Справа № 153
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 р. Справа № 876/6240/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Яворського І. О., Сапіги В. П.;

за участю секретаря судового засідання - Мартинишина Р. С.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Львівської області Державної податкової служби на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2013 року в справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Львівської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

19 жовтня 2012 року Львівським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Львівської області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30 грудня 2010 року № /1, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у сумі 313610,00 грн., з яких 157146,00 грн. - основний платіж, 156464,00 грн. - штрафні санкції; податкового повідомлення-рішення від 30 грудня 2010 року № /1, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб у сумі 72724,00 грн.; податкового повідомлення-рішення від 30 грудня 2010 року № /1, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у сумі 1530,00 грн.; податкового повідомлення-рішення від 30 грудня 2010 року № /1, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок з власників транспортних засобів у сумі 6020,15 грн. (з урахуванням уточнення позовних вимог).

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що прийняті податковим органом податкові повідомлення-рішення є неправомірними, оскільки не відповідають нормам чинного законодавства.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2013 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Львівської області Державної податкової служби від 30 грудня 2010 року № /1, від 30 грудня 2010 року № /1, від 30 грудня 2010 року № /1. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - Державною податковою інспекцією у Пустомитівському районі Львівської області Державної податкової служби, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що відповідачем було проведено документальну планову виїзну перевірку суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2007 року по 30 вересня 2010 року.

За результатами вказаної перевірки відповідачем складено Акт від 10 грудня 2010 року № 1458/172/5, в якому встановлено, що позивачем порушено ст. 13 та ст. 14 розділу IV Декрету Кабінету міністрів України від 26.12.1992 року №13-92 «Про прибутковий податок з громадян» внаслідок чого визначено розмір податку з доходів фізичних осіб за 2008 рік в сумі 9506,50 грн., за 2009 рік в сумі 63217,50 грн.; пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», у результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 157146,00 грн., в тому числі за грудень 2009 року, січень 2010 року в сумі 48780,00 грн., за лютий 2010 року в сумі 15700,00 грн., за березень 2010 року в сумі 14660,00 грн., за квітень 2010 року в сумі 29272,00 грн., за травень 2010 року в сумі 27250,00 грн., за червень 2010 року в сумі 17824,00 грн., за серпень 2010 року в сумі 3260,00 грн., за вересень 2010 року в сумі 400,00 грн.; п. 1.2 та п 2.2 Порядку заповнення та подання податкової декларації з ПДВ, затвердженої наказом ДПА України від 30.05.1997 року № 166, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.07.1997 року за № 250/2054 - неподання податкових декларацій з ПДВ за грудень 2009 року - вересень 2010 року; ст. 6 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів» - занижено податок з власників транспортних засобів на суму 6871,40 грн.

На підставі акта перевірки ДПІ у Пустомитівському районі Львівської області винесено податкове повідомлення-рішення від 30 грудня 2010 року № /1, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у сумі 313610,00 грн., з яких 157146,00 грн. - основний платіж, 156464,00 грн. - штрафні санкції; податкове повідомлення-рішення від 30 грудня 2010 року № /1, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб у сумі 72724,00 грн.; податкове повідомлення-рішення від 30 грудня 2010 року № /1, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у сумі 1 530,00 грн.; податкове повідомлення-рішення від 30 грудня 2010 року № /1, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок з власників транспортних засобів у сумі 6020,15 грн.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Встановлено, що 1, 2 та 3 квартали 2008 року позивач перебував на загальній системі оподаткування, обліку та звітності, що підтверджується і актом перевірки від 10 грудня 2010 року № 1458/172/НОМЕР_1.

З акту перевірки від 10 грудня 2010 року № 1458/172/НОМЕР_1, а також з декларацій про доходи за 1 та 2 квартали 2008 року, що містяться в матеріалах справи та досліджувались судом, вбачається, що позивач не працював та, відповідно, доходів від здійснення підприємницької діяльності не отримував.

З розрахунку авансових платежів по податку з доходів фізичних осіб на 2008 рік вбачається, що при очікуваному доході 1000,00 грн. на рік сума податку з доходів фізичних осіб на 2008 рік становить 150,00 грн. з терміном сплати 15 серпня та 15 листопада у рівних частках по 75,00 грн.

Однак, встановлено (досліджувались платіжні доручення про сплату єдиного внеску), що 4 квартал 2008 року суб'єкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебував на єдиному податку, який сплатив у повному обсязі.

Також встановлено, що упродовж 2009 року позивач перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, що вбачається з акту перевірки від 10 грудня 2010 року № 1458/172/НОМЕР_1, із заяви на право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності № 1486 та корінця свідоцтва про сплату єдиного податку за 2009 рік, що містяться в матеріалах справи.

Свідоцтвом про сплату єдиного податку передбачено, що позивач здійснює господарську діяльність у сфері переробки деревини.

Відповідно до абз. 3 ст. 2 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» у разі, коли фізична особа - суб'єкт малого підприємництва здійснює кілька видів підприємницької діяльності, для яких установлено різні ставки єдиного податку, нею придбавається одне свідоцтво і сплачується єдиний податок, що не перевищує встановленої максимальної ставки.

У відповідності з Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» спрощена система оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва не поширюється на: суб'єктів підприємницької діяльності, які провадять діяльність у сфері грального бізнесу (в тому числі діяльність, пов'язану із влаштуванням казино, інших гральних місць (домів), гральних автоматів з грошовим або майновим виграшем, проведенням лотерей (у тому числі державних) та розіграшів з видачею грошових виграшів у готівковій або майновій формі), здійснюють обмін іноземної валюти; суб'єктів підприємницької діяльності, які є виробниками підакцизних товарів, здійснюють господарську діяльність, пов'язану з експортом, імпортом та оптовим продажем підакцизних товарів, оптовим та роздрібним продажем підакцизних пально-мастильних матеріалів; суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють: видобуток та виробництво дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення; оптову, роздрібну торгівлю промисловими виробами з дорогоцінних металів, що підлягають ліцензуванню відповідно до Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності».

Інших обмежень щодо видів підприємницької діяльності, під час здійснення яких може застосовуватися спрощена система оподаткування, чинне законодавство не містить. При цьому додаткові обмеження не можуть встановлюватися підзаконними нормативними актами, зокрема Порядком видачі Свідоцтва про сплату єдиного податку.

Вичерпний перелік умов, дотримання яких є необхідним для застосування спрощеної системи оподаткування, встановлені пунктом 1 Указу. Ці умови не обмежують суб'єкта малого підприємництва у виборі здійснюваних ним видів діяльності лише тими, що зазначені у свідоцтві про сплату єдиного податку чи в будь-якому іншому документі.

Отже, суб'єкт малого підприємництва має право займатися будь-якими видами підприємницької діяльності, за винятком тих, що не можуть здійснюватися з використанням спрощеної системи оподаткування в силу прямої законодавчої заборони.

За таких обставин режим оподаткування єдиним податком поширюється на всі доходи суб'єкта малого підприємництва, що обрав спрощену систему оподаткування, незалежно від видів підприємницької діяльності, від яких ці доходи одержані.

Наявність певного рядка в заяві суб'єкта малого підприємництва про видачу свідоцтва про сплату єдиного податку та зміст самого свідоцтва не можуть слугувати такими обмеженнями, оскільки відповідно до статті 1 Закону України «Про систему оподаткування» механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів) не може встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування.

Ураховуючи наведене, норми Указу поширюються на всі доходи суб'єкта спрощеної системи оподаткування, отримані ним як виручка від реалізації товарів, робіт, послуг у межах усіх видів здійснюваної ним підприємницької діяльності.

Згідно статті 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 № 727/98 спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для суб'єктів малого підприємництва, в тому числі для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Відповідно до статті 5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» у разі порушення вимог, встановлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

У відповідності до статті 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів (обов'язкових платежів): податку на доходи фізичних осіб (для фізичних осіб - суб'єктів малого підприємництва).

Згідно пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2000 року № 507 «Про роз'яснення Указу Президента України від 03 липня 1998 року № 727» на суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб, які відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 6 не є платниками податку на доходи фізичних осіб, не поширюються вимоги розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 р. № 13 «Про прибутковий податок з громадян» у частині доходів від провадження підприємницької діяльності, що здійснюється відповідно до зазначеного Указу.

Згідно з абзацом восьмим статті 2 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладається єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов'язань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім'ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності.

Відтак, відповідач дійшов неправильного висновку, зазначивши в акті перевірки, що увесь дохід, одержаний позивачем у 2009 році, слід оподаткувати за правилами загальної системи оподаткування, обліку та звітності. У відповідності із абзацом 8 ст. 2 та ст. 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» гранична сума виручки у розмірі 500 000 грн. на загальних підставах не оподатковується, оскільки обкладається єдиним податком згідно ст. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», а за правилами загальної системи оподаткування, обліку та звітності оподатковується лише сума перевищення.

Аналогічно відповідач не правильно підрахував суму оподаткування позивача на податок з доходів фізичних осіб за 2008 рік, оскільки, як уже вказувалось, за перший та другий квартали 2008 року позивач від здійснення підприємницької діяльності доходів не одержував, а у 4-му кварталі 2008 року перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності. Відтак, доходи отримані позивачем за четвертий квартал 2008 року на загальних системах не оподатковуються, оскільки такі обкладаються єдиним податком.

З акту перевірки вбачається, що суб'єкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець ОСОБА_1 протягом усього 2009 року знаходився на спрощеній системі оподаткування та був платником єдиного податку. Вказана обставина також підтверджується заявою на право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності № 1486 та корінцем свідоцтва про сплату єдиного податку за 2009 рік, що містяться в матеріалах справи та досліджувались судом.

Суму грошових коштів у розмірі 62600,00 грн., за рахунок якої позивач перевищив обсяг виручки від виконання робіт 500000,00 грн. за календарний рік, позивач отримав на розрахунковий рахунок в четвертому кварталі 2009 року, що підтверджується поданими звітами малого підприємства - фізичної особи - платника єдиного податку за другий, третій та четвертий кварталами. А уже, у відповідності з статтею 5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», з І кварталу 2010 року правомірно перейшов на загальну систему оподаткування, що вбачається із заяви від 11 січня 2010 року про перехід на загальну систему оподаткування.

Виходячи зі змісту положень статті 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для суб'єктів малого підприємництва, в тому числі для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Відповідно до статті 5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» у разі порушення вимог, встановлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

У відповідності до статті 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів (обов'язкових платежів): податку на додану вартість, відтак у 2009 році позивач не був платником ПДВ.

Згідно абзацу 8 статті 2 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладається єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов'язань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім'ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності.

Отже, поширення загальної системи оподаткування, зокрема, положень Закону України «Про податок на додану вартість», на платника можливе з моменту перевищення розміру виручки, визначеного статтею 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», оскільки до цього часу він не є платником податку на додану вартість.

Згідно з п.п. 2.3.1 п. 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі, коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 000,00 грн. (без урахування податку на додану вартість).

Згідно із декларацією про доходи, одержані за січень - березень 2010 року, сума валового доходу від підприємницької діяльності позивача за вказаний період склала 000, 000 грн. (нуль гривень), оскільки останній у той час не працював та, відповідно, доходів не одержував.

Таким чином, за не підтвердження факту перевищення позивачем встановленого підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» граничного обсягу оподатковуваних операцій після переходу на загальну систему оподаткування (перший квартал 2010 року), з досягненням якого пов'язується обов'язок зареєструватись платником податку на додану вартість та з його сплати, визначення позивача податкових зобов'язань з податку на додану вартість за період з січня 2010 року по березня 2010 року також є безпідставним.

Як вбачається з акту перевірки, а також згідно із заявою на право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності № 2556 та корінцем свідоцтва про сплату єдиного податку за 2010 рік, що містяться в матеріалах справи, позивач у другому та третьому кварталі 2010 року перебував на спрощеній системі оподаткування.

Сума валового доходу за вищевказаний період від підприємницької діяльності позивача згідно декларації про доходи склала 602325,00 грн., відтак з наступного кварталу позивач був зобов'язаний перейти на загальну систему оподаткування. Суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на додану вартість. Згідно з абзацом 8 статті 2 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов'язань. Відтак, 500000 грн. (межа виручки згідно єдиного податку) не включається до перерахунку загальних податкових зобов'язань, оскільки по ній сплачено єдиний податок, а 102325,00 грн. (602325,00 грн. - 500000,00 грн.) підлягають оподаткуванню на загальних підставах.

Пунктом 9.4 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що у разі, якщо особа, на яку не поширюється дія п. 2.3 ст. 2 вказаного Закону, як платник податку вважає за доцільне добровільно зареєструватися платником податку і відповідає вимогам п.п. 2.2 ст. 2 цього Закону, така реєстрація провадиться за її заявою.

Оскільки позивач не був зобов'язаний реєструватись платником податку, крім того, добровільно не подавав заяву про таку реєстрацію, то він не був платником податку на додану вартість, а отже, не зобов'язаний сплачувати даний податок до бюджету.

Вищевикладене спростовує висновки податкового органу про порушення позивачем вимог п.п. 7.3.1. п. 7.3. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», тому суд першої інстанції дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 30 грудня 2010 року № /1 є протиправним та, відповідно, підлягає скасуванню.

Також встановлено, що суб'єктом підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 протягом 2009-2010 років здійснювались операції, що не підлягали оподаткуванню податком на додану вартість у відповідності зі статтею 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» та п.п. 2.3.1 п. 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість».

Суб'єкти підприємницької діяльності, що перейшли на спрощену систему оподаткування, яка не передбачає сплати податку або передбачає його нарахування за ставками, іншими, ніж визначені пунктом 6.1 статті 6 Закону України «Про податок на додану вартість», втрачають право на нарахування податку, податкового кредиту та складання податкових накладних, а також на отримання відшкодування за податковий період, в якому відбувся такий перехід.

Згідно з п.п. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Відповідно до підпункту 17.1.1 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» платник податків, що не подає податкову декларацію у строки, визначені законодавством, сплачує штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання або її затримку.

Враховуючи те, що до дати реєстрації платником податку на додану вартість особа не має права на подання податкової декларації, штрафні санкції за неподання позивачем податкових декларацій з податку на додану у розмірі 1530,00 грн. застосовані неправомірно, оскільки позивач не був у встановленому порядку зареєстрований платником податку на додану вартість, а відтак не мав права подавати такі декларації.

Також встановлено, що позивач є власником транспортних засобів: ВАЗ 1111 н.з. 17594 ТВ об'ємом двигуна 650; Сеат IBIZA н.з. 08042 ТС об'ємом двигуна 1461; ГАЗ 5314 н.з. 19018 ТА об'ємом двигуна 4250; ЛАЗ 42021 н.з. 90649 ТС об'ємом двигуна 10850; Ауді А6 н.з. ВС1230 АХ об'ємом двигуна 2500 та ТАТА lpt613/38 н.з. ВС0619 BE об'ємом двигуна 5675.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи, а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства, які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до статті 2 цього Закону є об'єктами оподаткування.

Згідно ст. 2 цього Закону об'єктами оподаткування є, зокрема, автомобілі, призначені для перевезення не менше 10 осіб, включаючи водія, - код 8702; автомобілі легкові - код 8703; автомобілі вантажні - код 8704.

Згідно з приписами ст. 5 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів сплачується фізичними особами - перед проведенням першої реєстрації в Україні, реєстрацією, перереєстрацією транспортних засобів, а також перед технічним оглядом транспортних засобів щорічно або один раз за два роки, але не пізніше першого півріччя року, в якому провадиться технічний огляд.

Статтею 20 Закону України «Про систему оподаткування» передбачено, що контроль за правильністю та своєчасністю справляння податків і зборів (обов'язкових платежів) здійснюється державними податковими органами та іншими державними органами в межах повноважень, визначених законами.

Із змісту Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» вбачається, що сума податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що сплачується фізичними особами, розраховується саме фізичною особою за ставками встановленими цим Законом.

Відповідно до ст. 7 цього Закону у разі приховування (заниження) об'єктів оподаткування з власників транспортних засобів стягуються сума несплаченого податку, а також пеня або штраф у порядку, передбаченому законом.

Згідно з листом-відповіддю Львівського міського реєстраційно-екзаменаційного відділу Державної автомобільної інспекції при Головному управлінні МВС України від 13 березня 2013 року № 1400 зп інформація про номери квитанцій про сплату податку ОСОБА_1 не може бути надана, оскільки матеріали, на підставі яких проводилась реєстрація транспортних засобів знищена у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

Інших доказів, які б підтверджували сплату податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів позивачем надані не були, а тому немає підстав вважати, що відповідач протиправно виніс податкове повідомлення-рішення від 30 грудня 2010 року № /1.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 41, 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Львівської області Державної податкової служби - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2013 року в справі № 2а-9038/12/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: І. О. Яворський

В. П. Сапіга

Ухвалу складено в повному обсязі 06 жовтня 2015 року.