Справа № 813/1026/15
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 р. Справа № 876/5103/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів :

головуючого судді: Костіва М.В.,

суддів: Шавеля Р.М., Бруновської Н.В.

за участю секретаря Бєлкіної Н.І.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Стасишин А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08.04.2015 року в справі №813/1026/15 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - Територіальна державна інспекція з питань праці у Львівській області, про визнання протиправною і скасування постанови, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, в якому просив визнати незаконною постанову заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Стасишин А.Р. про закінчення виконавчого провадження у справі ВП № 46368822 від 16.02.2015 року та про зобов'язання винести законну постанову.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08.04.2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Постанову суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_3. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача вимоги апеляційної скарги заперечив за безпідставністю.

Заслухавши суддю - доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив та матеріалами справи підтверджується наступне.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2014 року в справі № 876/8264/14 скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31.07.2014 року в справі № 813/4966/14 та визнано протиправними дії ТДІ з питань праці щодо дачі відповіді № 02-2468/05 від 02.06.2014 року на заяву від 09.05.2014 року; зобов'язано ТДІ з питань праці розглянути звернення ОСОБА_3 та надати відповідь на поставлені запитання у зверненні від 09.05.2014 року відповідно до ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» від 03.10.1996 року № 393/96-ВР.

У відповідній справі Львівським окружним адміністративним судом 12.01.2015 року видано виконавчий лист № 813/4966/14.

На виконання відповідного рішення суду ТДІ з питань праці (боржник) листом від 15.01.2015 року № 02-0056/05 повідомило стягувача за виконавчим листом про обставини, зазначені ним у зверненні від 19.05.2014 року. Також, про добровільне виконання рішення суду ТДІ з питань праці повідомила державну виконавчу службу.

Постановою державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області ВП № 46368822 від 16.02.2015 року закінчено виконавче провадження у зв'язку з добровільним виконанням виконавчого листа № 813/4966/14, виданого Львівським окружним адміністративним судом 12.01.2015 року.

Позивач вважає зазначену постанову про закінчення виконавчого провадження незаконною, оскільки відповідь ТДІ з питань праці (боржник) не є повною, та не відповідає повністю змісту поставлених позивачем питань у заяві від 09.05.2014 року.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив із законності та обґрунтованості дій та рішень відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх правильними з огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. № 606-ХІУ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 606-ХІУ).

Частиною 1 ст. 6 Закону № 606-ХІУ передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону № 606-ХІУ державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону № 606-ХІУ однією з підстав закінчення виконавчого провадження є фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з ч. 3 цієї ж статті про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Матеріалами справи підтверджується добровільне виконання ТДІ з питань праці виконавчого листа ще до відкриття виконавчого провадження шляхом направлення на адресу позивача та державної виконавчої служби листа №02-0056/05 від 15.01.2015 року, в якому надані відповіді на поставлені ОСОБА_3 запитання у зверненні від 19.05.2014 року.

Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області листом від 26.02.2015 року №09.1-14/1904 повідомив позивача про добровільне виконання боржником рішення суду.

Посилання позивача на те, що відповідь, надана боржником, не є вичерпною, не заслуговує на увагу, оскільки згідно з Законом України «Про виконавче провадження» у державного виконавця немає повноважень оцінювати повноту та вичерпність наданої боржником відповіді. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що факт надання такої відповіді свідчить про фактичне виконання рішення у повному обсязі, та є підставою для закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». У випадку, якщо позивач не погоджується з такою відповіддю та вважає, що така порушує його законні права чи інтереси, він має право звернутися до суду за їх захистом. У такому випадку оцінювати повноту та вичерпність відповіді буде суд, оскільки державному виконавцю таке право законодавством не надано.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Щодо заяви апелянта про від 26.08.2015 року про відшкодування йому судових витрат, то такі не підлягають присудженню йому з Державного бюджету України відповідно до ст. 94 КАС України, оскільки судове рішення ухвалене не на його користь.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до вимог ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно зі ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Скаржник у встановленому законом порядку не довів наявність передбачених законом підстав для скасування постанови суду.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08.04.2015 року в справі №813/1026/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а у разі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Шавель Р.М.

Бруновська Н.В.

Повний текст ухвали складений 09.10.2015 року.