Справа № 808/3174/15
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року (об 11 год. 45 хв.) Справа № 808/3174/15 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авангард-Інвест»

до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

про скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Авангард-Інвест» (далі ТОВ «Авангард-Інвест», позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) із позовом до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області, відповідач), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача №2201 від 27.01.2015, яким нараховане грошове зобовязання по податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 443 444,00 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 221 722,00 грн.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача №2201 від 27.01.2015, яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 9 312,00 грн.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Зокрема, вказує, що на перевірку були надані всі первинні документи в підтвердження взаємовідносин позивача з його контрагентами, такі документи підписані та скріплені печатками сторін та мають всі необхідні реквізити, як того вимагає чинне законодавство. Товарно-матеріальні цінності придбавалися позивачем для власних потреб (для використання у власній господарській діяльності). Транспортування ТМЦ відбувалось також власним автомобільним транспортом позивача, зберігання відбувалось на орендованому згідно договору №ПР/МЧ-3-14/НЮдч/41 вантажному майданчику на території МЧ (Придніпровська залізниця) та на земельній ділянці на території Башмачанської сільської ради згідно договору оренди №37. Вважає, що неможливість здійснити перевірку контрагентів позивача не може свідчити про безтоварність господарських операцій, крім того, підприємство не може нести відповідальність за неналежне виконання обовязків контрагентами, у звязку з чим вважає, що податкові повідомлення-рішення є протиправними та просить суд їх скасувати. На підставі викладеного, просив адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив із підстав, наведених у наданих суду запереченнях від 14.09.2015 №1423/08/10-01-03. Зокрема, зазначає, що перевіркою встановлено розбіжність між сумами податкових зобовязань контрагентів позивача ПП «Лавіса», ТОВ «Бумеранг КЕП», ТОВ «Бат ОСОБА_3», ТОВ «БІА», ТОВ «Лейквуд», ТОВ «Колфілд», ТОВ «Сінтра Юг» та податкового кредиту ТОВ «Авангард-Інвест». Ураховуючи, що у контрагентів позивача відсутні необхідні умови для здійснення операцій, відсутні необхідні основні фонди відповідної групи, кваліфікований технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, вантажні транспортні засоби, всі первинні документи, то операції позивача не є господарською діяльністю підприємства в розумінні вимог пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України. Отже, вважає висновки акту перевірки обґрунтованими, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення такими, що прийняті з додержанням вимог діючого законодавства. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

На підставі ст. 160 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

ТОВ «Авангард-Інвест» (ідентифікаційний код 32692239) є юридичною особою, яка зареєстрована 09.10.2003, про що свідчить відомості №483/2014 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України від 04.11.2014.

Судом встановлено, що на адресу позивача неодноразово надходили письмові запити ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області, на які позивачем були надані завірені копії підтверджуючих взаємовідносини з зазначеними контрагентами документів (запит вих. № 10709/10/08-26-22-01 від 30.10.2014 відповідь на нього з підтверджуючими документами на 14 аркушах вих. № 310 від 14.11.2014р.; запит вих. № 9343/10/08-26-22-01 відповідь на нього з підтверджуючими документами на 22 аркушах вих. № 256 від 30.09.2014р.; запит вих. № 8470/10/08-26-22-00 від 20.08.2014р. відповідь на нього з підтверджуючими документами на 230 аркушах вих. № 239 від 05.09.2014р.; запит вих. № 7951/10/08-26-22-01 від 01.08.2014р. відповідь на нього з підтверджуючими документами на 178 аркушах вих. № 226 від 15.08.2014р.), копії містяться в матеріалах справи.

В період з 16.12.2014 по 22.12.2014 ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області була проведена позапланова виїзна перевірка ТОВ «Авангард-Інвест» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ПП «Лавіса», ТОВ «Бумеранг КЕП», ТОВ «Бат ОСОБА_3», ТОВ «БІА», ТОВ «Лейквуд», ТОВ «Колфілд», ТОВ «Сінтра Юг» за період з 01.01.2014 по 31.08.2014, за результатами якої складений відповідний акт від 24.12.2014 №116/08-26-22-01/32692239.

ОСОБА_4 перевіркою встановлено порушення позивачем, зокрема:

1. п. 198.1, п. 198.2, п.198.6 ст. 198 ПК України, в наслідок чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 443 444,00 грн., в т.ч. по періодах: січень 2014 року 32 739,00 грн., лютий 2014 року 71 145,00 грн., березень 2014 року 58 375,00 грн., червень 2014 року 94 567,00 грн., липень 2014 року 59 113,00 грн., серпень 2014 року 127 505,00 грн.

та завищено 24 рядок «Залишок відємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду» всього у сумі 9 312,00 грн., у т.ч. за січень 2014 року 6 643,00 грн., березень 2014 року 808,00 грн., червень 2014 року 61,00 грн., липень 2014 року 25,00 грн., серпень 2014 року 1 775,00 грн.

Не погоджуючись із висновками викладеними у ОСОБА_4, позивачем 16.01.2015 на зазначений ОСОБА_4 були подані заперечення, на які була отримана відповідь № 687/10/08-26-22-01 від 22.01.2015, згідної якої висновки ОСОБА_4 перевірки є правомірними та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства.

На підставі ОСОБА_4 та вказаних порушень відповідачем 27.01.2015 були прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №2201, за яким позивачу збільшене грошове зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 665 166,00 грн., з яких за основним платежем 443 444,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 221 722,00 грн.

- №2201, за яким позивачу зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість за серпень 2014 року в сумі 9 312,00 грн.;

На зазначені податкові повідомлення - рішення ТОВ «Авангард-Інвест» була подана скарга № 54 від 03.03.2015 до Головного управління ДФС у Запорізькій області, проте, згідно Рішення про результати розгляду первинної скарги № 2992/10/08-01-10-04-13 від 28.04.2015 залишено без змін оскаржувані рішення ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області, а скаргу без задоволення.

ТОВ «Авангард-Інвест» була подана повторна скарга до Державної фіскальної служби України. Рішенням від 05.06.15 № 11732/6/99-99-10-01-01-25 про результати розгляду скарги податкові повідомлення-рішення ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Вважаючи прийняті відповідачем рішення протиправними позивач звернувся до суду із позовом про їх скасування. При цьому, суд зауважує, що спір щодо правомірності дій під час призначення та проведення перевірки, яка стала підставою для винесення оскаржуваних рішень, між сторонами відсутній.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (далі ПК України).

В пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту в даному випадку вважається згідно абз.2 п. 198.2 ст. 198 ПК України дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковими накладними.

За приписами п. 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

При цьому, господарська діяльність за визначенням, наведеним у пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через відокремлені підрозділи, а також через будь - яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За приписами пунктів 200.1 200.4 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну. В даному пункті ПК України перелічені обов'язкові реквізити, що мають міститися в податковій накладній.

Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця (п. 201.4 ст. 201 ПК України).

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (п. 201.6 ст. 201 ПК України).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу (п. 201.8 ст. 201 ПК України).

Пунктом 201.10. ст. 201 ПК України встановлено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних..

Виходячи з приписів вищевказаних норм, податкова накладна засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг), надає право на формування податкового кредиту платника податків-покупця. Придбання товарів (робіт, послуг), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності платника податку, відсутність податкової накладної позбавляють платника податку права на включення до податкового кредиту сплачених (нарахованих) сум податків у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг).

ОСОБА_4 з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Як встановлено абз. 5 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Статтею 1 Закону № 996-ХІV також визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення;

господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 996-ХІV бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом ч. 1 ст. 9 вищезазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов'язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Такими реквізитам є: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

При цьому, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судом встановлено, що ТОВ «Авангард-Інвест» є підприємством виробником певної продукції, що постачається (деревне вугілля та супутні йому товари - дрова, тріски, сірники для камінів, коксу, тощо), що підтверджується відповідними Технічними умовами, затвердженими в порядку встановленому діючим законодавством, наявним обладнанням за допомогою якого здійснюється виробництво, фасування, просіювання, тощо відповідної продукції (печі вуггілевипалювальні УВП 25М, гуркіт з гравітаційним віброзбудженням просівальних поверхонь БМ 33, лінії з виготовлення деревовугільних брикетів, лінія з фасування деревинного вугілля, тощо), договорами оренди землі, майданчику, де розміщується відповідне виробниче обладнання, копії яких містяться в матеріалах справи.

ТОВ «Авангард-Інвест» є власником знаку «МАНГАЛ» під яким виробляється продукція із деревини, відповідно до свідоцтва на знак для товарів і послуг № 127692 (зареєстровано в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг 25 серпня 2010 р.), стосовно 4 класу МКТП. Зазначене свідоцтво дає виключне право використовувати товарний знак «МАНГАЛ» при виробництві вугілля та інше виключно ТОВ «Авангард-Інвест».

Крім того, на балансі ТОВ «Авангард-Інвест» знаходяться основні засобі - печі вуггілевипалювальні УВП 25М, гуркіт з гравітаційним віброзбудженням просівальних поверхонь БМ 33, лінії з виготовлення деревовугільних брикетів, лінія з фасування деревинного вугілля, тощо, право власності на які підтверджується відповідними документами (видаткові накладні, акти введення в експлуатацію), копії яких містяться в матеріалах справи.

У перевіряємий період ТОВ «Авангард-Інвест» мав фінансові правовідносини з ПП «Лавіса», ТОВ «Бумеранг КЕП», ТОВ «Бат ОСОБА_3», ТОВ «БІА», ТОВ «Лейквуд», ТОВ «Колфілд», ТОВ «Сінтра Юг» по придбанню товару. Факт придбання позивачем у вказаних контрагентів товарів підтверджується відповідними податковими накладними (сторінки 5 10 акту перевірки) на загальну суму ПДВ 452 756,00 грн. Розрахунки між сторонами за договором проводились у безготівковій формі згідно виставлених продавцями рахунків на оплату.

Транспортування ТМЦ відбувається власним автомобільним транспортом позивача, що підтверджується товарно-транспортними накладними, копії яких містяться в матеріалах справи. Так, у підприємства для перевезення ТМЦ знаходиться у власності автомобіль FAW СА-3252, вантажопідйомністю 20 т.; автомобіль вантажно бортовий тентований КТП 330239 на шасі ГАЗ, вантажопідйомністю 1,5 т. та вантажно бортовий автомобіль МАЗ, вантажопідйомністю 5 т., що підтверджується технічними паспортами, копії яких є в матеріалах справи.

Зберігання товарно-матеріальних цінностей відбувається на орендованому, згідно договору № ПР/МЧ-3-14/НЮдч/41, вантажному майданчику на території МЧ (Придніпровська залізниця) та на земельній ділянці на території Башмачанської сільської ради, що орендована ТОВ «Авангард-Інвест» на підставі договору оренди № 37.

Таким чином, судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що у позивача наявні всі необхідні первинні документи, які підтверджують наявність витрат на придбання товару. Під час перевірки позивачем були надані всі документи в підтвердження взаємовідносин ТОВ «Авангард-Інвест» з вищезазначеними контрагентами (договори, податкові накладні, видаткові накладні, рахунки фактури, розрахункові документи-банківські виписки, товарно-транспортні накладні, реєстри виданих та отриманих податкових накладних, акти виконаних робіт, бухгалтерські рахунки, декларації з ПДВ, тощо), що саме представником відповідача не заперечено.

Складені контрагентами позивача податкові накладні відповідають вимогам законодавства України стосовно форми і порядку оформлення. Придбаний товар в подальшому був використаний у власній господарській діяльності.

Враховуючи наявність у ТОВ «Авангард-Інвест» податкових накладних, на підставі яких відповідні суми ПДВ у складі вартості придбаного товару були включені до податкового кредиту, приймаючи до уваги, що зазначені податкові накладні не визнані недійсними, будь-яких посилань щодо їх невідповідності вимогам Податкового кодексу України акт перевірки не містить, контрагенти позивача на момент здійснення операцій зареєстровані у встановленому законом порядку як платники ПДВ, тому позивачем цілком правомірно включені суми ПДВ до складу податкового кредиту.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту в даному випадку вважається згідно абз.2 п. 198.2 ст. 198 ПК України дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Щодо господарської діяльності контрагентів позивача ПП «Лавіса», ТОВ «Бумеранг КЕП», ТОВ «Бат ОСОБА_3», ТОВ «Бізнес-Інформ Акцент», ТОВ «Лейквуд», ТОВ «Колфілд», ТОВ «Сінтра Юг» та посилання представника відповідача на акти щодо перевірки контрагентів позивача суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Частиною 2 ст. 218 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Таким чином, зобов'язання контрагентів позивача не спричиняють цивільно-правових чи податкових наслідків для позивача, так само позивач не може нести відповідальність за будь-які порушення законодавства вчинені його контрагентами.

Позиція вищих судових інстанцій (Верховного та Вищого адміністративного судів) по питанню відповідальності субєктів господарювання вже давно є сталою та полягає у тому, що платник податків не мусить нести відповідальність за можливі порушення податкового законодавства його контрагентами. Це може бути відповідальністю самого контрагента, якщо він допускає такі порушення.

Платник податку на додану вартість (покупець товару) на час здійснення господарської операції з придбання товару не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками товару у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит чи бюджетне відшкодування за можливу неправомірну діяльність будь-якого з контрагентів.

Таким чином, підприємство не може і не повинно нести відповідальність за діяння інших юридичних осіб. Жодним діючим законодавчим або нормативним актом України не передбачається обовязок покупця, а також не надано йому права перевіряти правомірність діяльності підприємств-контрагентів за господарськими договорами, мету діяльності їх посадових осіб, достовірність даних, вказаних постачальником в його первинних документах, а також контролювати показники податкової звітності іншого платника податку.

Висновок про те, що платник не несе відповідальності за порушення, допущені його контрагентами, узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Булвес» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009р. зазначив, що компанія заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов»язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Крім того, відповідно до розяснення Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11 при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачання товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Так, акт позапланової виїзної перевірки ТОВ «Авангард-Інвест» з питань дотримання вимог податкового законодавства містить посилання на певні ознаки фіктивності вказаних контрагентів із посиланням на акти відповідних податкових інспекцій про неможливість проведення зустрічної звірки по контрагентам ПП «Лавіса», ТОВ «Бумеранг КЕП», ТОВ «Бат ОСОБА_3», ТОВ «БІА», ТОВ «Лейквуд».

Проте, на думку суду, акти про неможливість проведення зустрічної звірки субєкта господарювання не створює юридичних наслідків у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту ані для самого субєкта господарювання, ані для його контрагентів. Оцінюватись при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані данні податкового обліку.

У даному випадку твердження представника відповідача ґрунтуються майже виключно на фактах, що викладені в ОСОБА_4 перевірки, проте належних доказів, що підтверджують викладені у ньому обставини, суду надано не було. Доказів обізнаності позивача щодо певних обставин здійснення господарської діяльності контрагента відповідачем суду також не надано.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що висновок, зроблений відповідачем в ОСОБА_4, є необґрунтованим та недоведеним, у зв'язку з чим податкові повідомлення-рішення, прийняті відповідачем на підставі встановлених ОСОБА_4 порушень, є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

ОСОБА_4 з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як встановлено ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, відповідно до ст.86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведена правомірність прийнятих рішень, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Оскільки відповідачем безпідставно збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем, то відповідно і сума штрафних санкцій є необґрунтованою.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області №2201 від 27.01.2015, яким нараховане грошове зобовязання по податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 443 444,00 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 221 722,00 грн., та податкове повідомлення-рішення відповідача №2201 від 27.01.2015, яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 9 312,00 грн.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авангард-Інвест» з Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області судові витрати у розмірі 669,90 грн., (чотириста вісімдесят сім гривен двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Батрак