Справа № 808/73/15
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

07 жовтня 2015 рокусправа № 808/73/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Уханенка С.А. Богданенка І.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Токмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 05 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Токмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 05 березня 2015 року адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Токмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про скасування вимоги задоволено у повному обсязі: визнано протиправним та скасувано вимогу Токмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області №Ф-377У від 03.10.2014 та рішення №814 від 23.10.2014 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Не погодившись з постановою суду, Токмацька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Запорізькій області подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову суду першої інстанції та винести нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах оскарження та доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі направлення від 08.09.2014 №122, Наказу від 29.08.2014 №759, згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України від 02.12.2010 за №2755-VI проведено документальну планову перевірку суб'єкта підприємницької діяльності - самозайнятої особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013. За наслідками перевірки складено Акт від 03.10.2014 №1036/172/НОМЕР_1.

Згідно висновків акту перевірки податковим органом встановлено порушення позивачем: п. 138.1 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, п. 176.1 "а" ст. 176, п. 177.1, 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 за №2755-VI, зі змінами та доповненнями, в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2013 рік на суму 11 727,40 грн.; пп. 187.1 "а" п. 187.1 ст. 187, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 за №2755-VI, зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість за період, що перевірявся на суму 49 637,00 грн., у тому числі по податковим періодам: за січень 2013 року на суму 18 097,00 грн., за лютий 2013 року на суму 3 430,00 грн., за березень 2013 року на суму 10 643,00 грн., за квітень 2013 року на суму 16 977,00 грн., за травень 2013 року на суму ПДВ - 490,00 грн.; ст. 7, ст. 8, ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI, в результаті чого не сплачено (не перераховано) єдиний внесок за період, що перевірявся, на загальну суму 72 329,47 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.10.2014 №Ф-377У, відповідно до якої позивачу необхідно сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 72 329,47 грн.

Правомірність та обґрунтованість винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки), прийнятої на підставі акту перевірки, є предметом спору, переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи повністю позовні вимоги позивача у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірності своїх висновків, викладених в акті перевірки, а відтак спірна вимога та рішення є такими, що прийнятті з порушенням вимог діючого законодавства та підлягають скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між ФОП ОСОБА_2 (Орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (Орендар) укладено Договір оренди транспортних засобів від 01.08.2014 за умовами якого Орендодавець зобов'язується передати Орендарю в тимчасове користування, для здійснення підприємницької діяльності, приналежні йому на праві власності транспортні засоби, за плату, а саме: а) автомобіль марки ТАТА, модель LPT 613-38, 2006 року випуску, вантажного типу, кузов фургон ізометричний НОМЕР_3, реєстраційний НОМЕР_4; б) автомобіль марки MERCEDES-BENS 15201, 1995 року випуску, вантажного типу, кузов фургон НОМЕР_5, реєстраційний НОМЕР_6. А також між сторонами підписано Акт прийому-передачі транспортного засобу в оренду від 01.11.2011.

Згідно з матеріалами справи є наявні відомості за січень 2013 року №1, №2 , за лютий 2013 року №1, №2, за березень 2013 року, за квітень 2013 року №1, №2; подорожні листи від 04.01.2013, від 08.01.2013, від 09.01.2013, від 10.01.2013, від 11.01.2013, від 14.01.2013, від 15.01.2013, від 16.01.2013, від 18.01.2013, від 21.01.2013, від 22.01.2013, від 23.01.2013, від 24.01.2013, від 25.01.2013, від 28.01.2013, від 29.01.2013, від 30.01.2013, від 03.01.2013, від 04.01.2013, від 05.01.2013, від 08.01.2013, від 09.01.2013, від 10.01.2013, від 11.01.2013, від 12.01.2013, від 14.01.2013, від 15.01.2013, від 16.01.2013, від 17.01.2013, від 18.01.2013, від 19.01.2013, від 21.01.2013, від 22.01.2013, від 23.01.2013, від 25.01.2013, від 26.01.2013, від 28.01.2013, від 29.01.2013, від 30.01.2013, від 31.01.2013, від 01.02.2013, від 04.02.2013, від 05.02.2013, від 06.02.2013, від 07.02.2013, від 08.02.2013, від 11.02.2013, від 12.02.2013, від 13.02.2013, від 14.02.2013, від 15.02.2013, від 18.02.2013, від 19.02.2013, від 20.02.2013, від 21.02.2013, від 22.02.2013, від 25.02.2013, від 26.02.2013, від 27.02.2013, від 28.02.2013, від 01.02.2013, від 02.02.2013, від 04.02.2013, від 05.02.2013, від 06.02.2013, від 07.02.2013, від 08.02.2013, від 09.02.2013, від 11.02.2013, від 12.02.2013, від 13.02.2013, від 14.02.2013, від 15.02.2013, від 16.02.2013, від 18.02.2013, від 19.02.2013, від 20.02.2013, від 21.02.2013, від 22.02.2013, від 23.02.2013, від 23.02.2013, від 25.02.2013, від 26.02.2013, від 27.02.2013, від 28.02.2013, від 01.03.2013, від 02.03.2013, від 04.03.2013, від 05.03.2013, від 06.03.2013, від 07.03.2013, від 09.03.2013, від 11.03.2013, від 12.03.2013, від 13.03.2013, від 14.03.2013, від 15.03.2013, від 16.03.2013, від 18.03.2013, від 19.03.2013, від 20.03.2013, від 21.03.2013, від 22.03.2013, від 23.03.2013, від 25.03.2013, від 26.03.2013, від 28.03.2013, від 29.03.2013, від 30.03.2013, від 01.03.2013, від 04.03.2013, від 05.03.2013, від 06.03.2013, від 07.03.2013, від 11.03.2013, від 12.03.2013, від 13.03.2013, від 14.03.2013, від 15.03.2013, від 18.03.2013, від 19.03.2013, від 20.03.2013, від 21.03.2013, від 22.03.2013, від 26.03.2013, від 27.03.2013, від 28.03.2013, від 29.03.2013, від 30.04.2013, від 01.04.2013, від 02.04.2013, від 03.04.2013, від 04.04.2013, від 05.04.2013, від 08.04.2013, від 09.04.2013, від 10.04.2013, від 11.04.2013, від 12.04.2013, від 15.04.2013, від 16.04.2013, від 17.04.2013, від 18.04.2013, від 19.04.2013, від 22.04.2013, від 23.04.2013, від 24.04.2013, від 25.04.2013, від 26.04.2013, від 29.04.2013, від 01.04.2013, від 02.04.2013, від 03.04.2013, від 04.04.2013, від 05.04.2013, від 06.04.2013, від 08.04.2013, від 09.04.2013, від 10.04.2013, від 11.04.2013, від 12.04.2013, від 13.04.2013, від 15.04.2013, від 16.04.2013, від 17.04.2013, від 18.04.2013, від 19.04.2013, від 20.04.2013, від 22.04.2013, від 23.04.2013, від 24.04.2013, від 25.04.2013, від 26.04.2013, від 27.04.2013, від 29.04.2013, від 30.04.2013.

Відповідно до пп.14.1.36 п. 14 ст. 14 зазначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

При цьому, пп. "а" п.187.1 ст.187 ПК України визначено, що датою зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку.

Згідно із пп."а" п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст.198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником) (пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України).

Положенням п.138.1 ст.138 ПК України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з п.п.138.4, 138.6 - 138.9, пп.пп.138.10.2 - 138.10.4 п.138.10, п.138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з п.138.5, пп.пп.138.10.5, 138.10.6 п.138.10, п.п.138.11, 138.12 цієї статті, п.140.1 ст.140 і ст.141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у п.138.3 цієї статті та у ст.139 цього Кодексу.

В пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Між тим, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку передбачені Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

При цьому, згідно із п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Крім того, п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок нараховується, зокрема, для платників, зазначених у п.4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та п.5 ч.1 ст.4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Поряд із цим, положенням ч.3 ст.7 Закону №2434 передбачено, що нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок. Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця; (п.4 та п.5 ч.1 ст.1 Закону №2434).

Частиною 11 статті 8 Закону №2464-VI встановлено, що єдиний внесок для платників, зазначених у п.4 та п.5 ч.1 ст.4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної п.2 та п.3 ч.1 ст.7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Разом із тим, відповідно до ч.2 ст.9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

В свою чергу, згідно із п.22.1 ст.22 ПК України об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що позивачем надані належні докази, що транспортний засіб марки ТАТА (модель LРТ 613, 2008 року випуску, тип: вантажний фургон, реєстраційний № НОМЕР_2) належить йому на праві приватної власності, та використовується у підприємницькій діяльності. А також те, що позивачем використовувався транспортний засіб отриманий за договором оренди від 01.11.2011.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що договір оренди та акт приймання-передачі транспортного засобу є документами підтверджуючими використання їх у підприємницькій діяльності. А відомості на видачу паливно-мастильних матеріалів на роботу транспортного засобу, подорожні листи та розрахункові документи з ТОВ ВТФ "Авіас" є документами, які підтверджують здійснення ФОП ОСОБА_1 витрат.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції викладене достатньо повно, обґрунтовано та мотивовано з посиланням на конкретні пункти законів України, які регулюють спірні правовідносини, що свідчить про відсутність підстав для його скасування.

З огляду на встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи та обрану правову позицію, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Токмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 05 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: І.Ю. Богданенко