Справа № 2а-2438/11/0970
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року Справа № 876/8982/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

участю секретарі Андрушківа І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів та першого заступника прокурора Івано-Франківської області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.08.2015 року у справі за позовом заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до державного підприємства "Виробниче об'єднання "Карпати" про стягнення заборгованості в розмірі 38 339,52 гривень,-

ВСТАНОВИЛА :

27.07.2011 року ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду за №2а-2438/11/0970 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до державного підприємства "Виробниче об'єднання "Карпати" про стягнення заборгованості в розмірі 38 339, 52 гривень.

13.10.2011 року постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2014 року за №9104/141601/11, у задоволенні вказаного адміністративного позову заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів відмовлено.

30.06.2015 року ухвалою Вищого адміністративного суду України за №К/800/51572/14 касаційну скаргу Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задоволено частково. Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.10.2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

21.07.2015 року адміністративна справа за №2а-2438/11/0970 надійшла до Івано-Франківського окружного адміністративного суду та призначена до судового розгляду

Підставою скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанції слугували висновки суду касаційної інстанції про те, що суди попередніх інстанцій не встановили, чи подавались відповідачем протягом відповідного періоду Звіти про наявність вакансій за формою №3-ПН, затверженною наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.12.2005 року №420 та чи вживалися підприємством передбачені чинним на той час законодавством заходи для недопущення господарського правопорушення.

Згідно висновків суду Вищого адміністративного суду України під час нового судового розгляду справи суду необхідно врахувати викладені ним обставини.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач, в порушення статей 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», не сплатив адміністративно-господарські санкції за два робочі місця, призначені для працевлаштування інвалідів та не зайняті ними в 2010 році в розмірі 37 728, 24 гривень та пеню нараховану за несвоєчасну сплату адміністративно-господарських санкцій в розмірі 611, 28 гривень. Загальна сума несплачених адміністративно-господарських санкцій та пені становить 38 339, 52 гривень.

Оскаржуваною постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.08.2015 року в задоволенні позову - відмовлено.

У поданих апеляційних скаргах апелянти просять зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційними скаргами обґрунтовують, що відповідач, в порушення статей 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», не сплатив адміністративно-господарські санкції за два робочі місця, призначені для працевлаштування інвалідів та не зайняті ними в 2010 році в розмірі 37 728, 24 гривень та пеню нараховану за несвоєчасну сплату адміністративно-господарських санкцій в розмірі 611, 28 гривень. Загальна сума несплачених адміністративно-господарських санкцій та пені становить 38 339, 52 гривень.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подані скарги підлягають задоволенню з наступних мотивів.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що обов'язки роботодавців стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування передбачають собою: 1. Виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, в тому числі спеціальних робочих місць. 2. Створення для інвалідів умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації. 3. Надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для працевлаштування інвалідів. 4. Звітування Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів. 5. Забезпечення інших соціально-економічних гарантій, передбачених чинним законодавством.

Судом встановлено, що відповідачем, на виконання вище зазначених норм нормативно-правових актів України та обов'язків роботодавців стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування, надіслано Івано-Франківському міському центру зайнятості листа за №542/33 про направлення ним для подальшого працевлаштування у відповідача інвалідів на вакантні посади та повідомлено про можливість працевлаштування інвалідів ІІ та ІІІ груп інвалідності.

Перевіряючи та встановлюючи обставини, не з'ясування яких слугувало підставою скасування судом касаційної інстанції судових рішень постановлених в даній адміністративній справі, судом встановлено, що відповідачем подавалися Звіти про наявність вакансій за станом 12.01.2010 року, 13.01.2010 року, 17.03.2010 року, 07.06.2010 року, 05.10.2010 року, 10.10.2010 року за формою №3-ПН, затверженною наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.12.2005 року №420.

В 2010 році Івано-Франківським міським центром зайнятості направлено відповідачу три особи з обмеженими фізичними можливостями для працевлаштування, а саме: ОСОБА_2 на посаду сестри медичної, якій відповідачем відмовлено у працевлаштування за відсутності медичної освіти; ОСОБА_3 на посаду діловода, якій відмовлено у працевлаштуванні, як така, що не відповідала за освітньо-кваліфікаційним рівнем - відсутня вища освіта та знання іноземної мови; ОСОБА_4 направлено на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування, яка на момент його направлення була зайнята.

Вказані обставини підтвердженні інформацією Івано-Франківського міського центру зайнятості за №МЦЗ-3772/01-10/05 від 08.08.2011 року та за №2354-05/10-15 від 04.08.2015 року.

28.02.2011 року відповідачем подано позивачу Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів форми №10-ПІ за 2010 рік, згідно якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за рік становила 340 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність - 12 осіб, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях - 14 осіб, фонд оплати праці штатних працівник працівників становить 6413,80 гривень, середньорічна заробітна плата штатного працівника становила 18 864 гривень в рік, та згідно якого, відповідачем самостійно визначено суму штрафних санкцій за нестворені робочі місця для інвалідів в 2010 році в сумі 37 728 гривень.

Також, 25.06.2010 року відповідач направлено Івано-Франківській обласній організації інвалідів «Надія і довіра» повідомлення за №353/270 про можливість працевлаштування відповідачем осіб з обмеженими фізичними можливостями.

В жовтні 2010 року в засобах масової інформації - Івано-Франківська обласна телерадіокомпанія та ТзОВ «Радіокомпанія «Захидний полюс» розміщено оголошення про набір працівників, якими повідомлено про можливість працевлаштування інвалідів, що підтверджується актом за №528 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 29.10.2010 року, актом виконаних робіт за №265 від 11.10.2010 року.

В 2010 році за кошти відповідача для осіб з обмеженими фізичними можливостями було облаштовано робоче місце діловода та створено відповідні умови для роботи сестри медичної, облаштовано робочі місця операторів світловими сигналами для осіб з вадами органів слуху. Режимом робочого часу передбачено додатковий час для відпочинку та прийому ліків на кожному виробничому поверсі.

Колективними договорами підприємства визначено, інвалідам ІІ та ІІІ групи передбачено виплачувати щорічну грошову допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки в розмірі їх середньомісячного заробітку, окрім передбачених законодавством соціальних гарантій.

Таким чином, суд робить висновок, що державним підприємством "Виробниче об'єднання "Карпати" вжиті всі необхідні заходи спрямовані на забезпечення прав інвалідів на працевлаштування відповідно до Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", КМ України за №70 від 31 січня 2007 року, шляхом виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, в тому числі спеціальних робочих місць, створення для інвалідів умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації, надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для працевлаштування інвалідів, звітування Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів та забезпечення соціально-економічних гарантій, передбачених чинним законодавством.

Частиною 1 статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачена відповідальність роботодавців за не здійснення працевлаштування інвалідів. А саме, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

За таких обставини, позивачем протиправно засновано до відповідача адміністративно-господарські санкції та пеня в розмірі 38 339, 52 гривень, яким вжиті необхідні заходи спрямовані на забезпечення прав інвалідів на працевлаштування відповідно до Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" та вжито усіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, а за таких обставин в діях роботодавця відсутній склад господарського правопорушення, що виключає застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок, що адміністративний позов заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до державного підприємства "Виробниче об'єднання "Карпати" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в загальному розмірі 38 339,52 гривень є безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідають нормам матеріального права.

Судом встановлено, що у відповідача середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за 2010 рік становила 340 осіб, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів для відповідача в цей звітний період становив 14 осіб, з них на підприємстві зайнято 12 особами, яким встановлена інвалідність, та не зайнято 2 робочих місця, призначених для вказаних осіб.

Статтею 18 Закону України № 875-ХІІ від 21.03.1991року "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (надалі Закон №875-ХІІ), встановлено, що підприємства, поміж іншого, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленою КМ України. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 19 Закону № 875-ХІІ, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону № 875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

З аналізу положень ст.ст. 18, 18-1, 19, 20 Закону №875-XII вбачається, що на суб'єктів господарювання покладено обов'язок виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів і надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів. При цьому, обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком самостійно підбирати інвалідів на створені робочі місця. Водночас, законодавець зобов'язує підприємства надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів.

Крім того, відповідно до п.3.2.5., п.3.2.6. Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28 вересня 2005 р. № 286, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30 листопада 2005 р. за № 1442/11722 середньооблікова кількість штатних працівників за період з початку року обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової кількості штатних працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді.

Підприємство, що працювало неповний рік (сезонний характер виробництва або створення після січня, за винятком тих підприємств, які вимушено зупиняли виробництво з ініціативи адміністрації), середньооблікову кількість штатних працівників за рік визначає також шляхом підсумовування зазначеної кількості працівників за всі місяці роботи підприємства і ділення одержаної суми на 12.

Згідно ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів залежно від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік.

Таким чином, кількість працівників на підприємстві у кожний конкретний місяць не впливає на обов'язок підприємства надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для працевлаштування інвалідів.

Згідно з ч.ч. 2, 3, 4 ст. 20 Закону № 875-XII, порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120% річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

У зв'язку з тим, що відповідач порушив терміни сплати адміністративно-господарських санкцій, він повинен сплатити пеню.

При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій суд виходить із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

При цьому суд повинен враховувати, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками. Вважається, що застосування принципу вини, як умови відповідальності пов'язане з необхідністю доведення порушення зобов'язання.

Суд вважає, що за сукупністю наведених обставин у діях відповідача наявний склад правопорушення, оскільки роботодавець не вжив необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, не забезпечив встановленого нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, не надавав державній службі зайнятості інформацію, необхідна для організації працевлаштування інвалідів, самостійно не сплатив адміністративно-господарські санкції у строки встановлені Законом, а тому застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій є обґрунтованим.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення як такі, що підтвердженні матеріалами справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не спростовані належними та допустимими доказами відповідачем.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем звіти форми 3-ПН до центру зайнятості про наявність вільних вакантних робочих місць протягом 2010 року були подані тільки у січні, березні, червні, жовтні, , коли у відповідності до вимог вказаних вище законів, відповідач такі звіти зобов'язаний був подавати щомісяця.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що відповідачем неналежно виконаний покладений на нього законом обов'язок щодо щомісячного інформування центру зайнятості про наявність вільних вакантних місць для працевлаштування інвалідів, а відтак, не виконано вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів з огляду на те, що відповідач не здійснив передбачених чинним законодавством заходів щодо створення умов для працевлаштування інвалідів та заходів щодо інформування відповідних органів про наявну можливість на підприємстві для працевлаштування інвалідів, чим позбавив можливості виконання органами, зазначеними в ст. 18 Закону України N 875-XII свого обов'язку стосовно безпосереднього працевлаштування інвалідів.

Частиною 1 ст. 20 вказаного Закону передбачено, що підприємство (об'єднання), установи і організації, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена в постановах від 09.07.2013 року у справі № 21-200а13 та від 19.11.2013 року № 21-397а13. За наведених обставин суд приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, оскільки прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

А тому висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови не вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення без додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 202 КАС України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів та першого заступника прокурора Івано-Франківської області - задовольнити.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.08.2015 року у справі № 2а-2438/11/0970 - скасувати та прийняти нову, якою позов заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - задовольнити.

Стягнути з державного підприємства "Виробниче об'єднання "Карпати" на користь Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарських санкцій у розмірі 37728,24 грн.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар