Справа № 335/8324/15-а
Суддя: Апаллонова Ю. В.
Дата ухвалення: 2015-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/8324/15-а 2-а/335/199/2015
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Апаллонової Ю.В.,

при секретарі: Кудряшовій Ю.І.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника відповідача: Шнайдер О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про зобов`язання здійснити перерахунок пенсії та призначити пенсію в іншому розмірі, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ГУПФУ в Запорізькій області про зобов`язання здійснити перерахунок раніш призначеної пенсії та призначити пенсію у розмірі: пенсію за вислугу років в розмірі 6793 грн., доплату до пенсії в розмірі 1423,5 грн, загальний розмір пенсії в розмірі 8216,5 грн, виплатити заборгованість, яка виникла внаслідок невиконання рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 03.06.1999 року в розмірі 127087,79 грн., зазначивши, що рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 03.06.1999 року було зобов`язано обласний військовий комісаріат щомісячно починаючи з 01.06.1999 року здійснювати нарахування йому доплати до пенсії у розмірі 24 грн.93 коп. (150% мінімальної пенсії за віком), у випадку зміни розміру мінімальної пенсії за віком здійснювати перерахунок доплати. Відповідач не виконує рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 03.06.1999 року, у зв`язку з чим на думку позивача відповідач заборгував йому починаючи з 1 вересня 1999 року по 01 січня 2015 року суму пенсії разом з процентами у загальній сумі 127087,79 грн. Позивач просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок раніш призначеної пенсії та призначити пенсію у розмірі: пенсію за вислугу років в розмірі 6793 грн., доплату до пенсії в розмірі 1423,5 грн, загальний розмір пенсії в розмірі 8216,5 грн, виплатити заборгованість, яка виникла внаслідок невиконання рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 03.06.1999 року в розмірі 127087,79 грн.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у ньому та просить задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши та вивчивши докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 6 КАC України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст. 11 КАС України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до ст.ст. 69, 71 КАС України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАСУ, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області з 11.10.1987 року, позивачу призначена пенсія за вислугу років за Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Позивачу, як особі офіцерського складу, після звільнення з військової служби призначена та виплачується пенсія за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб № 2262-Х11 від 09.04.1992 року.

Згідно ст.15 даного Закону особам офіцерського складу, які мають право на пенсію за цим Законом і які є ветеранами війни, та особам, на яких поширюється чинність Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, пенсії за вислугу років підвищується в порядку і на умовах, передбачених зазначеним Законом.

Позивач також має право на отримання підвищення до пенсії за Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, як сімї загиблого (померлого) військовослужбовця.

Станом на 28.08.2015 року за розрахунком відповідача позивач отримує пенсію у розмірі 3261 грн.65 коп., з урахуванням підвищення до пенсії як члену сімї військовослужбовця, який помер внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби у розмірі 237 грн. 25 коп., яке обчислюється виходячи з 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 03.06.1999 року зобовязано обласний військовий комісаріат м.Запоріжжя виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму пенсії з 01.02.1997 року у розмірі 465 грн.36 коп.; щомісячно починаючи з 01.06.1999 року здійснювати нарахування ОСОБА_1 доплату до пенсії у розмірі 24 грн.93 коп. ( 150% мінімальної пенсії за віком), у випадку зміни розміру мінімальної пенсії за віком здійснювати перерахунок доплати.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 28.01.2009 року замінено сторону виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2-532, виданого 01.11.2007 року Жовтневим районним судом з ІНФОРМАЦІЯ_1 на Головне управління ПФУ в Запорізькій області.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 06.06.2012 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10.07.2012 у задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо встановлення способу і порядку виконання рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 03.06.1999 року відмовлено.

Як вбачається із матеріалів справи, 20.01.2011 року відкрито виконавче провадження про примусове виконання рішення Європейського суду з прав людини №7750/07 від 14.12.2010 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР (надалі - Конвенція), високі Договірні Сторони зобов`язуються виконувати остаточні рішення Європейського суду з прав людині в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

Пунктом 9 частини 2 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-XIV передбачено, що рішення Європейського суду з прав людини підлягають виконанню державною виконавчою службою відповідно до цього Закону, з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV.

Абзацом 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV визначено, що виконання рішення - це а) виплата Стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV, протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва:

а) надсилає Стягувачеві повідомлення з роз`ясненням його права подати до державної виконавчої служби заяву про виплату відшкодування, в якій мають бути зазначені реквізити банківського рахунка для перерахування коштів;

б) надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України. Автентичність перекладу засвідчується Органом представництва.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV, державна виконавча служба упродовж десяти днів з дня надходження документів, зазначених у пункті "б" цієї частини, відкриває виконавче провадження.

Частиною 1 статті 8 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV встановлено, що виплата Стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні.

Частиною 5 статті 8 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV передбачено, що підтвердження списання відшкодування, отримане від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та підтвердження виконання всіх вимог, зазначених у резолютивній частині остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, резолютивній частині остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, у рішенні Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, у рішенні Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України, є для державної виконавчої служби підставою для закінчення виконавчого провадження.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV, з метою забезпечення відновлення порушених прав Стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру.

Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV, додатковими заходами індивідуального характеру є:

а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який Стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum);

б) інші заходи, передбачені у Рішенні.

Таким чином, обов`язок виконати рішення національного суду, передбачений у рішенні Європейського суду з прав людини, по своїй суті, є додатковим заходом індивідуального характеру в розумінні Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV.

В свою чергу, частиною 1 статті 11 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV передбачені наступні дії щодо вжиття додаткових заходів індивідуального характеру - протягом десяти днів від дня одержання повідомлення про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва:

а) надсилає Стягувачеві повідомлення з роз`ясненням його права порушити провадження про перегляд справи та/або про його право на відновлення провадження відповідно до чинного законодавства;

б) повідомляє органи, які є відповідальними за виконання передбачених у Рішенні додаткових заходів індивідуального характеру, про зміст, порядок і строки виконання цих заходів. До повідомлення додається переклад Рішення, автентичність якого засвідчується Органом представництва.

Частиною 2 статті 11 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV встановлено, що контроль за виконанням додаткових заходів індивідуального характеру, передбачених у Рішенні, що здійснюються під наглядом Комітету міністрів Ради Європи, покладається на Орган представництва.

Абзацом 10 частини 1 статті 11 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV визначено, що Органом представництва є орган, відповідальний за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання його рішень.

В силу вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2006 року №784, функції Органу представництва виконує Міністерство юстиції України через Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини.

Тому, органом, що уповноважений повідомляти органи, які є відповідальними за виконання передбачених у рішенні Європейського суду з прав людини додаткових заходів індивідуального характеру, про зміст, порядок і строки виконання цих заходів, а також контролювати вжиття цих заходів такими органами є Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини.

У частині 1 статті 12 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV закріплено, що органи, відповідальні за виконання додаткових заходів індивідуального характеру, зобов`язані:

а) невідкладно та у визначений Рішенням та/або чинним законодавством строк виконати додаткові заходи індивідуального характеру;

б) надавати інформацію на запити Органу представництва про перебіг і наслідки виконання додаткових заходів індивідуального характеру;

в) дієво та без зволікань реагувати на подання Органу представництва;

г) про виконання додаткових заходів індивідуального характеру повідомити Орган представництва.

Отже, законодавством визначено, що вжиття додаткових заходів індивідуального характеру, передбачених у рішенні Європейського суду з прав людини, в тому числі щодо виконання рішення національного суду, повинно здійснюватись органами відповідальними за їх вжиття.

Державна виконавча служба України, з метою вжиття заходів індивідуального характеру, передбачених у рішенні Європейського суду з прав людини, в тому числі шляхом виконання рішення національного суду, наділена вичерпним переліком повноважень, а саме щодо здійснення постійного контролю за станом його виконання та повідомлення Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини про хід виконання останнього.

Згідно з підпунктом 49 пункту 4 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 395/2011 забезпечення виконання рішень Європейського суду з прав людини у справах проти України відповідно до покладених завдань здійснює Міністерство юстиції України.
Відповідачем у справах щодо оскарження рішень дій або бездіяльності державних виконавців та посадових осіб Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції та відділів державної виконавчої служби головних управлінь юстиції в областях містах Києві та Севастополі районних міських, районних у містах відділів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції є відповідний орган державної виконавчої служби.
Розділом 5 Кодексу адміністративного судочинства України регламентовані процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Статтею 267 цього розділу визначений порядок судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Частиною 9 ст. 267 КАС України встановлено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду. Таку заяву може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідною постановою суду.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 181 цього Кодексу (ч. 12 ст. 267 КАС України).

Отже, на суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, покладається обов`язок контролю за виконанням судового рішення.

Такий контроль здійснюється як за ініціативою суду (шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання рішення), так і за ініціативою заінтересованих осіб (шляхом подання ними заяви в порядку та у строки, встановлені ст. 267 КАС України).

Визначення процесуальним законом спеціального порядку контролю за виконанням судового рішення виключає можливість звернення заінтересованої особи до суду в загальному порядку (в порядку позовного провадження).

Отже вказані вимоги позивача повинні розглядатись в порядку судового контролю за виконання судових рішень в адміністративній справі.

Таким чином, щодо вимог ОСОБА_1 то суд, вважає, що позивачем при зверненні до суду обрано неналежний спосіб захисту порушеного права у зв`язку з невиконанням суб`єктом владних повноважень судового рішення, вказані обставини вже були підставою для відмови у позові ОСОБА_1 (постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2014року справа № 335/1479/14-а), який знов звернувся до суду із позовом про зобов`язання вчинити певні дії з тих же підстав, змінивши при цьому розмір заявлених позовних вимог.

Відповідно до статті 1 Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992 за військовослужбовцями, особами, які звільнились з військової служби і проживають на території держав-учасниць Співдружності, а також членами їхніх сімей зберігаються права і пільги, встановлені раніше законами та іншими нормативними актами колишнього Союзу РСР.

Статтею 4 Угоди передбачено, що Держави-учасниці Співдружності беруть на себе зобов`язання у 1992 році розробити і прийняти взаємопогоджені законодавчі акти про соціальний захист військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей.

Згідно зі статтею 1 Угоди про порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей і державне страхування військовослужбовців держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав від 15 травня 1992 року рівень пенсійного забезпечення військовослужбовців і їх сімей, який встановлюється законодавством держав-учасниць відповідно до Угоди про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, і членів їх сімей від 14 лютого 1992 року, не може бути нижче рівня, встановленого раніше законодавчими й іншими нормативними актами колишнього Союзу РСР.

На виконання вказаних міжнародних угод Верховною Радою України 09.04.1992 було прийнято Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України - військовослужбовців Збройних Сил України, Прикордонних військ України, Національної гвардії України, Управління охорони вищих посадових осіб України, інших військових формувань, що створюються Верховною Радою України, Служби безпеки України, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України та членів їх сімей, а також військовослужбовців колишніх Збройних Сил СРСР, органів державної безпеки і внутрішніх справ СРСР та членів їх сімей.

Відповідно до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Щодо позовних вимог про здійснення перерахунку пенсії та призначення пенсії: за вислугу років в розмірі 6793 грн., доплату до пенсії в розмірі 1423,5 грн, загальний розмір пенсії в розмірі 8216,5 грн, коп. суд зазначає, що як встановлено судовими рішенням,відповідно до Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців» по пенсійній справі ТЗ-40824 розмір пенсії ОСОБА_1 становив 299 рублів 52 копійки.

Відповідно до п. 4 Указу Президента України «Про реформу грошової системи України» № 549/92 від 07.11.1992 постановлено Кабінету Міністрів України разом з Національним банком України встановити порядок та строки вилучення з обігу на території України рублевої готівки та переоцінки активів і пасивів юридичних та фізичних осіб, як резидентів, так і нерезидентів, і установ банків, що діють в Україні, у співвідношенні 1 до 1 без обмежень по сумах коштів.

У січні 1993 року ОСОБА_1 було проведено перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», розмір пенсії становив 35230,00 карбованців.

Пунктом 3 Указу Президента України «Про грошову реформу в Україні» № 762/96 від 25.08.1996 визначено, що українські карбованці підлягають обміну на гривні (банкноти та розмінну монету) за курсом 100000 карбованців на 1 гривню.

Орджонікідзевським районним військовим комісаріатом ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії, яка склала 175,82 грн.

На виконання Постанови КМУ від 28.12.2011 року №1381 "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" ГУПФУ в Запорізькій області, ОСОБА_1 з 01.01.2012 року установлено доплату до підвищення для того, щоб підвищення як чену сім`ї загиблого складало 42 відсотки від прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність. Розмір підвищення станом на 01.08.2015 року складає 398,58 грн.

Аналізуючи вищенаведені обставини, перерахунок пенсії позивачу було здійснено відповідно до вимог чинного законодавства України .

Крім того, вказані обставини, встановлені судовим рішенням Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2014 року.

Вимоги позивача щодо зобовязання відповідача здійснити перерахунок пенсії за вислугу років та призначити її у розмірі 6793 грн. є безпідставними, оскільки наведені позивачем порівняння розміру пенсії, нарахованої йому за станом на 01.01.1992 року згідно законодавства СРСР, із розміром пенсії, перерахованої за законодавством України, у співвідношенні до курсу долару США, суд знаходить необґрунтованими, оскільки чинне законодавство України передбачає обчислення, нарахування, перерахунок та виплату пенсії лише в національній валюті.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, з огляду на обставини справи суд вважає що відповідач діяв в межах своїх повноважень, у відповідності до діючого законодавства, а за таких підстав позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 9-12, 158, 160-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про зобов`язання здійснити перерахунок пенсії та призначити пенсію в іншому розмірі, - залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її отримання шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції..

Суддя: Ю.В.Апаллонова