Справа № 2а-6904/11
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2012-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Справа № 2а-6904/11
Головуючий у 1-й інстанції: Волкова Н.Я.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

іменем України

"01" лютого 2012 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Хаюка С.М.

суддів: Бондарчука І.Ф.

ОСОБА_2,

розглянувши в письмовому провадженні ум.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради на постанову Коростенського міськрайонного суду від "06" червня 2011 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

27.04.2011 року позивач звернувся з адміністративним позовом і просить визнати дії відповідача неправомірними та стягнути з ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області допомогу в зв"язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва у розмірі визначеному ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 2182,2 грн. за період з 1.09.2010 року по 1.03.2011 року та доплату до заробітної плати у розмірі визначеному ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 10911 грн. за період з 1.09.2010 року по 1.03.2011 року.

Постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 6 червня 2011 року позов задоволено частково: визнано дії управління праці і соціального захисту населення Коростенської міської ради неправомірними та зобов"язано його провести нарахування та виплатити ОСОБА_4 допомогу в зв"язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва відповідно до ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 40% мінімальної заробітної плати за період з 1.11.2010 року по 28.02.2011 року та доплату до заробітної плати відповідно до ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі двох мінімальних заробітних плат за період з 1.11.10 року по 28.02.2011 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову якою відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадови і службові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, яке відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 року віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, працює в Коростенській дистанції колії ПЗЗ, а також є потерпілим від аварії на ЧАЄС 3-ї категорії, що підтверджується відповідним посвідченням.

Позивачу виплачувалась допомога в зв"язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва та доплата як особі, що працює у зоні гарантованого добровільного відселення, в розмірі 2,10 грн. і відповідно 10,50 грн., сума яких, на думку позивача, є значно нижчою, ніж це передбачено ст.ст.37, 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"(надалі Закон №796), у зв"язку з чим він звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, а саме: зобов"язав ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області провести донарахування та виплатити позивачу коштів, передбачених ст.ст.37, 39 Закону №796, за період з 1.11.2010 року по 28.02. 2011 року.

Оцінюючи таку правову позицію суду першої інстанції, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств та відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій, тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов"язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

При цьому, визначаючи базову величину, з якої розраховується сума допомоги згідно зі ст. 39 Закону, відповідачу слід керуватися розміром мінімальної заробітної плати, а не сумою, передбаченою Постановою Кабінету Міністрів України "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 26.07.1996 року №836.

Розмір мінімальної заробітної плати протягом визначеного судом строку постійно змінювався в сторону збільшення.

Виходячи із засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні спору в частині того, яка сума підлягає стягненню за визначений позивачем період, застосуванню підлягають саме статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Тому позивач, відповідно до ст.ст.37,39 Закону, як працюючий у зоні гарантованого добровільного відселення, має право отримувати допомогу в зв"язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва та доплату до заробітної плати у розмірі визначеному ст.ст.37,39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В той же час колегія суддів приходить до висновку , що суд першої інстанції передчасно зобов"язав відповідача вчинити дії по нарахуванню та виплаті доплати до заробітної плати передбачені ст.39 Закону №796, виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту 2 п.4 " Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов"язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" затвердженого постановою КМ України №936 від 20.09.2005 року (із змінами і доповненнями від 5 березня 2008 року дійсних на час виникнення спірних правовідносин), виплата щомісячної грошової допомоги-громадянам, які проживають на території радіоактивного забруднення, у зв"язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва відповідно до ч.1 ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" проводиться управліннями праці і соціального захисту населення районних(міських) держадміністрацій за місцем реєстрації громадян.

Таким чином, обов"язок проводити нарахування та виплату коштів, передбачених ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відноситься до відання органів управління праці і соціального захисту населення, а отже відповідач по справі щодо вказаних позовних вимог є належним.

В той же час, відповідно до п.4,5,6 " Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов"язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" затвердженого постановою КМ України №936 від 20.09.2005 року(із змінами і доповненнями від 5 березня 2008 року дійсних на час виникнення спірних правідносин), доплата особам за роботу (службу) на території зон радіоактивного забруднення відповідно до статтей 39,40Закону , проводиться за місцем основної роботи громадянина підприємствами,установами, організаціями відповідно до розрахункових даних, поданих до уповноваженого органу за формою, затвердженою Мінпраці. До 25 числа місяця, за який здійснюється нарахування, підприємства подають до уповноваженого органу документи щодо розрахункових витрат, пов"язаних з виплатою компенсацій та допомоги певних видів та реєстр отримувачів компенсаційних виплат, де зазначаються крім іншого відомості про нараховані виплати, суму компенсацій та вид допомоги.

Таким чином, обов"язок проводити нарахування для працюючих громадян доплат, передбачених ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відноситься до відання підприємств, установ та організацій де працює особа, а отже відповідач по справі є не належним, так як управління праці і соціального захисту населення, яке відповідно до п.2 вказаного Порядку є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, проводить відповідні видатки лише на підставі розрахунків поданих підприємствами, а не здійснює таке нарахування самостійно.

Доказів про те , що відповідач відмовився провести видатки на підставі проведених підприємством відповідно до ст.39 Закону №796 розрахунків доплати до заробітної плати суду не надано, а тому покладення на нього зобов"язання провести виплату доплати до заробітної плати позивача є передчасним.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду першої інстанції скасуванню в частині зобов"язання відповідача провести нарахування та виплатити ОСОБА_4 доплати до заробітної плати відповідно до ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі двох мінімальних заробітних плат за період з 1.11.10 року по 28.02.2011 року.

Керуючись ст.ст.195,197,198,202,205,207,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області задовольнити частково.

Постанову Коростенського міскрайонного суду від 6 червня 2011 року в частині зобов"язання відповідача провести нарахування та виплатити ОСОБА_4 доплати до заробітної плати відповідно до ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі двох мінімальних заробітних плат за період з 1.11.10 року по 28.02.2011 року - скасувати та прийняти нову постанову в цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.М.Хаюк

судді: ОСОБА_5 ОСОБА_2

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_4 АДРЕСА_1,11500

3- відповідачу ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради вул. Кірова, 8,м.Коростень,Коростенський район, Житомирська область,11500