Справа № 815/2979/15
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/2979/15

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого -судді Романішина В.Л.,

суддів Димерлія О.О., Єщенка О.В.,

за участю секретаря Колеснікова-Горобець І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Одесі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2015 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги про сплату недоїмки та рішення про застосування штрафних санкцій,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2015 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ДПІ у Малиновському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № від 12.05.2015р., вимоги про сплату недоїмки №Ф- від 06.05.2015р. та рішення про застосування штрафних санкцій № від 06.05.2015р.

Позов обґрунтовував тим, що протягом 2014 року ТОВ «Леруа Мерлен Україна» надавались позивачу послуги з просування товару, вартість яких фактично сплачена ФОП ОСОБА_1 у складі вартості товару, відвантаженого на користь покупця. Податковому органу було надано всі первинні документи по господарських операціях з вказаним контрагентом. Придбанні у ТОВ «Леруа Мерлен Україна» послуги з просування товару безпосередньо впливали на результати діяльності ФОП ОСОБА_1 з продажу товарів та були направлені на отримання доходу.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26.06.2015р. позов ФОП ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Приймаючи вказане рішення суд дійшов висновку, що позивачем безпідставно віднесено до складу валових витрат вартість отриманих від ТОВ «Леруа Мерлен Україна» послуг з просування продукції, передбаченої Договором поставки, з метою збільшення її продажу кінцевим споживачам на загальну суму 221993,59 грн., так як вона не підтверджена відповідними первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Суд зазначив, що ФОП ОСОБА_1 не надано документальних доказів, які б свідчили про те, що виконавець у процесі надання послуг проводив певну роботу і одержав результати, котрі замовник може використати в діяльності, що приносить дохід, що є необхідною ознакою валових витрат згідно вимог ПК України.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте з неповним з'ясуванням обставин справи і порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою його позов задовольнити.

Апелянт не погоджується з висновком суду про не пов'язаність отриманих від ТОВ «Леруа Мерлен Україна» послуг з його господарською діяльністю та зазначає, що метою угоди про надання послуг є популяризація продукції, стимулювання покупця, а також збільшення обсягів реалізації товарів. Дії щодо просування товару мають самі по собі економічний ефект, незалежно від їх результату. При цьому, апелянт посилається на Узагальнюючу податкову консультацію «Щодо віднесення витрат на оплату маркетингових та рекламних послуг до складу витрат», затверджену Наказом ДПС України від 15.02.2012р. №123.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.77.1 ст.77 Податкового кодексу України, ст.13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», згідно плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання, у період з 30.03.2015р. по 10.04.2015р. державним ревізором-інспектором відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013р. по 31.12.2014р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013р. по 31.12.2014р., за результатами якої складено акт перевірки №2179/15-52-17-128/НОМЕР_1 від 20 квітня 2015 року.

У висновках акту перевірки, серед іншого, вказується на порушення позивачем:

- п.п.4 п.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», у зв'язку з чим, на підставі п.11 ст.8, п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», донараховано єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 77031,78 грн.;

- п.177.10 ст.177, п.178.6 ст.178, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, п.4 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність - ФОП ОСОБА_1 до складу валових витрат включено суму витрат, які не підтверджені первинними документами, що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб у сумі 37495,31 грн.

Зокрема, в акті перевірки зазначено, що перевіркою правильності визначення витрат, відображених в податкових деклараціях про майновий стан і доходи, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу та документально підтверджених, з даними про суми витрат, встановленими в ході перевірки, виявлені розбіжності, валові витрати, безпосередньо пов'язані з одержанням доходу, відображені у поданих податкових деклараціях про майновий стан і доходи за період з 01.01.2013р. по 31.12.2014р. не відповідають даним податкового обліку, а саме: у податковій декларації за 2014 рік ФОП ОСОБА_1 в додатку 5 до складу валових витрат (у графі інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, надання послуг) задекларував 249083,39 грн., фактично по банківських виписках за надання інших послуг списано 27089,90 грн. (за телефони, за комісії банку, за вантажні перевезення). Інші витрати, пов'язані з підприємницькою діяльністю ФОП ОСОБА_1 підтверджених первинними документами, які відносяться до господарської діяльності - не підтверджені.

Тобто, перевіркою встановлено віднесення ФОП ОСОБА_1 до складу валових витрат книги обліку доходів та витрат (форма №10), до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік суми 221 993,59 грн., яка не підтверджена первинними документами, що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб у сумі 37495,31 грн.

На підставі вказаного акту перевірки 06.05.2015р. ДПІ у Малиновському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області винесла рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органам доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким за порушення п.п.4 п.2 ст.6 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 15406,36 грн.

06.05.2015р. відповідачем винесено вимогу №Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 77031,78 грн.

12.05.2015р. ДПІ у Малиновському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області винесла податкове повідомлення-рішення №, яким за порушення п.177.10 ст.177, п.178.6 ст.178, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, позивачу збільшила суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на 56911,72 грн. (в т.ч. за основним платежем - 37495,31 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 19416,41 грн.).

Відмовляючи в задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 про скасування вказаних податкового повідомлення-рішення, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість доводів ДПІ щодо незаконного включення позивачем до складу валових витрат за 2014 рік суми 221993,59 грн., яка фактично не сплачена та не підтверджена первинними документами.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком Одеського окружного адміністративного суду. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, починаючи з 2000 року ФОП ОСОБА_1 здійснює виробництво міжкімнатних дверей кінцевим споживачам, в тому числі через мережу будівельних гіпермаркетів ТОВ «Леруа Мерлен Україна».

01.01.2014р. між ФОП ОСОБА_1 (Постачальник) та ТОВ «Леруа Мерлен Україна» (Покупець) укладено договір поставки №02178, за умовами якого Покупець замовляє, а Постачальник постачає Покупцеві в зазначену ним торгову точку та/або на склад Покупця продукцію з метою її наступної реалізації від свого імені кінцевим споживачам, визначену в Специфікації, яку Покупець зобов'язується прийняти та сплатити у строк та на умовах, передбачених цим Договором. Оплата поставлених Покупцю товарів здійснюється протягом 90 (дев'яносто) (для шпонованих дверей), та 30 (тридцять) (на двері ґрунтовані) календарних днів з дати прийому товару згідно другого етапу приймання за якістю та кількістю (п. 3.1.9 Договору). Сторони зобов'язуються докладати максимальних зусиль задля забезпечення взаємовигідного просування та популяризації товару на ринку. Усі умови щодо просування товару визначаються Сторонами у Договорі надання послуг та Додатку (-ах) до нього. (Розділ 11 Договору - «Реклама та просування товару»).

ДПІ у Малиновському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області не заперечується товарність та реальність операцій з поставки позивачем товарів ТОВ «Леруа Мерлен Україна», про що свідчить визнання контролюючим органом задекларованого позивачем доходу, отриманого від реалізації товарів на користь вказаного контрагента, а також зазначення в акті перевірки про відсутність виявлених фактів здійснення операцій з суб'єктами, які мають ознаки «фіктивності».

01.01.2013р. між ФОП ОСОБА_1 (Замовник) та ТОВ «Леруа Мерлен Україна» (Виконавець) укладено договір надання послуг №02109, за умовами якого Замовник замовляє, а Виконавець надає Замовнику послуги з просування продукції, передбаченої Договором поставки, з метою збільшення її продажу кінцевим споживачам, а Замовник зобов'язується прийняти та сплатити такі Послуги у строк та на умовах передбачених Договором. Приймання всіх чи частини наданих Послуг здійснюється Сторонами не частіше одного разу на три місяці на підставі акту приймання-передачі Послуг та рахунку Виконавця. Замовник зобов'язується підписати та передати Виконавцю акт приймання-передачі послуг протягом 10 робочих днів після направлення акту Виконавцем. Якщо протягом вказаного строку Замовник не надасть Виконавцю підписаний акт або письмову мотивовану незгоду з даними акту, акт приймання-передачі Послуг вважається таким, що були надані Виконавцем належним чином та прийняті Замовником без зауважень.

Згідно п.2.10 вказаного Договору, при початку реалізації товару Замовника у магазині Виконавця Замовник одноразово здійснює оплату Виконавцю із розрахунку 5000 гривень за послуги з організації збуту своєї продукції у кожному окремому магазині, залежно від кількості магазинів. Оплата здійснюється протягом 14 днів з моменту початку продажу товару Замовника у магазині (ах) Виконавця на підставі рахунку-фактури Виконавця.

За умовами п.2.11 Договору надання послуг оплата за Договором (у тому числі у разі не здійснення Замовником оплати рахунку Виконавця у передбачений Договором строк) може здійснюватись шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за цим Договором та Договором поставки у порядку, передбаченому п.3 цього Договору.

Вартість наданих ТОВ «Леруа Мерлен Україна» позивачу протягом 2014 року послуг з просування товару фактично була сплачена ним у складі вартості товару, відвантаженого на користь покупця - ТОВ «Леруа Мерлен Україна» шляхом заліку однорідних зустрічних вимог, на підтвердження чого в матеріалах справи містяться відповідні акти зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 245 311,49 грн.

З висновками перевіряючих, з якими погодився суд першої інстанції, ФОП ОСОБА_1 включив до складу валових витрат до книги обліку доходів та витрат за формою №10 вартість отриманих згідно Договору надання послуг від ТОВ «Леруа Мерлен Україна» послуг з просування продукції, передбаченої Договором поставки, з метою збільшення її продажу кінцевим споживачам на загальну суму 221 993,59 грн., які фактично не були оплачені позивачем та не підтверджені відповідними первинними документами.

Так, відповідно до п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Пунктом 138.1 статті 138 ПК України визначено, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.138.1.1. п.138.1 ст.138 ПК України, витрати операційної діяльності включають, зокрема собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до вимог п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду, включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Згідно п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З аналізу ст.138 ПК України слідує, що для віднесення витрат до складу валових, необхідно дотримуватися наступних умов: такі витрати повинні бути документально підтверджені належним чином оформленими первинними документами; повинні бути пов'язанні із господарською діяльністю підприємця та безпосередньо пов'язаними з отриманням доходів; товари повинні бути фактично доставлені, а послуги - фактично отримані; такі витрати повинні включатися до витрат операційної діяльності відповідно до Розділу ІІІ ПК України.

Недоведеність наявності зазначених чинників, з якими наведені вище норми законодавства пов'язують можливість формування платником податків податкових вигод, зокрема, недоведеність фактичного здійснення певних операцій (нездійснення операцій), позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на формування цих податкових вигод, навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/робіт/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників певних операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкових вигод.

В даному випадку, дослідивши та оцінивши відповідно до положень ст.86 КАС України наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, виходячи з положень ч.1 ст.138 КАС України та з урахуванням положень ч.1 та ч.2 ст.71 КАС України, колегія суддів доходить висновку про доведеність фактичного надання послуг ТОВ «Леруа Мерлен Україна» позивачу за договором надання послуг №02109 від 01.01.2013р., а отже і про наявність правових підстав для віднесення відповідних сум до складу валових витрат.

Зокрема, на виконання господарських операцій Виконавцем (ТОВ «Леруа Мерлен Україна») складені та передані Замовнику (ФОП ОСОБА_1.) акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 245 311,49 грн. з ПДВ (№5527 від 28.01.2014р., №5728 від 28.01.2014р., №8511 від 28.04.2014р., №17654 від 10.07.2014р., №95 від 22.07.2014р., №396 від 15.10.2014р., №18700 від 17.10.2014р. та №19149 від 19.11.2014р.), податкові накладні; книга обліку витрат містить відповідні записи про отримані від ТОВ «Леруа Мерлен Україна» послуги; між сторонами складені відповідні акти зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 245 311,49 грн.; за даними обліку ТОВ «Леруа Мерлен Україна» грошові кошти в сумі 245 311,49 грн. визнано такими, що сплачені взаємозаліком (в ціні поставлених товарів).

Колегія суддів вважає, що виконання вказаних послуг підтверджується наявними у справі актами здачі-приймання робіт (надання послуг), які відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та містять необхідну для цілей оподаткування інформацію про зміст цих послуг, їх вартість.

За своїм економіко-юридичним змістом послуга являє собою діяльність, результати якої не мають матеріального виразу, а реалізуються та споживаються у процесі її здійснення. Виходячи зі специфіки послуги як предмета господарської операції, у даному разі акт здачі-приймання робіт (надання послуг) є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції.

Слід зазначити, що ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання позитивного економічного ефекту. Власне не заповнення у первинних облікових документах окремих позицій, які не впливають на зміст господарської операції, а також відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій.

Деталізація отриманих ФОП ОСОБА_1 послуг від ТОВ «Леруа Мерлен Україна» за договором про надання послуг №02109 зафіксована Додатком №1 до вказаного Договору, пунктом 3 якого передбачено, що Замовник має оплатити Виконавцю вартість наступних послуг: додаткове розміщення товару в точці торгівельного ряду, надання місць для розташування інформаційних плакатів, розповсюдження інформаційних буклетів, спеціальне позначення товару, розміщення товару на окремому стенд-подіумі, розміщення товару на стенді біля каси, розміщення товару на об'єктах зовнішньої реклами, розміщення товару торгової марки у торгівельному залі гіпермаркету ТОВ «Леруа Мерлен Україна».

Вказане спростовує висновки суду першої інстанції, що наданий суду договір надання послуг та додатки до цього договору не містять змісту послуг з просування товарів.

Що ж до місця надання послуг, то в матеріалах справи міститься лист ТОВ «Леруа Мерлен Україна» від 24.06.2015р., в якому контрагент позивача по кожному акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) надав конкретну інформацію щодо місця надання послуг (магазини АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_3 у м.Києві) та період їх здійснення.

Колегія суддів не бере до уваги доводи податкового органу про відсутність зв'язку цих послуг з господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1, так як спірні послуги фактично спрямовані на забезпечення ефективного збуту товарів позивача у торгівельних мережах названого контрагента шляхом популяризації продукції ФОП ОСОБА_1 серед споживачів та стимулювання споживчого попиту, що і обумовлює господарський характер цих послуг для позивача. При цьому, вказані дії з просування товару мають економічний ефект самі по собі, незалежно від їх результату, який не охоплюється предметом договору надання послуг.

Хоча діяльність з просування товарів у торговельній мережі ТОВ «Леруа Мерлен Україна» передбачає і його економічний інтерес у зростанні торгового обороту, однак просування певного, конкретного товару має переважне економічне значення саме для його постачальника (виробника). З матеріалів справи вбачається, що в 2013 році ФОП ОСОБА_1 відвантажено продукції для реалізації на загальну суму 1758059,13 грн., тоді як за наслідками 2014 року позивач реалізував продукції на загальну суму 3250692,79 грн., тобто сплата мотиваційних виплат зумовила економічний ефект зростання продажів більше, аніж на 80%.

Слід також зазначити, що чинне податкове законодавство України не пов'язує можливість обліку витрат з метою оподаткування прибутку з наявністю або відсутністю права власності на товари, щодо яких здійснюються відповідні дії, що тягнуть такі витрати.

На підставі викладеного колегія суддів знаходить незаконним виключення податковим органом з податкового обліку ФОП ОСОБА_1 витрат на оплату послуг з просування його товарів ТОВ «Леруа Мерлен Україна». А відтак, висновки відповідача, з якими погодився Одеський окружний адміністративний суд, щодо завищення позивачем валових витрат у перевіяємому періоді на суму 221993,59 грн., що, в свою чергу, призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб у сумі 37495,31 грн. та до невірного нарахування єдиного внеску із сум чистого оподатковуваного доходу, у зв'язку з чим позивачу донараховано єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 77031,78 грн. та застосовані штрафні санкції у розмірі 15406,36 грн., є помилковими.

Апеляційний суд наголошує на необхідності дотримання позиції, висловленої у п.53 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто відповідач як суб'єкт владних повноважень зобов'язаний навести вагомі, чіткі та узгоджені докази, що однозначно спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом й факт використання результатів таких операцій у господарській діяльності позивача, чого в даному випадку відповідачем не здійснено.

Суд виходить із презумпції сумлінності платників податків та інших учасників правовідносин в економічній сфері, відповідно до змісту якої презюмується, що дії платника податків, які мають своїм результатом одержання певної податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться в його первинних бухгалтерських документах та податковій звітності є достовірними, якщо інше не доказано у встановленому законодавством порядку належними та допустимими доказами.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно п.3 ч.1 ст.202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2015 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області № від 12 травня 2015 року, вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 06 травня 2015 року та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 06 травня 2015 року.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 09.10.2015р.

Головуючий суддя Романішин В.Л.

Судді Димерлій О.О.

Єщенко О.В.