Справа № 826/5077/15
Суддя: Мамчур Я.С
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5077/15 Головуючий у 1-й інстанції: Скочок Т.О. Суддя-доповідач: Мамчур Я.С
У Х В А Л А

Іменем України

13 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Мамчура Я.С.

суддів: Желтобрюх І.Л., Шостака О.О.

при секретарі Гімарі Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу відповідача - Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом Фізичної-особої підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.03.2015 року №, -

В С Т А Н О В ИВ :

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.03.2015 року №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2015 року - позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін з таких підстав.

Згідно з п. 1, ч.1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було проведено щодо позивача документальну позапланову невиїзну перевірку за наслідками якої складено Акт від 20.02.2015 р. №215/26-53-17-01-14/НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) за період з 01.01.2014 по 30.06.2014 р.» (далі - Акт перевірки від 20.02.2015 р.).

У висновку Акта перевірки відповідач встановив порушення позивачем норм п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення ФОП ОСОБА_2 сум податкового кредиту з податку на додану вартість за січень 2014 року на суму 9 352,00 грн., за лютий 2014 року - 8 594,00 грн., за квітень 2014 року - 7 500,00 грн. та за червень 2014 року - 1 655,00 грн.), та за результатами перевірки вирішено, що підлягають:

- зменшенню розмір від'ємного значення суми ПДВ в сумі 21 787,00 грн. (ряд. 19 Податкових декларацій з ПДВ), задекларованого платником податків у січні 2014 року в сумі 8 131,00 грн., в лютому 2014 року - 6 943,00 грн., у квітні 2014 року - 6 279,00 грн., у червні 2014 року - 434,00 грн.;

- донарахуванню до сплати до бюджету податок на додану вартість на загальну суму 7 326,00 грн., в тому числі за січень, лютий, березень, квітень, травень і червень 2014 року по 1 221,00 грн. за кожний місяць.

На підставі Акта перевірки від 20.02.2015 року №215/26-53-17-01-14/НОМЕР_1 ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві прийняла податкове повідомлення-рішення форми «В1» від 10.03.2015 року за № , яким згідно з п. 54.3 ст. 54 і п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України та відповідно до п. 200.11 ст. 200 цього Кодексу, за порушення вимог п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, зменшило ФОП ОСОБА_2 суму бюджетного відшкодування з ПДВ на 686 534,00 грн., задекларованої у податковій декларації з ПДВ за звітний період листопад 2014 року (реєстр. № від 19.12.2014 року) та визначені до сплати штрафні (фінансові) санкції в розмірі 343 267,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про визначення ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві грошового зобов'язання/зменшення суми бюджетного відшкодування не у відповідності з висновками акта перевірки та поза межами перевіряємого періоду (січень-червень 2014 р.)

У відповідності до положень п. 2.2 розд. 2 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.11.2012 року № 1236, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2012 року за № 2135/22447, застосування відповідачем форми «В1» під час складання податкового повідомлення-рішення від 10.03 2015 року № не відповідає суті виявленого за висновками акта перевірки порушення, оскільки відповідач мав застосувати форму «В4» про зменшення від'ємного значення суми податку на додану вартість платника.

Розглядаючи апеляційну скаргу, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

За приписами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються, зокрема, в окремих рядках місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку.

Згідно з пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Згідно п. 201.7 ст. 201 ПК України, податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.8 ст. 201 ПК України встановлено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до пункту 2 статті 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, що ведеться підприємством.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що містять відомості про господарські операції та підтверджують їх здійснення.

За приписами п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Відповідно до п. 2 ст. 55 Господарського кодексу України, фізична особа-підприємець являється суб'єктом господарювання.

Згідно ч. 6 ст. 128 ГК України, громадянин-підприємець зобов'язаний: у передбачених законом випадках і порядку одержати ліцензію на здійснення певних видів господарської діяльності; повідомляти органи державної реєстрації про зміну його адреси, зазначеної в реєстраційних документах, предмета діяльності, інших суттєвих умов своєї підприємницької діяльності, що підлягають відображенню у реєстраційних документах; додержуватися прав і законних інтересів споживачів, забезпечувати належну якість товарів (робіт, послуг), що ним виготовляються, додержуватися правил обов'язкової сертифікації продукції, встановлених законодавством; не допускати недобросовісної конкуренції, інших порушень антимонопольно-конкурентного законодавства; вести облік результатів своєї підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства; своєчасно надавати податковим органам декларації про доходи, інші необхідні відомості для нарахування податків та інших обов'язкових платежів; сплачувати податки та інші обов'язкові платежі в порядку і в розмірах, встановлених законом.

Крім того, необхідно зазначити, що відповідно до п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п.п. 177.1 - 177.4 ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

З наведених норм вбачається, що формування платником податку витрат, що приймають участь у вирахуванні допускається за умови підтвердження відповідних сум належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, а також використання отриманих товарів у власній господарській діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були надані суду всі первинні документи, які підтверджують факт понесення витрат на придбання/отримання будівельних матеріалів і будівельно-ремонтних робіт (послуг) у зв'язку з проведення ремонту в приміщенні добудови магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Згідно з реєстраційними даними, основним видом господарської діяльності ФОП ОСОБА_2 є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, в тому числі протягом перевіряємого періоду, що зазначено в тексті Акта перевірки та не заперечується відповідачем. На підтвердження факту використання реконструйованого та добудованого приміщення магазину в своїй підприємницькій діяльності (в т.ч. протягом перевіряємого періоду) позивач надав суду копії наступних документів: договорів оренди від 28.12.2012 року, від 01.01.2014 року за № 02/14, укладених між ФОП ОСОБА_2 (як Орендодавцем) і ФОП ОСОБА_3 (як Орендарем) щодо строкового платного використання приміщення (торгової та допоміжні) магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; актів приймання-передачі нежилого приміщення від 28.12.2012 року та від 01.01.2014 року, оформлених на підставі цих договорів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що суб'єкт владних повноважень не довів правомірності виключення зі складу податкового кредиту ФОП ОСОБА_2 за звітні періоди січень-червень 2014 року сум податку на додану вартість, сплачених позивачем своїм контрагентам за поставлені будівельні матеріали і виконанні будівельно-ремонтні та монтажні роботи і послуги на об'єкті позивача - магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», про що зазначено в Акті перевірки.

Так, відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212 КАС України суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача - Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий Мамчур Я.С.

Судді Желтобрюх І.Л.

Шостак О.О.

Повний текст виготовлено 16.10.15 р.

.

Головуючий суддя Мамчур Я.С

Судді: Желтобрюх І.Л.

Шостак О.О.