Справа № 0870/4359/12
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2015 року м. Київ К/800/51170/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 13.06.2012 р.

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2013 р.

у справі № 0870/4359/12

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Візард»

до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Візард» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Державної податкової служби (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 13.06.2012 р., залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2013 р., позовні вимоги задоволено, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 17.07.2007 р. № /0, від 02.08.2007 р. № /1, від 12.10.2007 р. № /2, від 18.12.2007 р. № /3, а також стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача 3,40 грн. витрат по сплаті судового збору.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу відповідача до суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

На підставі направлень від 29.05.2007 р. № 0249 та від 19.06.2007 р. № 0323 та відповідно до плану - графіку проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання, податковим органом проведена планова виїзна документальна перевірка фінансово-господарської діяльності позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2004 р. по 31.03.2007 р. та валютного законодавства за період з 01.07.2004 р. по 31.03.2007 р., про що складено акт від 05.07.2007 р. № 96/23-2/32096448.

Перевіркою встановлено, що позивачем допущені порушення вимог п. 1.3, п. 1.7 ст. 1, пп. 7.2.3, 7.2.4 п. 7.2, пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження позивачем податку на додану вартість на 23 317,00 грн.

На підставі акту перевірки від 05.07.2007 р. № 96/23-2/32096448 контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 17.07.2007 р. № /0, яким визначено позивачу податкове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 34 975,50 грн., з яких 23 317,00 грн. за основним платежем та 11 658,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

У порядку адміністративного узгодження вказаного податкового повідомлення-рішення податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення від 02.08.2007 р. № /1, від 12.10.2007 р. № /2, від 18.12.2007 р. № /3.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Підставою для висновків податкового органу про заниження позивачем податку на додану вартість на 23 317,00 грн., слугувало вчинення позивачем договірних відносин з ПП «Філакс» по придбанню насіння. При цьому, згідно відповіді ДПІ у Хортицькому районі м. Запоріжжя від 13.06.2007 р. № 7764/7/23-211 щодо зустрічної перевірки вказаного контрагента, останній не звітує з ІІІ кварталу 2003 року та його свідоцтво платника податку на додану вартість анульовано 10.11.2005 р. Податкові накладні, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит з податку на додану вартість, підписані з боку контрагента невідомою особою - ОСОБА_5, тоді як засновником та директором підприємства є ОСОБА_6

Також відповідач зазначає про наявність постанови господарського суду Запорізької області від 22.11.2006 р. у справі № 3/418/06-АП, якою юридична особа ПП «Філакс» припинена у зв'язку з неподанням з ІV кварталу 2003 року податкової звітності.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з відсутності порушень у діях позивача вимог податкового законодавства при формуванні складу податкового кредиту з податку на додану вартість по господарським операціям з придбання товару у зазначеного контрагента.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ПП «Філакс» були укладені господарські угоди щодо придбання насіння соняшника, виконання яких підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними від 12.07.2004 р. № 43 на суму 10 579,02 грн., від 13.07.2004 р. № 44 на суму 45 354,78 грн., від 14.07.2004 р. № 45 на суму 43 963,20 грн. та від 29.07.2004 р. № 29/7 на суму 40 003,98 грн.

ПП «Філакс» (Постачальник) видав позивачу (Покупець) податкові накладні в рахунок відвантаженого насіння: від 12.07.2004 р. № 43 на суму ПДВ 1 763,17 грн., від 13.07.2004 р. № 44 на суму ПДВ 7 559,13 грн., від 14.07.2004 р. № 45 на суму ПДВ 7 327,20 грн. та від 29.07.2004 р. № 48 на суму ПДВ 6 667,33 грн.

Придбаний товар був сплачений готівковими коштами, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру.

Згідно п.1.7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 вказаної статті не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пп. 7.2.6 цього пункту).

Отже, наявність у платника податку (позивача) виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства, і сплата продавцю вартості товару з податком на додану вартість, з встановленням судом реальності та товарності господарської операції, є достатніми підставами для визначення податкового кредиту.

Підпунктом 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток чи комерційних чеків, або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивач формував податковий кредит на підставі належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, отриманих від вказаного контрагента, та у зв'язку з оплатою цьому підприємству вартості придбаних товарів, що відповідає вищенаведеним вимогам законодавства.

Відповідно до пп. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що податкові накладні виписані контрагентом позивача - ПП «Філакс» у липні 2004 року, з огляду на що посилання відповідача на анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість, як підставу неправомірності формування податкового кредиту вказаного податкового періоду, є безпідставними, оскільки анулювання такого контрагента в якості платника податку на додану вратість відбулося лише 10.11.2005 р.

Що ж стосується припинення юридичної особи ПП «Філакс» за постановою господарського суду Запорізької області від 22.11.2006 р. у справі № 3/418/06-АП, то дана обставина не є підставою, що підтверджує порушення позивачем Закону України «Про податок на додану вартість», оскільки стосується лише контрагента позивача, тим більше, що виключення його з ЄДРПОУ відбулося лише 13.03.2009 р., тобто задовго після завершення господарських взаємовідносин з позивачем.

Отже, на момент реалізації господарських операцій ПП «Філакс» було зареєстровано належним чином, як юридична особа, мало свідоцтво платника податку на додану вартість та, відповідно, мало право виписувати податкові накладні.

Колегія суддів також погоджується з висновками попередніх судових інстанцій, що не може розглядатись як підстава для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та підтвердження порушень зі сторони позивача вимог податкового законодавства посилання податкового органу на пояснення громадянина ОСОБА_6, оскільки такі пояснення, не були покладені в основу акту перевірки та не підтверджують факт відсутності повноважень на підписання первинних документів ОСОБА_5

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області залишити без задоволення.

2. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 13.06.2012 р., та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2013 р., у справі № 0870/4359/12 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.