовому засіданні ОСОБА_1 неодноразово посилався на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 22.04.2015 р. у справі №К/800/49380/14, якою, як вважає позивач, встановлено факт його фактичного не поновлення на посаді (а.с.22-23). Суд вважає таку позицію ОСОБА_1 безпідставною, позаяк у зазначеній ухвалі вказано про неможливість вирішення при постановленні додаткового судового рішення вимоги позивача зазначеної ним у касаційній скарзі, зокрема, щодо поновлення його на посаді, яку він займав до незаконного звільнення, начальника відділення матеріально-технічного забезпечення відділу ресурсного забезпечення управління Міністерства внутрішніх справ в Кіровоградській області, оскільки його фактично не поновлено на цій посаді, так як такі вимоги не стосуються предмету заявленого позову (а.с.20, зі зворотного боку). Натомість обставин фактичного не поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділення матеріально-технічного забезпечення відділу ресурсного забезпечення управління Міністерства внутрішніх справ в Кіровоградській області ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.04.2015 р. у справі №К/800/49380/14 не встановлено.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про зобовязання Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника відділення матеріально-технічного забезпечення відділу ресурсного забезпечення УМВС України в Кіровоградській області з дня його не законного звільнення, задоволенню не підлягає.

Також позивач просить зобовязати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області надати йому належні невикористані чергові відпустки.

Відповідно доч.1 ст.83 КЗпП України та ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 р. №504/96-ВР, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткові відпустки працівникам, які мають дітей..

Таким чином, після звільнення працівника надання йому відпусток не передбачено Кодексом законів про працю України та Законом України «Про відпустки», натомість такому працівнику виплачується компенсація за не використані дні щорічної відпустки.

Як встановлено судом, позивач з 25 травня 2009 року звільнений з посади начальника відділення матеріально-технічного забезпечення відділу ресурсного забезпечення УМВС України в Кіровоградській області.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 за період з 16.12.2003 р. по 25.05.2009 р., тобто за час перебування його на посаді начальника відділення матеріально-технічного забезпечення УМВС в області мав право на отримання щорічних оплачуваних відпусток загальною кількістю 187 днів (з урахуванням часу вимушеного прогулу), а також у звязку з перебуванням у вимушеному прогулі в період з квітня 2009 по серпень 2010 року, за який йому було проведено нарахування середнього заробітку позивач мав право на 36 днів основної щорічної відпустки. Тобто загальна кількість днів щорічних оплачуваних відпусток на які мав право ОСОБА_1 за період перебування на посаді становила 223 дні (187 + 36) (а.с.160), що не заперечувалося позивачем.

Так, ОСОБА_1 у 2004 році надано відпустку строком на 30 календарних днів, у 2006 році 45 календарних днів, у 2009 році 45 календарних днів (а.с.161). Отже, за період перебування на посаді позивачем використано 120 днів основної щорічної оплачуваної відпустки (а.с.161).

На виконання припису Територіальної державної інспекції праці у Кіровоградській області №11-02-023/0184-0193 від 12.02.2014 р. та відповідно до наказу УМВС України в Кіровоградській області від 24.02.2014 р. №166 ОСОБА_1 нараховано грошову компенсацію за 103 календарні дні невикористаних відпусток у розмірі 7 418,54 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 05.03.2014 р. (а.с.40).

Зазначені обставини не заперечувалися позивачем у судовому засіданні та підтверджені показами свідка ОСОБА_2, головного спеціаліста відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку УМВС України в Кіровоградській області, яка посвідчила, що з позивачем проведено усі розрахунки щодо компенсації не використаних ним днів щорічної відпустки.

Також у період перебування на посаді начальника 2-го спеціального майданчика для тимчасового зберігання транспортних засобів при УМВС України в області ОСОБА_1 у період з 10 серпня по 5 вересня 2011 року перебував у щорічній відпустці за відпрацьований час з 20.08.2010 р. по 19.08.2011 р., а після звільнення йому була виплачена компенсація за 6 календарних днів невикористаної відпустки за період роботи з 20.08.2011 р. по 22.11.2011 р. (а.с.162, 183).

На підставі викладеного позовна вимога про зобовязання Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області надати ОСОБА_1 належні невикористані чергові відпустки, задоволенню не підлягає.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн. суд зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю субєкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів субєктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Відповідно до ч.1 ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності до ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

На підставі п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зясуванню в даному випадку підлягає те, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки під час розгляду двох попередніх позовних вимог, одночасно з якими позивачем заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди, не встановлено протиправності дій відповідача, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди також не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 70, 85, 86, 94, 159-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови у повному обсязі.

Дата виготовлення повного тексту постанови 16 жовтня 2015 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду ОСОБА_3