Справа № 814/561/15
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/561/15

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Желєзний І. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого -судді Романішина В.Л.,

суддів Димерлія О.О., Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м.Одесі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 червня 2015 року у справі за позовом приватного підприємства «Промстройсервіс-М» до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2015 року ПП «Промстройсервіс-М» звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 31.10.2014р.

Позов обґрунтовувало тим, що всупереч вимог Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом ДПС України №984 від 22.12.2010р., в акті перевірки, на підставі якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, податковим органом не викладено зміст порушень саме ПП «Промстройсервіс-М» податкового законодавства, а також відсутні посилання на первинні документи, які підтверджують такі порушення. Встановлені актом перевірки факти зведені до аналізу діяльності контрагентів ПП «Промстройсервіс-М» по ланцюгу їх контрагентів-постачальників та контрагентів-покупців. Недобросовісність учасника угоди щодо сплати податків та зборів не є підставою для позбавлення платника податків права на відображення у складі валових витрат понесені ним витрати на придбання послуг, якщо останній виконав усі передбачені законом умови та має всі документальні підтвердження понесених витрат.

ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області проти позову заперечувала, зазначивши, що перевіркою не підтверджено реальності здійснення господарських операцій ПП «Промстройсервіс-М» з контрагентами-постачальниками ПП «БК «Атріум-Сервіс» та ПП «Київбудтранс-Сервіс». В задоволенні позову відповідач просив відмовити.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.06.2015р. позов ПП «Промстройсервіс-М» задоволено.

Приймаючи вказане рішення суд дійшов висновку, що відповідач не довів суду законність та обґрунтованість прийнятого податкового повідомлення-рішення, тоді як позивачем надано достатні докази на підтвердження реальності господарських операцій та дійсності укладених з контрагентами правочинів.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою позов ПП «Промстройсервіс-М» залишити без задоволення. В своїй скарзі апелянт зазначає, що при прийнятті оскаржуваного судового рішення судом залишено поза увагою доводи ДПІ, що аналізом баз даних контролюючого органу встановлено, що контрагенти позивача ПП «БК «Атріум-Сервіс» та ПП «Київбудтранс-Сервіс» придбавали товари, не пов'язанні з виконанням своїх зобов'язань перед замовниками. У контрагентів позивача відсутні адміністративно-господарські можливості, що об'єктивно необхідні для виконання взятих на себе господарських зобов'язань.

Належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду апелянт в судове засідання не прибув, представник ПП «Промстройсервіс-М» подав суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, а тому на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, на підставі наказу ДПІ у Заводському районі м.Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області №916 від 30.09.2014р., відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78, ст.79, ст.82 ПК України, у період з 30.09.2014р. по 06.10.2014р. державними ревізорами-інспекторами відповідача було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПП «Промстройсервіс-М» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні правових відносин з ПП «БК «Атріум-Сервіс» за лютий, березень, липень 2014 року та ПП «Київбудтранс-Сервіс» за квітень 2014 року, за результатами якої складено акт перевірки №2474/14-04-22-02/38841650 від 13 жовтня 2014 року.

У висновках акту перевірки вказується на порушення позивачем п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 53198 грн.

Зокрема, в акті перевірки зазначено, що у перевіряємому періоді постачальниками робіт (послуг) позивачу були ПП «БК «Атріум-Сервіс» та ПП «Київбудтранс-Сервіс»; за результатами здійснення господарських операцій з вказаними контрагентами позивач формував податковий кредит відповідних періодів. ПП «Промстройсервіс-М» було використано документи, що суперечать законодавчим та нормативним актам та не можуть свідчити про фактичне здійснення фінансово-господарських операцій з вказаними підприємствами-контрагентами. Зокрема в акті перевірки зазначено, що в актах прийняття виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в виписаних ПП «БК «Атріум-Сервіс» та ПП «Київбудтранс-Сервіс» на адресу ПП «Промстройсервіс-М» відсутня інформація про субпідрядників, тоді як контрагенти позивача мають незначний штат працюючих і не могли власними силами надати послуги; в деяких актах не зазначено, за якими саме договорами відбувалось виконання робіт; при дослідженні номенклатури податкових накладних встановлено, що ПП «БК «Атріум-Сервіс» у лютому-березні 2014 року та ПП «Київбудтранс-Сервіс» у квітні 2014 року придбавали товари, не пов'язанні з виконанням своїх зобов'язань перед замовниками, підприємства задекларували більшість податкових зобов'язань за рахунок реалізації товарів/послуг відмінних від тих, що були придбані у відповідні періоди. У ПП «БК «Атріум-Сервіс» та ПП «Київбудтранс-Сервіс» відсутні фізичні, технічні та технологічні можливості до вчинення задекларованих господарських операцій. Транспортних засобів за контрагентами позивача не зареєстровано, тоді як ними зареєстровано податкові накладні про надання послуг в різних регіонах України.

Також, в акті перевірки відповідач зазначає, що від ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м.Києві отримано акт від 15.09.2014р. №2125/26-59-22-08/38871786 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ПП «БК «Атріум-Сервіс» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період травень-липень 2014 року», згідно якого місцезнаходження підприємства не встановлено, податковий кредит підприємства сформовано за рахунок ризикових суб'єктів господарювання.

За висновками податкового органу, сторони договорів проводили документальне оформлення операцій при їх фактичному невиконанні, у зв'язку з чим суми витрат по операціях ПП «Промстройсервіс-М» з ПП «БК «Атріум-Сервіс» за лютий, березень, липень 2014 року та ПП «Київбудтранс-Сервіс» за квітень 2014 року не підлягають включенню до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування при складанні ПП «Промстройсервіс-М» декларації з податку на прибуток за 2014 рік.

31 жовтня 2014 року, на підставі акту перевірки №2474/14-04-22-02/38841650 від 13.10.2014р., ДПІ у Заводському районі м.Миколаєва прийняла податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшила грошове зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 66497,50 грн. (в т.ч. за основним платежем - 53198 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 13299,50 грн.).

Колегія суддів погоджується з висновком Миколаївського окружного адміністративного суду, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.71 КАС України покладено обов'язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не доведено наявність порушень, зафіксованих актом перевірки №2474/14-04-22-02/38841650 від 13.10.2014р., у зв'язку з чим визначення позивачу на підставі такого акту до сплати грошових зобов'язань є незаконним. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п.198.2 ст.198 Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг чи дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Кодексу податковий кредит звітного періоду складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби (п. 201.2 ст.201 ПК України).

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 ПК України).

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу (п. 201.6 ст.201 ПК України).

Виходячи зі змісту наведених вище норм законодавства, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у суб'єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

Факт вчинення певних господарських операцій, та правомірність подальшого відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення первинних документів платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, основним видом діяльності ПП «Промстройсервіс-М» у перевіряємий період було будівництво житлових і нежитлових будівель.

Для здійснення своєї діяльності ПП «Промстройсервіс-М» укладало договори підряду:

- №1-А від 20.02.2014р. з ПП «БК «Атріум-Сервіс», за умовами якого позивач виступав якості підрядника, а ПП «БК «Атріум-Сервіс» - в якості субпідрядника, який зобов'язувався виконати комплекс робіт по ремонту теплоізоляції трубопроводів і обладнання, футеровки парового котла;

- №21-А від 10.03.2014р. з ПП «БК «Атріум-Сервіс», за умовами якого позивач виступав якості підрядника, а ПП «БК «Атріум-Сервіс» - в якості субпідрядника, який зобов'язувався виконати комплекс робіт по ремонту теплоізоляції трубопроводів і обладнання, футеровки парового котла;

- №31/А від 01.06.2014р. з ПП «БК «Атріум-Сервіс», за умовами якого позивач виступав якості підрядника, а ПП «БК «Атріум-Сервіс» - в якості субпідрядника, який зобов'язувався виконати комплекс робіт по ремонту бетонних та залізобетонних конструкцій, випарку, ремонт сітчастого огородження кислотного вузла;

- №30/А від 01.07.2014р. з ПП «БК «Атріум-Сервіс», за умовами якого позивач виступав якості підрядника, а ПП «БК «Атріум-Сервіс» - в якості субпідрядника, який зобов'язувався виконати комплекс робіт з капітального ремонту обладнання УКР та УВПБ, дільниці ВіК, механічну зачистку і додаткові роботи на ПАТ «Одеський НПЗ»;

- №22-А від 21.04.2014р. з ПП «Київбудтранс-Сервіс», за умовами якого позивач виступав якості підрядника, а ПП «Київбудтранс-Сервіс» - в якості субпідрядника, який зобов'язувався виконати комплекс робіт по ремонту теплоізоляції трубопроводів і обладнання, футеровки парового котла.

Вказані договори підписано директорами підприємств, які мали повноваження на укладення угод, їх підписи завірені відповідними печатками підприємств.

В підтвердження виконання умов вказаних договорів позивачем надано податкові накладні, акти приймання виконаних будівельних робіт, рахунки-фактури, наявність яких зафіксовано і актом перевірки.

Суми податку на додану вартість за податковими накладними, отриманими від контрагентів ПП «БК «Атріум-Сервіс» та ПП «Київбудтранс-Сервіс» було включено позивачем до податкового кредиту відповідних періодів, відображено у реєстрах отриманих податкових накладних.

В акті перевірки відсутні відомості щодо того, що на момент проведення перевірки позивачем не надано до перевірки податкові накладні, або податкові накладні оформлені із порушеннями ст.201 Податкового кодексу України чи ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Податкові накладні, на підставі яких позивач сформував податковий кредит та копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України та Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України № 969 від 21.12.2010р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 1401/18696 від 29.12.2010р., стосовно порядку оформлення та підстав їх видачі.

Таким чином, позивачем дотримано вимоги щодо документального підтвердження спірних сум податкового кредиту, а отже і правомірність відображення їх у податковій звітності.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що в актах прийняття виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в, виписаних ПП «БК «Атріум-Сервіс» та ПП «Київбудтранс-Сервіс» на адресу ПП «Промстройсервіс-М», відсутня інформація про субпідрядників, тоді як контрагенти позивача мають незначний штат працюючих і не могли власними силами надати послуги.

Колегія суддів критично ставиться до таких доводів апелянта, оскільки залучення контрагентами позивача субпідрядників для виконання укладених з ПП «Промстройсервіс-М» угод відповідачем не доведено, як і не надано жодного доказу, що у ПП «БК «Атріум-Сервіс» та ПП «Київбудтранс-Сервіс» відсутні працюючі для виконання взятих на себе за договорами зобов'язань.

Щодо доводів апелянта, що в деяких актах приймання виконаних будівельних робіт не зазначено, за якими саме договорами відбувалось виконання робіт, то, на думку колегії суддів, вказане не робить такі документи недійсними. Як зазначалось вище, підставою для віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту є належним чином оформлена податкова накладна, при дослідженні яких колегією суддів встановлено, що у всіх наявних у позивача накладних є посилання на договір, на виконання якого вони виписані.

Позивачем доведено, що при укладенні договорів він переконався у тому, що підприємства-контрагенти були зареєстровані у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України, а також зареєстровані як платники податку на додану вартість і мали право на видачу податкових накладних.

Колегією суддів встановлено, що основними видами діяльності ПП «БК «Атріум-Сервіс» та ПП «Київбудтранс-Сервіс» у період здійснення господарських операцій з ПП «Промстройсервіс-М» було будівництво житлових і нежитлових будівель, що узгоджується з номенклатурою робіт, виконаних вказаними підприємствами за договорами підряду, укладеними з позивачем. А відтак, посилання ДПІ у Заводському районі м.Миколаєва, що підприємства-контрагенти ПП «Промстройсервіс-М» задекларували більшість податкових зобов'язань за рахунок реалізації товарів/послуг відмінних від тих, що були придбані у відповідні періоди, не являється беззаперечним доказом безтоварності господарських операцій.

Заперечуючи проти позову та в обґрунтування вимог апеляційної скарги ДПІ посилається на відсутність у контрагентів позивача необхідних умов для ведення господарської діяльності. Колегія суддів критично ставиться до таких доводів податкового органу, оскільки сама по собі наявність або відсутність у контрагента окремих документів, транспортних засобів, нерухомості, земельних ділянок, певної кількості персоналу, не можуть являтися вичерпними ознаками неправомірності вчиненої господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків, у зв'язку з його господарською діяльністю. Укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки; податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником. Більше того, такі доводи ДПІ у Заводському районі м.Миколаєва не підтверджено документально.

Колегія суддів критично ставиться до посилань апелянта на відомості, зафіксовані актом ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м.Києві від 15.09.2014р. №2125/26-59-22-08/38871786 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ПП «БК «Атріум-Сервіс» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період травень-липень 2014 року», оскільки вказаний акт засвідчує лише факт неможливості проведення зустрічної звірки контрагента позивача і не містить інформації, що має будь-яке відношення до податкових зобов'язань. Такий акт взагалі не є перевіркою, а викладені в ньому висновки про порушення податкового чи цивільного законодавства ПП «БК «Атріум-Сервіс» є нічим іншим, як припущеннями податкового органу, які необґрунтовані належними доказами

Чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань у платника податків в залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх.

Недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами, однак такі докази, на порушення вимог частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, податковим органом не представлено, реальність виконання господарських операцій, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит, не спростовано.

Відповідачем не надано суду доказів визнання правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами у судовому порядку нікчемними, а також визнання недійними первинних бухгалтерських документів, що підтверджують їх виконання. Ані актом перевірки, ані іншими матеріалами справи не встановлено жодного фактичного порушення саме позивачем вимог законодавства, яким регламентується порядок формування податкового кредиту, яке б позбавляло його права на формування податкового кредиту по взаємовідносинах з ПП «БК «Атріум-Сервіс» та ПП «Київбудтранс-Сервіс».

А відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про незаконність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 31.10.2014р. та, у зв'язку з цим, наявність підстав для його скасування.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.200 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 197, 198 ч.1 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 червня 2015 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Романішин В.Л.

Судді Димерлій О.О.

Єщенко О.В.