Справа № 523/20691/14-а
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2015-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2015 р.м.ОдесаСправа № 523/20691/14-а

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції: Кисельов В.К.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Крусяна А.В.

- Шляхтицького О.І.

при секретарі - Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 06 липня 2015 року у справі за позовом Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про приведення об'єкту самочинного будівництва у первісний стан, відповідно до технічної документації будинку,

ВСТАНОВИВ :

Суворовська районна адміністрація Одеської міської Ради звернулась з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про приведення об'єкту самочинного будівництва у первісний стан, відповідно до технічної документації будинку. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.02.2014 року за № 100 до Суворовської районної адміністрації надійшли матеріали від КП «ЖКС «Пересипський» відносно гр. ОСОБА_2, який без дозвільних документів самовільно зайняв частину спільного коридору та обладнав там кухню площею - 11,6 кв. м.

07.03.2014 року Суворовською районною адміністрацією було винесено розпорядження №108р. про приведення об'єкта самочинної реконструкції - приміщення загального користування, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, у відповідність до технічної документації житлового будинку.

Станом на день подачі позову приміщення загального користування кухонної кімнати до попереднього стану не приведено.

Позивач вважає, що відповідач незаконно здійснив реконструкцію, а саме в порушення ст. 130 ЖК України, п. 19 «Примірного положення про гуртожитки», Закону України «Про благоустрій населених пунктів», рішення Одеської міської ради від 23.12.2011 року №1631-VI «Про затвердження Правил благоустрою території міста Одеси», «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, тобто без дозвільну на проведення вищевказаних робіт, без узгодження з адміністрацією гуртожитку.

На підставі викладеного, позивач просить зобов'язати відповідача за власний рахунок привести до первісного стану приміщення загального користування спільного коридору, шляхом демонтажу самовільної обладнаної кухні площею 11,69 кв.м. на шостому поверху гуртожитку по АДРЕСА_3

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, а також підтвердила обставини, які були викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та пояснив, що мешканці колишнього гуртожитку розподілили приміщення загального користування, у зв'язку з чим, він фактичного залишився без доступу до кухні загального користування. В зв'язку з чим, він був вимушений провести реконструкцію свого приміщення та частково зайняв коридор для організації кухні. Крім того, за ним було визнано право власності на вищевказані приміщення після реконструкції.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про розгляд повідомлявся через відповідача ОСОБА_2, причини неявки суду не повідомив.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 06 липня 2015 року позовні вимоги Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради залишені без задоволення.

Не погодившись з таким рішенням Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради звернулася до суду з апеляційною скаргою на зазначену постанову. Апелянт просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з вимогами ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегією суддів встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 01.06.1996 року, яке було видано УЖКГ ОМР - 196/1000 частин квартири НОМЕР_1,72,73,78,79 належать ОСОБА_2, ОСОБА_3, а також належали ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Вищевказана частка складає 51,3 кв.м. від загальної площі зазначеної квартири. Згідно технічного плану квартира НОМЕР_1, яка належить ОСОБА_4 складалась з літ. 1 коридор, площею 3,3 кв.м., літ. 2 жила, площею 18,4 кв.м, літ. -3 жила, площею 10,7 кв.м., літ. 4 санвузол, площею 2,8 кв.м., всього площею 35,2 кв.м.

Також судом встановлено, що в 2008 році ОСОБА_2, ОСОБА_3, а також ОСОБА_4 провели реконструкцію належній частини квартири, що перебуває у спільній часткової власності. В зв'язку з чим, була здійснена добудова кухні площею 10,2 кв.м., при цьому, загальна площею площа квартири склала 47,1 кв.м.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09 червня 2008 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виділ частки в натурі та визнання права власності, за позивачами було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 47,10 кв.м.

Колегія суддів зазначає, що на час розгляду справи вищевказане рішення є чинним та не оскаржено. Крім того, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача зазначив, що про наявність вищевказаного рішення відомо.

Як було встановлено, рішенням Виконавчого комітету ОМР № 253 від 04.07.2013 року був затверджений акт приймання-передачі з державної до комунальної власності територіальної громади м. Одеси житлових будинків, гуртожитків ВАТ «Пресмаш», у тому числі щодо будинку АДРЕСА_1 в м. Одесі.

В судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_6, якій свого часу проживав у квартирі НОМЕР_2 вищевказаного будинку пояснив, що вищевказаний будинок фактично не є гуртожитком, оскільки в будинку відсутня адміністрація, необхідний інвентар, а фактично є багатоквартирним будинком, мешканці якого самостійно визначили порядок користування приміщеннями загального користування.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку неможливо застосувати положення ст. 130 ЖК України, п. 19 «Примірного положення про гуртожитки», оскільки спірна квартира перебуває у спільній частковій власності.

Згідно до вимог ч.2 ст.382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Відповідно до вимог ч.2 ст.383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача пояснила, що з боку мешканців будинку скарг щодо дій відповідача, повязаних з реконструкцією належного будинку не надходило.

В матеріалах цивільної справи № 2-3487/08 є також технічний висновок щодо можливої подальшої експлуатації після реконструкції квартири АДРЕСА_3.

В позовних вимогах, як на підставу правового аргументування позову, позивач взагалі не посилається на ч.7 ст.376 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Таким чином, на підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено доказів того, що реконструкція квартири, яка була здійснена відповідачами суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, а також, що є істотне порушення будівельних норм і правил, у зв'язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов. Позивач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради залишити без задоволення, а постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 06 липня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення виготовлений 15.10.2015 року.

Головуючий: О.В. Джабурія

Суддя: А.В. Крусян

Суддя: О.І. Шляхтицький