Справа № 804/14781/15
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

08 жовтня 2015 р. Справа №804/14781/15

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Верба І.О., розглянувши у місті Дніпропетровську матеріали скарги Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області на дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції про ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИВ:

5 жовтня 2015 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла скарга Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, боржник СПД ОСОБА_2, на дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції ОСОБА_1, у якій заявником заявлені вимоги про:

- зобовязання начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції провести службове розслідування;

- зобовязати державного виконавця Волох О.В. провести виконавчі дії з виконання рішення по примусовому виконанню вимоги Ф-256 від 04.11.2013 року про стягнення з СПД ОСОБА_2 на користь Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в сумі 1036,80 грн. в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження»;

- згідно статті 14 Закону України «Про державну службу» притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Судом встановлено, що адміністративний позов подано з порушенням вимог встановлених статтею 106 Кодексу адміністративного судочинства України.

1. Частиною другою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до частини першої статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов подається до адміністративного суду у формі письмової позовної заяви особисто позивачем або його представником. Позовна заява може бути надіслана до адміністративного суду поштою.

Згідно частин четвертої та пятої статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги про: скасування або визнання нечинним рішення відповідача - субєкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; зобовязання відповідача - субєкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; зобовязання відповідача - субєкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; виконання зупиненої чи невчиненої дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень; примусове відчуження земельної ділянки, інших обєктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності. Адміністративний позов субєкта владних повноважень може містити інші вимоги у випадках, встановлених законом.

Заявник просить суд притягнути державного виконавця до дисциплінарної відповідальності, проте, вирішення таких питань не віднесено до компетенції суду.

У відповідності до пунктів 2, 3, 4 частини 1 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві зазначаються:

- імя (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу звязку, адреса електронної пошти, якщо такі є;

- імя (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу звязку, адреса електронної пошти, якщо такі відомі;

- зміст позовних вимог згідно з частиною третьою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Статтею 82 Закону України «Про виконавче провадження» передбачена можливість стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника) оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Таким чином, вказаною нормою чітко визначено порядок та види оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця. Отже, скаржник (позивач) має обрати один або декілька з визначених способів захисту та подавати відповідну скаргу (позов). При цьому, черговість подання таких скарг (позовів) Кодексом адміністративного судочинства України та Законом України «Про виконавче провадження» на відміну від Цивільного процесуального кодексу України не передбачена.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби визначені статтею 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, згідно частини першої цієї статті учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами частини третьої вказаної статті відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Суд зазначає, що до суду подано скаргу, а не адміністративний позов, при цьому, не зазначені позивач та відповідач, їх найменування, поштові адреси, засоби звязку, адреси електронної пошти (за наявності).

2. При зверненні до адміністративного суду не зазначено причин та підстав звернення до суду 30 вересня 2015 року, коли як стягувач ознайомлений із матеріалами виконавчого провадження 28 травня 2015 року, при цьому належить враховувати спеціальний строк, визначений частиною другою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, позивач не обґрунтовує позовну вимогу про зобовязання державного виконавця здійснити виконавчі дії із урахуванням того, що із поданих матеріалів вбачається відсутність у державного виконавця, на час звернення до суду, на виконанні вимоги Ф-256 від 4 листопада 2013 року, оскільки заявнику виконавчий документ повернуто відповідною постановою.

3. Належить також звернути увагу управління на положення пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. В цій категорії спорів передбачено, що хоча б однією із сторін такого спору повинен бути субєкт владних повноважень.

Визначення поняття «справа адміністративної юрисдикції» наведено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, під якою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними субєктами суспільства стосовно їхніх прав та обовязків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один субєкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) субєктів, а ці субєкти відповідно зобовязані виконувати вимоги та приписи такого владного субєкта.

У випадку, якщо субєкт у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого субєкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Поняття «субєкт владних повноважень» визначено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, необхідною та єдиною ознакою субєкта владних повноважень є здійснення цим субєктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись субєктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

У випадку, якщо особа у спірних правовідносинах не здійснює вказаних владних управлінських функцій (щодо іншого субєкта, який є учасником спору), то така особа не знаходиться «при здійсненні управлінських функцій», та не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України необхідних ознак субєкта владних повноважень.

Одним із видів юридичної відповідальності є дисциплінарна відповідальність. У сфері використання найманої праці вона полягає в обовязку працівника, який вчинив дисциплінарний проступок, давати звіт перед роботодавцем за свої протиправні винні дії та понести дисциплінарні стягнення, передбачені нормами трудового права.

Під вчиненням дисциплінарного проступку мається на увазі невиконання чи неналежне виконання працівником з його вини обовязків, покладених на нього законодавством, колективним договором, трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо за ці діяння не передбачається кримінальна відповідальність.

Дисциплінарна відповідальність, як і будь-яка інша юридична відповідальність, має примусовий характер. Він полягає в тому, що стосовно працівника, який вчинив дисциплінарний проступок, роботодавцем можуть уживатися заходи примусового впливу, примусова санкція, яка спричиняє для порушника певні негативні наслідки.

При цьому, притягувати працівника до дисциплінарної відповідальності є правом, а не обовязком роботодавця.

Суд зазначає, що скарга на дії державного виконавця, подана начальнику відділу державної виконавчої служби не є тотожною адміністративному позову щодо протиправності рішень, дій та/або бездіяльності державного виконавця, щодо розгляду якого законом встановлені вищевказані особливості.

4. Також, суд звертає увагу на відсутність документу про сплату судового збору, вимога про надання якого визначена частиною третьою статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року №3674-VI встановлено, що ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову:

- майнового характеру, який подано субєктом владних повноважень складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, який на 1 січня 2015 року становить 1218 грн.;

- немайнового характеру, який подано субєктом владних повноважень складає 1 розмір мінімальної заробітної плати, який на 1 січня 2015 року становить 1218 грн.

Згідно частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

При цьому, суд зазначає, що, як зазначив у своїх рішеннях Вищий адміністративний суд України, обмежене фінансування бюджетної установи не є підставою для її звільнення від сплати судового збору, не є вказані аргументи і підставою для відстрочення його сплати (ухвали Вищого адміністративного суду України від 20 січня 2014 року (36722122), від 15 квітня 2014 року (38331796), від 29 липня 2014 року (39942890).

Крім того, повне звільнення від оплати усіх судових витрат застосовується судом до тих осіб, рівень статків яких не дозволяє взагалі робити будь-які судові витрати, інакше вони неспроможні будуть забезпечити свої найнеобхідніші життєві потреби (житло, харчування тощо).

За таких обставин, вважаю за необхідне позовну заяву залишити без руху із наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись статтями 106, 108 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області на дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції ОСОБА_1 - залишити без руху.

Надати строк для усунення недоліків до 11:00 22 жовтня 2015 р.

Недоліки можуть бути усунені шляхом надання:

- належним чином оформленого адміністративного позову з урахуванням вимог статті 11, 106, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: із зазначенням позивача, відповідача, їх поштової адреси та засобів звязку, визначення змісту позовних вимог з урахуванням положень статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України із зазначенням які саме дії та/або бездіяльність відповідача оскаржуються позивачем, в чому такі дії/бездіяльність полягають та коли були вчинені; копії такого позову із відповідними додатками для направлення відповідачу;

- пояснень із відповідними доказами на підтвердження обставин звернення до суду 30 вересня 2015 року, коли як стягувач ознайомлений із матеріалами виконавчого провадження 28 травня 2015 року;

- документу про сплату судового збору з урахуванням змісту заявлених позовних вимог та їх кількості.

Якщо недоліки позовної заяви не будуть усунені у зазначений строк, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута. Залишення позовної заяви без руху не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити особі, що звернулась із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена особою, яка подала позовну заяву, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у пятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_3