Справа № 336/9154/14-а(2а/336/259/2014)
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

06 жовтня 2015 рокусправа № 336/9154/14-а(2а/336/259/2014)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Панченко О.М. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 грудня 2014 року у справі за позовом: ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району про визнання протиправними дій, зобов'язання провести перерахунок та виплату щорічної разової допомоги на оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ:

20 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району, в якому просив визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району під час проведення виплати одноразової щорічної допомоги по ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району провести перерахунок та виплату щорічної разової допомоги на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат за 2013-2014 роки з урахуванням раніше сплачених сум.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 грудня 2014 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до суду відмовлено. Адміністративний позов було залишено без розгляду на підставі ст. 100 КАС України у зв'язку пропущенням строку звернення до суду.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 грудня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким направити справу для вирішення питання про відкриття провадження по справі. Вказував на те, що строк звернення до суду ним пропущено було з поважних причин, адже про порушення своїх прав він дізнався в серпні 2014 року.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Залишаючи адміністративний позов без розгляду суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач з даним позовом звернулася до суду 20 листопада 2014 року, а щорічну допомогу на оздоровлення, у розмірі, з яким не погоджується позивач, було виплачено у 26 грудня 2013 року за 2013 рік та 19 лютого 2014 року за 2014 рік.

Відповідно до частини першої статті 99 КАС України (в редакції чинній на час звернення позивача до суду), адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною другою вказаної статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визначення причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, справа «Стаббігс та інш. Проти Великобританії» рішення від 22.10.1996р., «Девеер проти Бельгії» рішення від 27.02.1980р.).

Враховуючи, що під час виплат щорічної допомоги на оздоровлення позивач мав можливість дізнатися щодо його порушеного права, то поважні причини пропуску не звернення до суду за висновком колегії суддів відсутні.

Тому, враховуючи дату звернення позивача до суду першої інстанції з адміністративним позовом, а саме 20 листопада 2014 року, суд першої інстанції вірно залишив адміністративний позов ОСОБА_1 без розгляду.

Такий висновок колегії суддів узгоджується з положеннями, викладеними у листі Вищого адміністративного суду України від 13.10.2010 року № 1425/11/13-10.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 199, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту проголошення.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.В. Сафронова