Справа № 2а-3466/11
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2012-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Справа № 2а-3466/11
Головуючий у 1-й інстанції: Загуменнова Н.М.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

іменем України

"23" січня 2012 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Хаюка С.М.

суддів: Бондарчука І.Ф.

ОСОБА_2,

розглянувши в письмовому провадженні у м.Житомирі апеляційну скаргу Департамента соціальної політики Луцької міської ради на постанову Коростенського міськрайонного суду від "25" лютого 2011 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 соціального захисту населення Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

17.01.2011 року позивач звернувся з адміністративним позовом і просить визнати дії відповідача неправомірними та стягнути з нього доплату до заробітної плати у розмірі визначеному ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в сумі 10634,37грн. за період з 1.06.2010 року по 30.11.2011 року.

Постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 лютого 2011 року позов задоволено частково: визнано дії відповідача неправомірними та стягнуто з нього на користь ОСОБА_5 доплату да заробітної плати, передбаченої ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі 10661грн. за період з 1.06. 2010 року по 31.11.2010 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач по справі подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадови і службові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, яке відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 року віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, працює в ПАТ "Кредитпромбанк", яке розташоване в м.Коростень на території зони гарантованого добровільного відселення, а також є потерпілим від аварії на ЧАЄС 3-ї категорії, що підтверджується відповідним посвідченням.

Позивачу виплачувалась доплата як особі, що працює у зоні гарантованого добровільного відселення, в розмірі 10,50 грн., сума якої, на думку позивача, є значно нижчою, ніж це передбачено ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв"язку з чим він звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, а саме: визнав дії відповідача неправомірними та стягнув з нього на користь ОСОБА_3 доплату да заробітної плати, передбаченої ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі 10661грн. за період з 1.06. 2010 року по 31.11.2010 року.

Оцінюючи таку правову позицію суду першої інстанції, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств та відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій, тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов"язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

При цьому, визначаючи базову величину, з якої розраховується сума допомоги згідно зі ст. 39 Закону, слід керуватися розміром мінімальної заробітної плати, а не сумою, передбаченою Постановою Кабінету Міністрів України "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 26.07.1996 року №836.

Розмір мінімальної заробітної плати протягом визначеного судом строку постійно змінювався в сторону збільшення.

Виходячи із засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні спору в частині того, яка сума підлягає стягненню за визначений позивачем період, застосуванню підлягають саме статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Тому позивач, відповідно до ст.39 Закону, як працюючий у зоні гарантованого добровільного відселення, має право отримувати доплату до заробітної плати у розмірі трьох мінімальних заробітних плат.

В той же час колегія суддів приходить до висновку , що суд першої інстанції передчасно визнав дії відповідача неправомірними та стягнув доплату до заробітної плати передбачені ст.39 Закону №796, виходячи з наступного.

Відповідно до п.4,5,6 " Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов"язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" затвердженого постановою КМ України №936 від 20.09.2005 року(із змінами і доповненнями від 5 березня 2008 року дійсних на час виникнення спірних правідносин), доплата особам за роботу (службу) на території зон радіоактивного забруднення відповідно до статтей 39,40Закону , проводиться за місцем основної роботи громадянина підприємствами, установами, організаціями відповідно до розрахункових даних, поданих до уповноваженого органу за формою, затвердженою Мінпраці. До 25 числа місяця, за який здійснюється нарахування, підприємства подають до уповноваженого органу документи щодо розрахункових витрат, пов"язаних з виплатою компенсацій та допомоги певних видів та реєстр отримувачів компенсаційних виплат, де зазначаються крім іншого відомості про нараховані виплати, суму компенсацій та вид допомоги.

Таким чином, обов"язок проводити нарахування для працюючих громадян доплат, передбачених ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відноситься до відання підприємств, установ та організацій де працює особа, а отже відповідач по справі є не належним, так як управління праці і соціального захисту населення, яке відповідно до п.2 вказаного Порядку є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, проводить відповідні видатки лише на підставі розрахунків поданих підприємствами, а не здійснює таке нарахування самостійно.

Доказів про те , що відповідач відмовився провести видатки на підставі проведених підприємством відповідно до ст.39 Закону №796 розрахунків доплати до заробітної плати суду не надано, а тому визнання його дій неправомірними щодо виплати вказаної доплати та стягнення коштів у визначеному розмірі, є передчасним.

Крім того, з огляду на положення статтей 5,21,105,162 КАС України (в редакції Закону України №2453-У1 від 07.07.2010 року), провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону , чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Адміністративний позов може містити вимоги щодо скасування або визнання визнання нечинним рішення суб"єкта владних повноважень, зобов"язання його прийняти рішення або вчинити певні дії, стягнення з відповідача коштів на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішенням, дією чи бездіяльністю. Встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції повинен був зобов"язати відповідача провести нарахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню.

Керуючись ст.ст. 195,197,198, 202,205,207,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відділу соціального захисту населення Департаменту соціальної політики Луцької міської ради задовольнити.

Постанову Коростенського міськрайонного суду від 14 березня 2011 року скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.М.Хаюк

судді: ОСОБА_6 ОСОБА_2

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу Місюрак Вікторія Миколаївна вул.суворова,4,м.Коростень,Коростенський район, Житомирська область,11500

3- відповідачу ОСОБА_4 соціального захисту населення Департаменту соціальної політики Луцької міської ради пр-т Волі, 4 а,м.Луцьк,Волинська область,43025