Справа № 826/7069/15
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2015-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7069/15 Головуючий у 1-й інстанції: Кузьменко В.А. Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

15 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Сергійчук Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно ст. 41 КАС України, в залі суду апеляційну скаргу представника Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - Макаревича Олександра Сергійовича на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу, рішення про застосування штрафних санкцій, рішення про опис майна у податкову заставу та податкової вимоги, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу, рішення про застосування штрафних санкцій, рішення про опис майна у податкову заставу та податкової вимоги. Свої вимоги обґрунтовує тим, що не погоджується висновками акта перевірки та прийнятим на їх підставі рішенням, оскільки операції з продажу нерухомого майна здійснювались ним як фізичною особою, а не підприємцем, зі сплатою належних податків, що спростовує необхідність донарахування податків на доходи фізичних осіб, податку на додану вартість та єдиного внеску.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року задоволено вказаний позов. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 13 листопада 2014 року № та від 14 листопада 2014 року № .

Визнано протиправним та скасовано рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого внеску від 14 листопада 2014 року № .

Визнано протиправною та скасовано вимогу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про сплату боргу (недоїмки) від 14 листопада 2014 року № Ф-3/.

Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 05 січня 2015 року № 195-25.

Визнано протиправним та скасовано рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про опис майна у податкову заставу № 18/Б/26-56-25-06.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням представник Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - Макаревич Олександр Сергійович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні даного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що ДПІ у Подільському районі проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року.

За результатами даної перевірки податковим органом складено акт від 30 вересня 2014 року № 5279/26-56-17-01-04/НОМЕР_1, за змістом якого перевіркою встановлено порушення пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, що призвело заниження податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік в сумі 836205,80 грн., а саме: до складу загального оподатковуваного доходу суми доходу, отриманого від операцій з продажу об'єктів нерухомого майна на загальну суму 6991315,83 грн.; пункту 181.1 статті 181, пункту 183.1 статті 183, пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість за 2013 рік на суму 1115219,30 грн., а саме: ФОП ОСОБА_3 повинен був зареєструватися платником податку на додану вартість, оскільки загальна сума від здійснення господарських операцій з постачання, що підлягають оподаткуванню, протягом 12 календарних місяців сукупно перевищувала 300000,00 грн.; пункту 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», що призвело до заниження суми нарахувань по єдиному соціальному внеску за 2013 рік в сумі 81 612,63 грн., у зв'язку із заниженням загального оподатковуваного доходу.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято наступні рішення: 1) податкове повідомлення-рішення від 13 листопада 2014 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 1045257,25 грн., у тому числі за основним платежем на 836205,80 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 209051,45 грн.; 2) податкове повідомлення-рішення від 14 листопада 2014 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 1045257,25 грн., у тому числі за основним платежем на 836205,80 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 209051,45 грн.; 3) рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого внеску від 14 листопада 2014 року № , яким застосовано штрафні санкції у розмірі 4080,63 грн. 4) вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14 листопада 2014 року № Ф-3/, якою вимагається сплатити суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені в сумі 81612,63 грн.

ДПІ у Подільському районі надіслано позивачу податкову вимогу від 05 січня 2015 року № 195-25, відповідно до якої станом на 04 січня 2015 року сума податкового боргу позивача становить 2438794,81 грн., у тому числі з податку на доходи фізичних осіб та податок на додану вартість, та рішення про опис майна у податкову заставу № 18/Б/26-56-25-06, згідно з яким на підставі статті 89 Податкового кодексу України вирішено здійснити опис майна, що перебуває у податковій заставі позивача.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є правомірними та обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обгрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пункт 177.2 статті 177 Податкового кодексу України встановлює, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Як передбачає пункт 177.6 статті 177 Податкового кодексу України, у разі якщо фізична особа - підприємець отримує інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності, у межах обраних ним видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Кодексом для платників податку - фізичних осіб.

З наведених норм Податкового кодексу України слідує, що об'єктом оподаткування фізичної особи-підприємця є різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця; якщо ж фізична особа-підприємець отримує інші доходи, ніж від здійснення підприємницької діяльності, такі доходи не включаються до складу загального оподатковуваного доходу фізичної особи-підприємця та мають оподатковуватись за правилами оподаткування фізичних осіб.

Судом першої інстанції було встановлено, що протягом 2013 року позивач як фізична особа здійснював операції з продажу об'єктів нерухомого майна - квартир на підставі договорів купівлі-продажу квартири, укладеними із фізичними особами.

Операції з продажу об'єктів нерухомого майна на загальну суму 6991315,83 грн. позивач відобразив у рядку 0.8 розділу V податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік та сплатив до бюджету суму податку на доходи фізичних осі у розмірі 349565,09 грн.

Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується з критичним сприйняттям судом першої інстанції тверджень відповідача про те, що операції з продажу квартир позивачем здійснювались у межах господарської діяльності, а доходи, отримані від продажу квартир, мають включатись до складу загального оподатковуваного доходу фізичної особи-підприємця.

При цьому, відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частина четверта статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Разом з тим, судом першої інстанції було встановлено, що відповідачем не було надано доказів на підтвердження того, що позивач за перевірений період отримував дохід від продажу об'єктів нерухомого майна, та повинен був відображати його у складі загального оподатковуваного доходу фізичної особи-підприємця.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необгрунтованість доводів відповідача про те, що реалізація квартир є підприємницькою діяльністю позивача, а їх продаж здійснювався лише під виглядом угод зі сторони позивача як фізичною особою з метою ухилення від сплати податків, оскільки доказів визнання недійсними в установленому порядку договорів купівлі-продажу квартир, укладених між позивачем та фізичними особами, матеріали справи не містять.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивач не здійснював операцій з продажу нерухомого майна у межах свої господарської діяльності, що виключає можливість включення відповідних сум до складу загального оподатковуваного доходу фізичної особи-підприємця.

Враховуючи викладене, висновки акта перевірки про порушення позивачем пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України та заниження податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік в сумі 836205,80 грн. є помилковими та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до підпункту 2 пункту 180.1 статті 180 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платником податку будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Пункт 181.1 статті 181 Податкового кодексу України встановлює, що у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

За змістом акту перевірки, загальна сума від здійснення господарських операцій ФОП ОСОБА_3 за І квартал 2013 року становить 929080,00 грн., за ІІ квартал 2013 року - 5122,00 грн., за ІІІ квартал 2013 року - 745450,00 грн., за IV квартал 2013 року - 4713475,83 грн.

Утім, жодних доказів, які б підтверджували висновки акта перевірки про отримані позивачем суми доходу від здійснення господарських операцій, відповідачем до суду не надано, що вказує на відсутність правових підстав для реєстрації позивача платником податку на додану вартість та відсутність обов'язку сплачувати податок на додану вартість.

Крім того, згідно довідки ПАТ «КБ «Надра» від 17 червня 2015 року № 1-7-15516, яка міститься в матеріалах справи, обороти по поточному рахунку ФОП ОСОБА_3 за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року становлять 0,00 грн.

Тому колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що висновки акта перевірки про необхідність реєстрації ФОП ОСОБА_3 платником податку на додану вартість та порушення норм пункту 181.1 статті 181, пункту 183.1 статті 183, пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України в частині заниження податку на додану вартість, нормативно та документально не підтверджуються.

В частині висновків акта перевірки про порушення позивачем пункту 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та заниження суми нарахувань по єдиному соціальному внеску за 2013 рік в сумі 81612,63 грн. колегія суддів звертає увагу на наступне.

Зазначені висновки про заниження єдиного соціального внеску зроблені відповідачем внаслідок порушень щодо заниження оподатковуваного доходу фізичної особи-підприємця, описаних вище.

За визначенням статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування;

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців нараховується на суму доходу, отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податок на доходи фізичних осіб.

У той же час, враховуючи помилковість та недоведеність висновків акта перевірки про заниження отриманого позивачем доходу, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, підстави для донарахування єдиного внеску у межах спірних правовідносин відсутні.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для скасування податкових повідомлень-рішень від 13 листопада 2014 року № та від 14 листопада 2014 року № , вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14 листопада 2014 року № Ф-3/ та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого внеску від 14 листопада 2014 року № , і про задоволення позовних вимог у цій частині.

При цьому, колегія суддів погоджується із позовними вимогами про скасування податкової вимоги від 05 січня 2015 року № 195-25 та рішення про опис майна у податкову заставу №18/Б/26-56-25-06, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пункт 59.3 статті 59 Податкового кодексу України встановлює, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Згідно з пунктом 59.4 статті 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

За правилами пункту 89.3 статті 89 Податкового кодексу України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Таким чином, необхідною підставою для надсилання податкової вимоги та рішення про опису майна у податкову заставу є наявність у платника податкового боргу.

При цьому за визначенням підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно з пунктом 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію; дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках; згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган; рішенням суду, що набрало законної сили, особу визнано винною в ухиленні від сплати податків; дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом; результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов'язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Згідно з пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України визначено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Разом з тим, докази отримання позивачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та їх надсилання матеріали справи не містять, що унеможливлює зробити висновок про наявність у позивача станом на день прийняття оскаржуваних податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу не сплаченого узгодженого грошового зобов'язання, тобто податкового боргу.

Враховуючи викладене, беручи до уваги скасування судом податкових повідомлень-рішень від 13 листопада 2014 року № та від 14 листопада 2014 року №, яким позивачу збільшено суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість та податку на доходи фізичних осіб, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що податкова вимога від 05 січня 2015 року №195-25 і рішення про опис майна у податкову заставу № 18/Б/26-56-25-06 є протиправними та підлягають скасуванню.

Таким чином колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційних скарг спростовуються вищевикладеним, а тому вони задоволенню не підлягають.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - Макаревича Олександра Сергійовича - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

Повний текст виготовлено 16.10.2015 року.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.