Справа № 461/9825/14а,2а/461/75/15
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року Справа № 876/4813/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

представника позивача Кондрашова Д.І.,

представника відповідача Рудницької М.І.,

представника третьої особи Малець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу приватного підприємства «Лорелея» на постанову Галицького районного суду м.Львова від 18 березня 2015 року в адміністративній справі № 461/9825/14-а за позовом приватного підприємства «Лорелея» до департаменту економічної політики Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - комунальне підприємство «Адміністративно-технічне управління», про визнання незаконними та скасування вимоги і наказу,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2014 року приватне підприємство «Лорелея» (далі - ПП «Лорелея») звернулося до Галицького районного суду м.Львова із вказаним позовом, у якому просило визнати незаконною і скасувати вимогу департаменту економічної політики Львівської міської ради (далі - ДЕП ЛМР) № 23/Р-9-368 від 05.02.2014 р. та визнати незаконним наказ ДЕП ЛМР № 8Д від 25.02.2014 р. в частині включення до нього ПП «Лорелея» і скасувати його в цій частині.

На обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що відповідач не надсилав вимоги позивачу, а відтак вважає включення ПП «Лорелея» до наказу таким, що порушує п.8.1 Правил розміщення зовнішньої реклами у м.Львові. Про існування вимоги ДЕП ЛМР № 23/Р-9-368 від 05.02.2014 р. та наказу ДЕП ЛМР № 8Д від 25.02.2014 р ПП «Лорелея» стало відомо лише 31.07.2014 р.

Вимогу ДЕП ЛМР вважає безпідставною та такою, що підлягає скасуванню, а наказ ДЕП ЛМР № 8Д від 25.02.2014 р. таким, що підлягає скасуванню частково, з огляду на те, що у вимозі йдеться про самовільне встановлення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами на кіоску за адресою: пл.Підкови, 3 у м.Львові, проте за цією адресою жодний належний підприємству кіоск не розташований, а є капітальна споруда (будівля кафе). Таким чином ПП «Лорелея» не встановлювало та не могло встановити самовільно будь-яку зовнішню рекламу на кіоску за адресою: пл.Підкови, 3 у м.Львові.

Постановою Галицького районного суду м.Львова від 18 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеною постановою, її оскаржило ПП «Лорелея», яке вважає, що судом першої інстанції при винесенні рішення неповністю з'ясовані обставини справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи, крім того, порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому просить скасувати постанову суду першої інстанції і винести рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідачем не з'ясовувалось та не доведено, що спеціальні конструкції зовнішньої реклами встановлені та належать саме ПП «Лорелея», що є необхідною умовою для проведення їхнього демонтажу.

Крім того, зазначає, що на момент винесення наказу ДЕП ЛМР № 8Д від 25.02.2014 р. навіть теоретично не могло виконати вимогу ДЕП ЛМР № 23/Р-9-368 від 05.02.2014 р., оскільки така на підприємство не надходила.

Також зазначає, що ДЕП ЛМР допущено процесуальні порушення, оскільки наказ за № 8Д від 25.02.2014 р. винесено без подання КП «Адміністративно-технічне управління».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що ця апеляційна скарга є безпідставна і не належить до задоволення з наступних міркувань.

Як встановлено судом, ПП «Лорелея» належить на праві приватної власності будівля, що знаходиться за адресою: м.Львів, пл.І.Підкови, 3 загальною площею 48,3 кв.м, що підтверджується копією свідоцтва про право власності № Г-01773 від 16.03.2006 р. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10154645 від 21.03.2006 р. (а.с.9, 10).

За цією адресою на фасаді будинку розміщено конструкції розмірами: 1,00 х 0,40 м (місце № 1), 1,00 х 0,40 м (місце № 2), 1,00 х 0,40 м (місце № 3), які, на думку відповідача, є самовільно встановленими конструкціями зовнішньої реклами.

У зв'язку з цим 05.02.2014 р. ДЕП ЛМР скеровано ПП «Лорелея» вимогу № 23/Р-9-368, у якій адресата повідомлено, що ним порушено вимоги частини першої статті 16 Закону України «Про рекламу», а саме: самовільно встановлено спеціальні конструкції зовнішньої реклами на кіоску на пл.Підкови, 3 у м.Львові та запропоновано в термін до 15.02.2014 р. усунути це порушення (а.с.7).

25.02.2014 р. ДЕП ЛМР винесено наказ № 8Д «Про демонтаж самовільно встановлених конструкцій зовнішньої реклами», зокрема, підпунктами 114 - 117 зобов'язано ПП «Лорелея» демонтувати конструкції за адресою: пл.Підкови, 3 у м.Львові на фасаді будинку та просто неба (а.с.34 - 37).

Зазначений наказ було прийнято на підставі інформації про виявлене порушення законодавства про рекламу від 16.01.2014 р. за №№ 2410-06-244 та 2410-06-245 за підписом в.о.директора КП «Адміністративно-технічне управління» на ім'я директора ДЕП ЛМР (а.с.66, 67).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані документи винесені відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів, відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи і є правильними.

Відносини, пов'язані з виробництвом, розповсюдженням та споживанням реклами на території України регулює Закон України «Про рекламу» № 270/96-ВР від 03.07.1996 р. (далі - Закон № 270/96-ВР).

Відповідно до статті 1 Закону № 270/96-ВР реклама - це інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Зовнішня реклама - це реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Згідно із частиною сьомою статті 8 Закону № 270/96-ВР розміщення інформації про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, а також безпосередньо на самому товарі та/або його упаковці, не вважається рекламою.

Судом встановлено, що серед переліку інформації, яка була розміщена на фасаді будинку за адресою: м.Львів, пл.Підкови, 3 на спеціальних конструкціях, знаходилось меню закладу харчування, ціна пропонованих страв, акції, знижки тощо.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що інформація, яка розміщувалась на спеціальних конструкціях, розташованих на зовнішніх поверхнях будинку, була покликана сформувати або підтримати обізнаність споживачів та їх інтерес до товарів та закладу харчування, а тому підпадала під визначення зовнішньої реклами.

Згідно із частиною першою статті 3 Закону № 270/96-ВР законодавство України про рекламу складається з цього Закону та інших нормативних актів, які регулюють відносини у сфері реклами.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону № 270/96-ВР розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Розміщення зовнішньої реклами у м.Львові регулюється «Правилами розміщення зовнішньої реклами у м.Львові» (далі - Правила), затвердженими рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 569 від 21.05.2010 р.

Відповідно до пункту 4 Правил розміщення зовнішньої реклами y м.Львові проводиться виключно на підставі дозволів, що видаються робочим органом відповідно до рішення виконавчого комітету міської ради.

Як встановлено судом, дозволи на розміщення зовнішньої реклами ПП «Лорелея» чи будь кому іншому, за адресою: пл.Підкови, 3 Львівською міською радою не видавались.

За таких обставин інформація, яка була розміщена на фасаді будинку, за адресою: м.Львів, пл.Підкови, 3, на спеціальних конструкціях без дозволу є самовільно встановленим рекламним засобом.

Підпунктом 8.1.1 пункту 8 Правил передбачено, що самовільно встановлені рекламні засоби, власник яких невідомий, у тому числі у разі відсутності маркування на рекламному засобі або власник яких відомий, але вимоги про демонтаж не виконав, підлягають демонтажу.

Згідно із підпунктом 8.2 пункту 8 Правил у випадку, коли власник самовільно встановлених рекламних засобів відомий, демонтаж рекламних засобів повинні провести власники (законні користувачі) рекламного засобу самостійно за власний рахунок у термін, вказаний у вимозі робочого органу про усунення порушення Правил розміщення зовнішньої реклами у м.Львові. У разі невиконання розповсюджувачем у зазначений термін вимог про демонтаж спеціальної конструкції оператор звертається з поданням до робочого органу не пізніше ніж через 10 робочих днів з дати виявлення невиконання вимоги для підготовки наказу про примусовий демонтаж.

Зі змісту вищенаведених норм видно, що поняття «власник самовільно встановлених рекламних засобів» та «розповсюджувач» є тотожними.

У відповідності до статті 1 Закону № 270/96-ВР розповсюджувач реклами - це особа, яка здійснює розповсюдження реклами.

За таких обставин ПП «Лорелея» є розповсюджувачем реклами, оскільки така розповсюджується з фасаду його будинку.

Враховуючи вищенаведене та те, що власником будівлі, на фасаді якої розміщувались самовільно встановлені рекламні засоби, є апелянт, колегія суддів, вважає доводи апелянта про те, що відповідачем не було встановлено власника самовільно встановлених рекламних засобів, необґрунтованими.

Крім того, доводи апелянта про те що він не є власником самовільно встановлених рекламних засобів спростовуються його ж доводами про те, що він не міг виконати вимогу відповідача, оскільки таку він не отримував.

Згідно із абзацом четвертим частини першої статті 16 Закону № 270/96-ВР зовнішня реклама на територіях, будинках та спорудах розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб).

ПП «Лорелея» не надано жодних доказів, які б підтверджували, що апелянт надавав комусь згоду на розміщення зовнішньої реклами на фасаді його будинку, що дає додаткові підстави вважати, що ПП «Лорелея» є власником самовільно встановлених рекламних засобів.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів, вважає, що відповідач вірно визначив ПП «Лорелея», як особу, якій необхідно надіслати вимогу за № 23/Р-9-368 від 05.02.2014 р. про усунення порушень частини першої статті 16 Закону України «Про рекламу».

Доводи апелянта про те, що відповідачем не надано жодних доказів отримання ним вимоги, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 9.3 Правил у разі виявлення порушення вимог цих Правил робочий орган звертається до розповсюджувача зовнішньої реклами з вимогою про усунення порушень у вказаний у вимозі термін. Зазначений термін не може перевищувати 30 календарних днів.

Вимоги робочого органу готуються оператором у письмовій формі та скеровуються рекомендованим листом розповсюджувачу зовнішньої реклами. Інформація про скеровані вимоги реєструється в інформаційній базі даних оператора.

Контроль за виконанням вимог здійснює оператор.

Вказана норма передбачає, що вимога скеровуються рекомендованим листом розповсюджувачу зовнішньої реклами, а інформація про скеровані вимоги реєструється в інформаційній базі даних оператора і не зобов'язує оператора отримувати чи зберігати докази про отримання даної вимоги розповсюджувачем зовнішньої реклами, проте надає право здійснювати контроль за її виконанням.

Факт відправлення вказаної вимоги підтверджується наявним в матеріалах справи реєстром згуртованих поштових відправлень рекомендованих листів, поданих у ВПЗ-8 КП «Адміністративно-технічне управління» (а.с.32).

З огляду на вищезазначене колегія суддів вважає, що КП «Адміністративно-технічне управління», направивши вимогу ПП «Лорелея» рекомендованим листом, здійснила всі необхідні дії, в межах наданих йому повноважень, для скерування вимоги рекомендованим листом розповсюджувачу зовнішньої реклами.

ПП «Лорелея» вимогу № 23/Р-9-368 від 05.02.2014 р. в наданий у ній строк не виконало, що стало підставою для прийняття ДЕП ЛМР наказу за № 8Д від 25.02.2014 р. про демонтаж самовільно встановлених конструкцій зовнішньої реклами.

Цим наказом зобов'язано КП «Адміністративно-технічне управління» до 08.08.2014 р. демонтувати самовільно встановлені конструкції зовнішньої реклами, зокрема за адресою: м.Львів, пл.Підкови, 3.

На виконання цього наказу КП «Адміністративно-технічне управління» надсилало на адресу ПП «Лорелея» попередження вих.№ 2410-08-1347 від 06.03.2014 р. про демонтаж самовільно встановлених конструкцій з пропозицією добровільного демонтування.

Вказане попередження 10 березня 2014 року було скеровано на адресу ПП «Лорелея», про що свідчить реєстр рекомендованих листів КП «Адміністративно-технічне управління» (а.с.37).

На це попередження ПП «Лорелея» жодним чином не відреагувало, отримання дозволу на розміщення реклами не ініціювало, в результаті чого, 15.07.2014 р. інженери КП «Адміністративно-технічне управління» прибули для демонтажу самовільно встановлених конструкцій зовнішньої реклами, внаслідок чого було здійснено демонтаж однієї самовільно встановленої конструкції зовнішньої реклами, що знаходилась на фасаді будинку за адресою м.Львів, пл.Підкови, 3, а до демонтажу інших самовільно встановлених конструкцій зовнішньої реклами інженерів КП «Адміністративно-технічне управління» та підрядників не допустили, про що було складено акт (а.с.46).

31.07.2014 р., при повторній спробі демонтажу самовільно встановлених конструкцій зовнішньої реклами, працівники ПП «Лорелея» знову не допустили інженерів КП «Адміністративно-технічне управління» та підрядників до демонтажу про що також було складено акт (а.с.47).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи те, що дозволи на розміщення реклами, як того вимагає стаття 16 Закону України «Про рекламу», ПП «Лорелея» за адресою пл.Підкови, 3 не видавались, суд вважає, що рекламоносії встановлені самовільно і підлягають демонтажу.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що вимоги ДЕП ЛМР № 23/Р-9-368 від 05.02.2014 р. та наказу ДЕП ЛМР № 8Д від 25.02.2014 р. є законними, як і дії ДЕП ЛМР щодо демонтажу самовільно встановлених конструкцій зовнішньої реклами на фасаді будинку за адресою: м.Львів, пл.Підкови, 3.

Також колегія суддів вважає безпідставними покликання апелянта на те, що оскаржуваний наказ було прийнято без подання оператора, оскільки такими, за результатами аналізу процедури прийняття цього наказу та змісту складених в ході цієї процедури документів, є зазначені вище інформації про виявлене порушення законодавства про рекламу від 16.01.2014 р. за №№ 2410-06-244 та 2410-06-245 (а.с.66, 67), при тому, що форма такого подання законодавством не визначена.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У відповідності до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 п.1 ч.1, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Лорелея» залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду м.Львова від 18 березня 2015 року в адміністративній справі № 461/9825/14-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Р.Й. Коваль

Судді В.В. Гуляк

Н.М. Судова-Хомюк

Ухвала складена в повному обсязі 12 жовтня 2015 року.