Справа № 161/9213/15а,2а/161/343/15
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 р. № 876/8311/15
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участю секретаря судових засідань: Лемцьо І.В.

представника відповідача - Борсук С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 липня 2015 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Волинської митниці ДФС про визнання нечинною та скасування постанови, -

встановив:

17.06.2015 ОСОБА_3 звернувся в суд із адміністративним позовом до Волинської митниці ДФС у якому просить визнати нечинною та скасувати постанову про порушення митних правил від 27.05.2015 № 0581/20502/2015.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.07.2015 адміністративний позов залишено без розгляду, у зв'язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Із цією ухвалою не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята без належного з'ясування обставин справи та з формальних підстав, тому просить її скасувати та винести нову ухвалу про поновлення строку оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано того, що після отримання 06.06.2015 (субота) постанови про порушення митних правил, він цього ж дня поштою направив у Волинський окружний адміністративний суд позов про її скасування. Однак, 17.06.2015 ним отримано ухвалу про повернення позовної заяви, у зв'язку з непідсудністю цієї справи Волинському окружному адміністративному суду з роз'ясненням про її підсудність Луцькому міськрайонному суду Волинської області. Отримавши цю ухвалу, ним цього ж дня було подано позовну заяву за підсудністю.

Апелянт у судове засіданні не прибув, хоча належним чином повідомлений про його дату, час та місце, а тому у відповідності до ч. ч. 4 ст. 196 КАС України апеляційний розгляд справи проведено у його відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив та просить залишити її без задоволення.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірив матеріали справи, обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Суд першої інстанції свою ухвалу мотивував тим, що позивач пропустив 10-денний строк звернення до адміністративного суду, що визначений ст. 289 КУпАП, оскільки постанову про порушення митних правил від 27.05.2015 ним отримано 06.06.2015, однак позовну заяву подано лише 17.06.2015. При цьому, суд відхилив посилання позивача на те, що ним помилково позов було подано до Волинського окружного адміністративного суду, так як у постанові про порушення митних правил було роз'яснено порядок і строки її оскарження.

Однак, суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно частин 1, 4 статті 529 Митного кодексу України, постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України. Скарга (адміністративний позов) на постанову митного органу у справі про порушення митних правил подається у строк, встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі пропуску цього строку з поважних причин він за заявою особи, яка подає скаргу (адміністративний позов), може бути поновлений відповідно митницею, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, або судом.

Статтею 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено спеціальний строк оскарження та порядок його обчислення щодо оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення - десять днів з дня винесення постанови.

Статтею 100 КАС України визначено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

З аналізу наведених вище процесуальних норм можна дійти висновку, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови про порушення митних правил законодавством встановлено спеціальний 10-денний строк, який обчислюється з дня винесення постанови. При цьому, слід ураховувати, що пропуск цього строку не є безумовною підставою для залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки за наявності обґрунтованих підстав такий може бути поновлено.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом спору є постанова в справі про порушення митних правил від 27.05.2015, а із цим позовом позивач звернувся 17.06.2015, а отже правильними є висновки суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Однак, суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги доводи позивача щодо поважності причин пропуску цього строку. Зокрема, ОСОБА_3 зазначає, що постанова про порушення митних правил відповідачем йому надіслана поштою та отримана ним 06.06.2015, що сторонами не оспорюється. Після отримання цієї постанови, ним цього ж дня помилково адміністративний позов надіслано на адресу Волинського окружного адміністративного суду, який своєю ухвалою від 10.06.2015 по справі № 803/1258/15-а позовну заяву повернув з роз'ясненням про підсудність цієї справи Луцькому міськрайонному суду Волинської області. Отримавши цю ухвалу 17.06.2015, позивач одразу звернувся до суду за підсудністю.

З метою офіційного з'ясування обставин справи, суд апеляційної інстанції витребував у Волинського окружного адміністративного суду копії позовної заяви та ухвали від 10.06.2015 по справі № 803/125815-а, якими підтверджуються зазначені вище посилання позивача.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що звернення позивача з адміністративним позовом, хоч і з порушенням підсудності, свідчить про бажання особи захисти свої права та про те, що ним вживалися для цього відповідні заходи.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права. Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі Bellet v. Fгаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Європейський Суд з прав людини у своєму Рішенні від 18.11.2010 (справа Мушта проти України, набуло статусу остаточного 18.02.2011) звернув увагу на те, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Отже, як свідчить позиція Європейського Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Враховуючи те, що позивач отримавши постанову про порушення митних правил, розглядуваний позов подав на 11 день, а також те, що протягом цього періоду ним вживались заходи щодо оскарження у судовому порядку цієї постанови, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_3 строк звернення до адміністративного суду пропустив з поважних причин, а тому такий має бути поновленим.

Щодо заявленої в апеляційній скарзі вимоги про поновлення строку оскарження постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, то така судом апеляційної інстанції задоволеною бути не може, оскільки виходячи з положень ст. 199 КАС України, такі повноваження у суду апеляційної інстанції відсутні під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає розгляду справи. Суд апеляційної інстанції може лише скасувати таку ухвалу і наравити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, який і вирішує питання про поновлення строку звернення до адміністративного суду шляхом постановлення відповідної ухвали.

З огляду на викладене, оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до безпідставного залишення адміністративного позову без розгляду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність її скасування і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 199, 204, 205, 206, 211, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 липня 2015 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 161/9213/15а (2а/161/343/15) - скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 12.10.2015.