Справа № 344/9425/14-а, 2а-344/30/15
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року Справа № 876/4851/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Затолочного В.С.,Матковської З.М.,

за участю секретаря судового засідання Бєлкіної Н.І.,

та за участі осіб:

від позивача - ОСОБА_1,ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Старокриволутської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області про визнання недійсним рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 в грудні 2012 року звернувся в суд з адміністративном позовом до Старокривотульської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області та ОСОБА_4 та просив визнати незаконними та скасувати рішення Старокривотульської сільської ради від 30.09.2004 року та рішення виконкому Старокривотульської сільської ради від 28.05.2006 року про визнання права власності на приміщення молокопункту по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

В подальшому позивач неодноразово змінював та доповнював позовні вимоги та просив: скасувати акт від 10.04.2008р підписаний земельною комісією, скасувати рішення Старокривотульської сільської ради від 17.04.2008р. №19-11/2008 «Про затвердження акту земельної комісії від 10.04.2008р.», просив зобов'язати Старокривотульську сільську раду провести сесію та розглянути повторну заяву ОСОБА_1, зобов'язати Старокривотульську сільську раду прийняти рішення щодо надання позивачу дозволу, як спадкоємцю, на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельну ділянку передану спадкодавцю ОСОБА_5 до 01.01.2002року для обслуговування житлового будинку та господарських споруд 0.25 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0.58га, загальною площею 0.83 га відповідно до рішення від 29.12.1993 року. Просив зобов'язати Старокривотульську сільську раду провести сесію та розглянути повторну заяву ОСОБА_1, зобов'язати Старокривотульську сільську раду прийняти рішення щодо надання позивачу дозволу, як спадкоємцю, на виготовлення технічної документації і землеустрою щодо посвідчення права власності на земельну ділянку передану спадкодавцю ОСОБА_5 до 01.01.2002року для обслуговування житлового будинку та господарських споруд 0.25 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0.58га, загальною площею 0.83 га відповідно до рішення від 29.12.1993 року; скасувати рішення Старокривотульської сільської ради від 30.09.2004 року; визнати порушення сільським головою Старокривотульської сільської ради ОСОБА_6 вимог ст..19 Конституції України що призвело до порушення прав і свобод позивача.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він прийняв спадщину за законом після смерті матері в АДРЕСА_2,, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.03.1999 р. В 1993 році матері позивача - ОСОБА_5 рішенням сільської ради було передано у власність земельні ділянки площею 0.25 га під обслуговування житлового будинку та господарських споруд, та площею 0.58га для ведення особистого підсобного господарства, всього 0.83га, однак вона за життя не оформилаи право власності на земельну ділянку. В 2004 році Актом земельної комісії Старокривотульківської сільської ради від 17.09.2004р. встановлено фактичні розміри земельної ділянки, а саме площею 0.80га. Згідно рішення Тисменицького районного суду від 14.12.2004 року позивач замовив виготовлення технічної документації на земельну ділянку, однак межі ділянки не погоджені сусідом ОСОБА_4 та ОСОБА_7. Протоколом №6 засідання комітету громадян співвласників майнових паїв від 28.01.2004 року ОСОБА_7 та ОСОБА_4 видано в рахунок майнових сертифікатів молокопункт в с.Красилівка. Рішенням сільської ради від 28.05.2006р. визнано право власності на господарське приміщення молокопункт по АДРЕСА_1, який знаходиться на земельній ділянці позивача. Даний молокопункт не перебував на балансі ТзОВ АПК «Іскра» та не перебував на балансі сільської ради, присвоєння адреси йому не проводилось, в експлуатацію не приймався. Відповіддю Старокривотульської сільської ради від 26.10.2012 року позивачу стало відомо про порушення його прав.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2015 року в задоволенні позову було відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що звернення позивача розглядались відповідачем у встановленому порядку і наданою відповіддю Старокривотульської сільської ради від 26.10.2012 року №164 зазначено, що надання земельної ділянки ОСОБА_1 можливе після затвердження технічної документації, яка на момент розгляду справи в суді не відповідає всім погодженням та включає в земельну ділянку позивача іншу земельну ділянку, по якій вже винесені рішення судів в зв'язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

З цією постановою не погодився апелянт ОСОБА_1, який звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2015 року та винести нову постанову, якою повністю задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з»ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

В судовому засіданні позивач та представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримали та просять її задовольнити та оскаржувану постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2015 року скасувати та винести нову постанову, якою повністю задовольнити позовні вимоги. .

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши та дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних міркувань.

Згідно ч.1.ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.03.1999 р. прийняв спадщину за законом після смерті його матері ОСОБА_5, яка померла в 1996 році в с.Старі Кривотули Тисменицького району Івано-Франківської області. Спадщина складалась з житлового будинку та господарських споруд.

Рішенням Старокривотульської сільської ради від 30.11.1993 р передано позивачу ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0.25 га під обслуговування житлового будинку та господарських споруд, та площею 0.58 га для ведення особистого підсобного господарства, всього 0.83га, при чому адреса (вулиця,поштовий номер) даних ділянок в цьому рішенні не вказана.

Рішенням Старокривотульської сільської ради від 29.12.1993р. передано у приватну власність ОСОБА_5 земельні ділянки площею 0.25 га під обслуговування житлового будинку та господарських споруд, та площею 0.58 га для ведення особистого підсобного господарства, всього 0.83га в с.Старі Кривотули, при чому адреса (вулиця,поштовий номер) даних ділянок в рішенні не вказана, однак як стверджує позивач, померла мати не встигла за життя оформити право власності на дану земельну ділянку. З пояснення позивача судом встановлено, що дана земельна ділянка площею 0.83га по цих двох рішеннях є тотожною, тобто наданою двічі спочатку позивачу, а через місяць його матері, інших ділянок за цими площами, тобто різних, немає. Тому в нього виникло право на оформлення даних його матері земельних ділянок.

Рішенням Старокривотульської сільської ради від 30.09.2004 року затверджено Акт земельної комісії від 17.09.2004 року, згідно якого площа земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_1 становить 0.80 га, згідно проведених замірів, а земельна ділянка, де розміщений молокоприймальний пункт є в землях запасу сільської ради та перебуває в користуванні ТзОВ АПФ «Іскра», зобов'язано ОСОБА_1 звільнити самовільно захоплену земельну ділянку під молокоприймальним пунктом, встановити огорожі на попередні місця.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06.11.2007 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 15.02.2008 р. було відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову про визнання рішення Старокривотульської сільської ради від 30.09.2004 року недійсним та видачу Державного акту про право приватної власності на земельну ділянку площею 0.83га. Судом було встановлено, що ОСОБА_1 не набув право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, а земельна ділянка за рішенням від 30.11.1993 року йому не надавалась, оскільки жодної заяви щодо цього немає, приміщення молокопункту на праві приватної власності належить громадянці ОСОБА_4 та знаходиться на земельній ділянці площею 0.03га, спір по якій виник. Також зазначено, що виготовлений на замовлення ОСОБА_1 план встановлення меж земельної ділянки включає в себе земельну ділянку на якій знаходиться молокопункт, що йому не належить.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно проаналізовано вимоги діючого законодавства, повно та об'єктивно встановлено всі обставини справи та суд підставно прийшов до висновку, що вимога позивача про визнання незаконним та скасування рішення Старокривотульської сільської ради від 30.09.2004 року не підлягає до задоволення в зв'язку з безпідставністю позовних вимог та підставно відмовив в позові в зв'язку з цим.

Рішенням Тисменицького районного суду від 04.07.2011 року, яке набрало законної сили 17.07.2012р., було відмолено ОСОБА_1 в задоволенні позову про визнання недійсним рішення виконкому Старокривотульської сільської ради від 28.05.2006 року про визнання права власності на приміщення молокопункту по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 та ОСОБА_3. Судом встановлено правомірність прийняття оскаржуваного рішення виконкому сільської ради, а також відсутність порушених прав ОСОБА_1 щодо набуття такого права іншою особою.

Рішенням Тисменицького районного суду від 29.11.2012 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.01.2013 р. у справі за позовом Старокривотульської сільської ради до ОСОБА_1 про повернення самовільно захопленої земельної ділянки та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Старокривотульської сільської ради про скасування рішення Старокривотульської сільської ради від 17.04.2008р. №19-11/2008 «Про затвердження акту земельної комісії від 10.04.2008р.» та Акту земельної комісії, було відмолено ОСОБА_1 в задоволенні зустрічного позову.

Колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції повно та об'єктивно врахував обставини справи, зокрема ту обставину, що неодноразово судами різних інстанцій в порядку ЦПК України розглядались позови де стороною по справі був позивач ОСОБА_1 та справи стосувались тієї ж земельної ділянки та рішення судів прийняті по суті і вступили в законну силу, а тому суд першої інстанції підставно відмовив в позові.

У відповідності до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2015 року прийнята з додержанням норм матеріального і процесуального права при правильно встановлених обставинах справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому оскаржувану постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст.212, ст. 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2015 року у справі № 344/9425/14-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: В.М. Каралюс

Судді : В.С.Затолочний

З.М.Матковська

Повний текст ухвали виготовлений 13.10.2015 року