Справа № 813/6573/14
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 р. Справа № 876/2084/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря: Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14.01.2015 року в адміністративній справі за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області про скасування податкових повідомлень - рішень № та № від 16.06.2014 року, рішення № від 16.06.2014 року та вимоги про сплату боргу №Ф 79361702 від 03.06.2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

24.09.2014 року позивач Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (далі - ФО-П ОСОБА_2.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівьській області (далі - ДПІ у Франківському районі м. Львова) про скасування податкових повідомлень - рішень № та № від 16.06.2014 року, рішення № від 16.06.2014 року та вимоги про сплату боргу №Ф-2503-25 від 13.08.2014 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14.01.2015 року позов задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржила ДПІ у Франківському районі м. Львова, яка покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивачем не представлено будь -яких доказів на підтвердження того, що він перевірив повноваження осіб, які діяли від імені його контрагентів, ідентифікував осіб, що підписували документи, так як у всіх видаткових накладних не зазначено суб»єктів, які брали участі у здійсненні господарської операції. Також апелянт зазначає, що у контрагента позивача відсутні необхідні матеріально - технічні ресурси, які необхідні для здійснення господарської діяльності. Крім цього у позивача відсутні документи щодо транспортування товарів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, ДПІ у Франківському районі м. Львова проведено документальну позапланову виїзну перевірку ФО-П ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування за період 01.01.2011 року - 31.12.2011 року. За результатами перевірки складено акт від 03.06.2014 року за №1116/17-02/.

Податковим органом в ході перевірки встановлено порушення: п. 14.1.181 статті 14, п.п. 201.4 ст. 201, п.п. 198.1, п.п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями) в частині заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті (р. 25) всього на 50876 грн., в тому числі за січень 2011 року в сумі 8365 грн., квітень 2011 року в сумі 9050 грн., травень 2011 року в сумі 14054 грн., червень 2011 року в сумі 8807 грн.. жовтень 2011 року в сумі 5600 грн., листопад 2011 року в сумі 5000 грн.; п. 4 ч. 1 ст. 4 абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, абз. 3 абз. 5 ч. 8 ст. 9 Закону України від 08.07.2010 року №2464- VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування» із змінами і доповненнями, в результаті чого занижено суму єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок за 2011 рік на 49543, 26 грн.; п. 167.1 ст. 167 та п. 177.1, п. 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року (із змінами та доповненнями) в частині перекручення даних в поданій декларації про майновий стан і доходи за 2011 р., що призвело до несплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб в сумі 45852, 14 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення - рішення форми «Р»:

- від 16.06.2014 року №, яким позивачу визначено суму податкового зобов»язання за платежем податок на доходи фізичних осіб у розмірі 68778, 21 грн., з них основний платіж - 45852, 14 грн., та штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі - 22926, 07 грн.;

- від 16.06.2014 року №, яким позивачу визначено суму податкового зобов»язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 38762 грн., з них основний платіж - 33461, грн., та штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі - 5301, 00 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем винесено рішення № від 16.06.2014 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до ФО-П ОСОБА_2 застосовано штрафні санкції у розмірі 7431, 49 грн.

ДПІ у Франківському районі м. Львова винесено вимогу від 13.08.2014 року за №Ф-2503-25 про сплату боргу (недоїмки), згідно якої загальна сума заборгованості зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені станом на 30.06.2014 року становить 147490,80 грн.

Позивачем було оскаржено в адміністративному порядку дані податкові повідомлення рішення і за результатами розгляду повторної скарги ФО-П ОСОБА_2, згідно з Рішенням Державної фіскальної служби України про результати розгляду повторної скарги від 11.09.2014 року №1467/91/99-99-10-01-03-14, залишено без змін податкові повідомлення - рішення ДПІ у Франківському районі м. Львова від 16.06.2014 року № та № та рішення ГУ Міндоходів у Львівській області від 15.08.2014 року №19699/10/13-01-10-08-05/1259 про результати розгляду первинної скарги, а скаргу ФО-П ОСОБА_2 без задоволення.

Перевіркою встановлено, що ФО-П ОСОБА_2 включив до витрат витрати за 2011 рік від придбання товару (фурнітура до вікон) у ФО-П ОСОБА_3 в сумі 273331 грн. ФО-П ОСОБА_2 до складу податкового кредиту включено податок на додану вартість згідно податкових накладних, отриманих від ФО-П ОСОБА_3 на загальну суму 53436 грн., в т.ч. за січень 2011 року - 12000 грн., за квітень 2011 року - 9050 грн., за травень 2011 року - 12979 грн., за червень 2011 року - 8807 грн., за жовтень 2011 року - 5600 грн., за листопад 2011 року - 5000 грн. Від ДПІ у Шевченківському районі м. Львова до ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ Міндоходів надійшов акт від 19.10.2012 року №1504/17-2000/ про проведення планової виїзної документальної перевірки фінансово господарської діяльності з питань дотримання ФО-П ОСОБА_3 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року. Згідно акта перевірки встановлено, що згідно договору поставки від 11.01.2011 року №1101/11 укладеного між ФО-П ОСОБА_2 та ФО-П ОСОБА_3, продавець (ФО-П ОСОБА_3.) здійснює поставку товару на склад покупця (ФО-П ОСОБА_2.), вартість доставки товару включається у ціну товару. Проте, ФО-П ОСОБА_2 не представлено до перевірки товаро - транспортні накладні та інші документи, які підтверджують, що саме ФО-П ОСОБА_3 доставляв товар покупцю ФО-П ОСОБА_2 Також згідно договору поставки від 11.01.2011 року за №1101/11 підтвердженням якості товару зі сторони продавця є сертифікат відповідності. Проте, ФО-П ОСОБА_2 не представлено до перевірки сертифікати відповідності товару придбаного у ФО-П ОСОБА_3 Змін та доповнень договору поставки від 11.01.2011 року №1101/11 до перевірки ФО-П ОСОБА_2 не надавав. Перевіркою встановлено, що фінансово - господарська діяльність ФО-П ОСОБА_3 здійснювалася поза межами правового поля, що у свою чергу свідчить про не набуття належним чином цивільної праводієздатності платника, фінансово - господарські взаємовідносини між ФО-П ОСОБА_3 та контрагентами - постачальниками є нікчемними правочинами, та такими, що вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином.

Крім цього в акті перевірки зазначено, що ФО-П ОСОБА_2 включив до витрат витрати за 2011 рік від придбання товару (крісла) від ТОВ «МКУ» в сумі 5375 грн. Ф-ОП ОСОБА_2 до складу податкового кредиту включено податок на додану вартість за травень 2011 року - 1075, грн. Від ДПІ в Амур - Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська до ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області надійшов акт від 19.10.2012 року №1504/17-2000/ про неможливість проведення зустрічної звірки суб»єкта господарювання ТОВ «МКУ». Як свідчать матеріали справи, перевіркою ФО-П ОСОБА_2 не підтверджено закупівлі товару (фурнітури до вікон) у ФО-П ОСОБА_3 та у ТОВ «МКУ» (крісла), а лише проводились операції для легалізації походження товару. Оскільки в ході проведення перевірки ФО-П ОСОБА_3 та ТОВ «МКУ» встановлено, що відсутні необхідні умови для здійснення господарських операцій, відсутні основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, транспортні засоби. ТОВ «МКУ», ФО-П ОСОБА_3 здійснено тільки оформлення документів, без фактичного здійснення господарських операцій, оскільки дані платники не володіють трудовими та виробничими ресурсами для фактичного здійснення господарської діяльності. Таким чином, згідно наданих до перевірки документів не підтверджено факту придбання ФО-П ОСОБА_2 товару у ОСОБА_3 (фурнітура до вікон) у ТОВ «МКУ» (крісла). Отже, головною метою ФО-П ОСОБА_2 укладених правочинів з ТОВ «МКУ» та з ФО-П ОСОБА_3 є одержання доходу винятково за рахунок податкової вигоди, зокрема несплата ПДВ та податку на доходи фізичних осіб.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що орган державної податкової служби (відповідач) прийшов до помилкового висновку про те, що господарські операції, які відображені ФО-П ОСОБА_2 по взаєморозрахунках з ФО-П ОСОБА_3 та ТОВ «МКУ» не мають достатньої доказовості фактичного здійснення господарських операцій, оскільки спрямовані лише на створення умов для отримання права на формування податкового кредиту та про порушення позивачем п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України.

Колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки ґрунтуються на фактичних обставинах справи та відповідають вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв»язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 цієї ж статті, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв»язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту, у відповідності до вимог абзац. 1 п. 198.6 ст. 198 ПК України, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв»язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 185.1 ст. 185 цього ж Кодексу передбачено, що об»єктом оподаткування є операції платників податку з, зокрема, постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлені вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Згідно з даною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов»язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Предметом доказування у розглядуваній справі є дослідження обставин про те, чи не були дії позивача спрямовані на безпідставне одержання коштів із державного бюджету, чи мали операції із придбання товарів реальний характер, яким чином придбавалися товари, а також дійсна можливість здійснення таких операцій.

При цьому, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

-відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності через відсутність управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

-облік для цілей оподаткування лише тих господарських операцій, які безпосередньо пов»язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

-здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

-відсутність первинних документів обліку.

Матеріалами справи стверджується виконання господарських відносин ФО-П ОСОБА_2 з ФО-П ОСОБА_3, а саме: копією податкової накладної від 30.11.2011 року №20, копією видаткової накладної №20 від 30.11.2011 року, копіями товаро - транспортних накладних від 30.11.2011 року, копією накладної від 31.10.2011 року №19, копією податкової накладної від 31.10.2011 року №19, копією товаро - транспортної накладної від 31.10.2011 року, копією податкової накладної від 30.06.2011 року №12, копією видаткової накладної №9 від 30.06.2011 року, копією товаро - транспортної накладної від 30.06.2011 року, копією видаткової накладної №11 від 20.06.2011 року, копією податкової накладної від 20.06.2011 року №11, копією товаро - транспортної накладної від 20.06.2011 року, копією видаткової накладної №10 від 13.06.2011 року, копією податкової накладної від 13.06.2011 року №10, копією товаро - транспортної накладної від 13.06.2011 року, копією видаткової накладної №9 від 01.06.2011 року, копією податкової накладної від 01.06.2011 року №9, копією товаро - транспортної накладної від 01.06.2011 року, копією видаткової накладної №9 від 01.06.2011 року, копією податкової накладної від 01.06.2011 року №9, копією товаро - транспортної накладної від 01.06.2011 року, копією видаткової накладної №27 від 30.05.2011 року, копією податкової накладної від 30.05.2011 року №27, копією товаро - транспортної накладної від 30.05.2011 року, копією рахунку - фактури №2704/12 від 27.04.2011 року, копією видаткової накладної №21 від 27.04.2011 року, копією податкової накладної від 27.04.2011 року №21, копією товаро - транспортної накладної від 27.04.2014 року, копією рахунку - фактури №0104/12 від 01.04.2011 року, копією видаткової накладної №11 від 01.04.2011 року, копією податкової накладної від 01.04.2011 року №11, копією товаро - транспортної накладної від 01.04.2011 року, копією рахунку - фактури №20 від 31.01.2011 року, копією видаткової накладної №20 від 31.01.2011 року, копією податкової накладної від 31.01.2011 року №18, копією товаро - транспортної накладної від 31.01.2011 року.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що посилання податкового органу на відсутність товарно-транспортних накладних як на підтвердження відсутності реального виконання умов договору та права на формування податкового кредиту є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи наявні товаро - транспортні накладні, які підтверджують що саме ФО-П ОСОБА_3 доставляв товар покупцю ФО-П ОСОБА_2

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання апелянта на обставини, викладені в акті ДПІ у Шевченківському районі м. Львова від 19.10.2012 року №1504/17-2000/ «Про проведення планової виїзної перевірки документальної перевірки фінансово - господарської діяльності з питань дотримання ФО-П ОСОБА_3 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року» та в акті ДПІ в Амур - Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 19.10.2012 року №1504/17-2000/ «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб»єкта господарювання ТОВ «МКУ», оскільки вказані акти перевірок не містять жодних висновків у розрізі відносин позивача з названими контрагентами; не вказують, яким саме чином висвітлені у актах обставини перешкоджали здійсненню реальних господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Придбання ФО-П ОСОБА_2 товару (крісла) від ТОВ «МКУ» підтверджується видатковою накладною № від 27.05.2011 року, платіжним дорученням №1309 від 23.05.2011 року, податковою накладною №31/066 від 23.05.2011 року.

Також по операціях придбання позивачем у контрагентів товарів не встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, наявності протиправного умислу на укладення правочинів з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а, отже, віднесення їх до категорії нікчемних та таких, що не спрямовані на настання реальних наслідків, слід вважати безпідставним.

Таким чином, між позивачем та його контрагентами в дійсності були виконані вищевказані господарські операції, дії останніх спрямовані на реальне настання правових наслідків, а не вчинялися в цілях заниження об»єкта оподаткування, несплати податків.

Тобто, внаслідок проведення таких операцій платник податків мав намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності, і не прагнув отримати вигоду виключно чи переважно за рахунок неправильного формування податкового кредиту та валових витрат, відшкодування з державного бюджету ПДВ тощо.

Системний аналіз норм чинного податкового законодавства, наявних в матеріалах справи первинних документів свідчить про те, що документи, на підставі яких позивач сформував податковий кредит та валові витрати за спірний період, відповідають критеріям первинного документу, через що зазначені дії позивача щодо формування податкового кредиту та валових витрат є правомірними.

Окрім того, достатньою підставою для правомірного формування податкового кредиту за умови реальності проведених господарських операцій є наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, яка є водночас податковим і розрахунковим документом, і сплата продавцю вартості товару з ПДВ.

Позивачем на підставі податкових накладних правомірно були включені до податкового кредиту відповідні суми ПДВ; наведені податкові накладні не мають недоліків та порядок їх заповнення відповідає вимогам встановленим чинним законодавством.

Також несплата платником податків до бюджету сум податкових зобов»язань, що виникають внаслідок вчинення певного господарського зобов»язання, не є достатньою підставою для визнання цього господарського зобов»язання таким, що суперечить інтересам держави. Інтереси держави у такому випадку є повністю захищеними через механізм примусового стягнення з платника податків суми податкового боргу та застосування до платника податків адміністративних санкцій у формі штрафів та пені.

При цьому колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду України по цій категорії спорів, яка полягає в тому, що несплата продавцем чи його контрагентом ПДВ до бюджету, у разі фактичного здійснення господарської операції, не впливає на формування податкового кредиту покупцем та не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку, якщо він виконав усі передбачені законом умови отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру заявленого податкового кредиту.

За наведених обставин підстав для втрати позивачем права на формування податкового кредиту та валових витрат, а також збільшення грошових зобовязань з ПДВ та ПДФО, колегія суддів не знаходить; з цих же підстав є відсутніми підстави для донарахування єдиного внеску.

Таким чином, матеріалами справи та нормами чинного податкового законодавства підтверджено правомірність включення позивачем сум до податкового кредиту та формування валових витрат, а також безпідставність визначення недоїмки по єдиному внеску, застосування штрафних (фінансових) санкцій по донарахованим сумам.

При розгляді даної справи колегія суддів враховує рішення Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 року у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №3991/03), в якому зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов»язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов»язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

У вищевказаному рішенні наголошується й на тому, що платник податків не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов»язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також пеню.

Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що фінансово-господарські відносини ФО-П ОСОБА_2 за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року вже були предметом дослідження при проведенні планової документальної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, про що відображено у акті перевірки від 24.07.2012 року №901/17-2/ ДПІ у Франківському районі м. Львова Львівської області ДПС.

Положеннями Податкового кодексу України передбачено проведення повторної перевірки платника податку з тих же самих питань за той же самий період лише у випадку, коли контролюючим органом вищого рівня в порядку контролю за діями або бездіяльністю посадових осіб контролюючого органу нижчого рівня здійснено перевірку документів обов»язкової звітності платника податків або матеріалів документальної перевірки, проведеної контролюючим органом нижчого рівня, і виявлено невідповідність висновків акта перевірки вимогам законодавства або неповне з»ясування під час перевірки питань, що повинні бути з»ясовані під час перевірки для винесення об»єктивного висновку щодо дотримання платником податків вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. (п.п. 78.1.12 п. 78.1 ст. 78 ПК України).

При цьому, рішення про проведення документальної позапланової перевірки в цьому випадку приймається контролюючим органом вищого рівня лише у тому разі, коли стосовно посадових осіб контролюючого органу нижчого рівня, які проводили документальну перевірку зазначеного платника податків, розпочато службове розслідування або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином окружним судом було встановлено порушення ДПІ у Франківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області згаданих вище норм ПК Українги.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є підставним та обґрунтованим, а тому підлягає до задоволення.

При цьому висновок суду про неправомірність рішень податкового органу зроблено з дотриманням вимог КАС України, оскільки він, вживши заходів, необхідних для з»ясування всіх обставин у справі, всебічно, повно та об»єктивно оцінив наявні у справі докази і постановив законне й обґрунтоване рішення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14.01.2015 року у справі №813/6573/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

В.В. Святецький

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 07.10.2015 року.