Справа № 2а-1705/09
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2012-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2012 р. Справа № 8631/10

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Дяковича В.П., Попка Я.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на постанову Личаківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, треті особи Міністерство фінансів України, Державне казначейство України, Міністерство праці та соціальної політики України про зобовязання провести нарахування та виплату недоплаченої грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати неправомірною відмову ОСОБА_1 відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (далі ОСОБА_1 ВСЗ) у виплати їй належної щомісячної грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2007-2008 рр., стягнути з відповідача на її користь повязану із цим недоплату у розмірі 7325,41 грн. та зобовязати його у подальшому нараховувати і виплачувати їй таку допомогу у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2009 року вказаний позов задоволено частково, визнано неправомірними дії ОСОБА_1 ВСЗ щодо ненарахування та невиплати позивачці щомісячної грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років і зобовязано провести перерахунок та виплату їй спірної допомоги у цьому розмірі за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 ВСЗ просить вищезазначену постанову скасувати і прийняти нову, якою повністю відмовити у задоволенні заявлених ОСОБА_2 вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та неповноту зясування істотних обставин справи. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що він належним чином виконав свій обовязок перед позивачкою щодо виплати їй щомісячної грошової допомоги по догляду за дитиною у 2007 році. Просить врахувати, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються видатки на загальносуспільні потреби, їх розмір та цільове спрямування і органи праці та соціального захисту населення не вправі їх змінювати. Стверджує, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення було допущено порушення норм бюджетного законодавства України та не враховано видаткові можливості основного фінансового документу держави. Наполягає на застосуванні строку звернення до адміністративного суду, стверджуючи, що він пропущений позивачкою без поважних причин.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не зявилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що вона як особа, яка здійснювала догляд за дитиною, мала право на одержання щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 визнано таким, що не відповідає Конституції України, положення п. 14 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким було зупинено і обмежено право на отримання зазначеної виплати у 2007 році. Розмір отриманої позивачкою щомісячної допомоги по догляду за дитиною у період з 09 липня по 31 грудня 2007 року суперечить вимогам ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» і має обчислюватися з розміру законодавчо встановленого розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Обовязок з виплати ОСОБА_2 повязаної із цим заборгованості слід покласти на Залізничний ВСЗ.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам справи.

Встановлено, що позивачка є матірю, яка у 2007 році здійснювала догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» у редакції, що була чинною на час виникнення та існування спірних правовідносин, мала право на отримання щомісячної допомоги у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення п. 14 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», якими було зупинено на 2007 рік дію ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», із вказівкою на те, що дане рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З огляду на викладене апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про неправомірність відмови ОСОБА_1 ВСЗ у проведенні нарахування і виплати позивачці ОСОБА_2 недоплаченої щомісячної допомоги по догляду за дитиною виходячи із встановленого ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року.

Крім того, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність покладення обовязку з нарахування і виплати спірної допомоги саме на ОСОБА_1 ВСЗ в силу вимог ст. 5 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми».

Посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України «Про державну допомогу сімям з дітьми» розмірів щомісячної допомоги як на причину невиконання державою взятих на себе зобовязань до уваги не приймаються, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Крім того, оскільки відповідач ОСОБА_1 ВСЗ у ході судового розгляду справи не наполягав на застосуванні строку звернення до адміністративного суду, підстав для його застосування на стадії апеляційного провадження, на думку апеляційного суду, немає.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та вищевказаних висновків не спростовують.

Апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради залишити без задоволення, а постанову Личаківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2009 року у справі № 2а-1705/09 без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П. Дякович

ОСОБА_3