Справа № 159/2113/15-а, 2а-159/85/15
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 р. Справа № 876/6181/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Коваля Р.Й., Макарика В.Я.

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області на постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14.05.2015 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

21.04.2015 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача - управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області (далі-УПФУ в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 25 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача для оформлення пенсії, однак рішенням УПФУ в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області від 17.10.2014 року йому було відмовлено в призначені пенсії, у зв`язку із ненаданням документів про підтвердження зайнятості позивача на посаді електрозварювальника ручного зварювання за період з 01.01.1980 року по 21.08.1992 рік протягом повного робочого дня.

Позивач із цим твердженням не згідний, вважає вчинену відмову необґрунтованою та незаконною. Просив суд визнати протиправним та скасувати рішення УПФУ в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області від 17.10.2014 року яким йому, ОСОБА_1, відмовлено у призначенні пільгової пенсії за віком згідно Списку №2 та зобов`язати УПФУ в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області призначити та виплатити йому пенсію з часу звернення, а саме з 25.09.2014 року.

Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14.05.2015 р. позов задоволено.

Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Ковелі та Ковельському районі Волинської області, що полягають у відмові у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення йому пенсії на пільгових умовах за Списком № 2.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Ковелі та Ковельському районі Волинської області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 з 25 вересня 2014 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до вимог статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі - Порядок), також передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Оскільки, крім записів трудової книжки ОСОБА_1, для підтвердження трудового стажу ним було надано записи трудової книжки колгоспника, довідку ПАТ "Ковельсільмаш" від 30.10.2013 року, уточнюючу довідку СТзОВ "Сагайдачного" від 28.08.2014 року, яка була заповнена і оформлена належним чином відповідно до вимог пунктів 20, 23 Порядку, а також були залучені до участі в судовому засіданні свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які додатково підтвердили наявність трудового стажу позивача, суд першої інстанції, взявши до уваги зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності та керуючись вищенаведеними правовими нормами, прийшов до висновку про підставність та обґрунтованість адміністративного позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач - управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсії за віком на пільгових умовах призначаються працівникам, зайнятим повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Так, при зверненні до відповідача за пенсією ОСОБА_1 були надані довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, видану ПАТ «Ковельсільмаш» від 30.10.2013 року за №50/15-3266 та СТзОВ «Сагайдачного» від 02.08.2014 року №30 відповідно до якої позивач з 30.07.1976 року по 23.10.1976 року працював електрозварником ручного зварювання на Ковельському заводі сільськогосподарських машин ім. 50-річчя СРСР, з 01.01.1980 року по 21.08.1992 року зварником в колгоспі імені Сагайдачного, що передбачено Списком №2.

Проте, при проведенні зустрічної перевірки в СТзОВ «Сагайдачного» встановлено, що документи, підтверджуючі факт виконання ОСОБА_1 електрозварювальних робіт протягом повного робочого дня для перевірки не надані.

Враховуючи вищенаведене, апелянт вважає, що 17.10.2014 року управлінням УПФУ в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області правомірно було прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком за Списком № 2 із зменшенням пенсійного віку на 4 роки згідно абзацу 2 пункту "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та частини 2 розділу XV Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у зв'язку з відсутністю необхідного стажу роботи за Списком № 2 тривалістю не менше 10 років.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, підтверджено матеріалами справи наступні обставини.

25 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в м. Ковелі та Ковельському районі Волинської області з заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах відповідно до Списку № 2 із зменшенням пенсійного віку на 4 роки згідно до п."б" ч.2 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", проте листом управління Пенсійного фонду України м. Ковелі та Ковельському районі Волинської області від 17.10.2014 року йому повідомлено, що він не має права на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до Списку № 2 згідно до п."б" ч.2 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" через відсутність необхідного пільгового стажу роботи.

На час звернення із заявою про призначення пенсії позивач досягнув 56-річного віку.

Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1, виданої 29 липня 1976 року робочий стаж позивача наступний:

- 01.09.1975 по 20.07.1976 року - навчання в Ковельському ПТУ-7;

- 30.07.1976 по 23.10.1976 року - електрозварювальник 3-го розряду в цеху № 3 Ковельського заводу сільгоспмашин ім. 50-річчя СРСР, звільнений у зв"язку з призовом в армію.

Згідно записів трудової книжки колгоспника на ім`я ОСОБА_1, виданої 16 січня 1993 року позивач вступив в члени колгоспу у 1979 році, а з 01.01.1980 року по 31.08.2000 року працював зварником в СТзОВ "Сагайдачного".

З довідки ПАТ "Ковельсільмаш" від 30.10.2013 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності книжки або відповідних записів у ній вбачається, що ОСОБА_1 з 30.07.1976 року по 23.10.1976 року працював електрозварником ручного зварювання на Ковельському заводі сільськогосподарських машин ім. 50-річчя СРСР.

З довідки СТзОВ "Сагайдачного" від 28.08.2014 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності книжки або відповідних записів у ній вбачається, що ОСОБА_1 працював повний робочий день з 01.01.1980 року по 21.08.1992 року електрозварювальником ручного зварювання та виконував зварювальні роботи ручної зварки 100 відсотків робочого часу в колгоспі ім. Сагайдачного, що передбачено Списком №2 для призначення пільгової пенсії. Довідка заповнена і оформлена належним чином.

Присутній в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_2 пояснив, що до 1987 року проживав у селі та працював у колгоспі. Пізніше переїхав до м. Ковеля, однак постійно їздив у село Старі Кошари, возив хліб. Знав, що позивач ОСОБА_1 працював електрозварювальником в колгоспі повний робочий день, мав обладнане робоче місце та газозварювальний апарат.

Присутній в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_3 суду показав, що працював головою СТзОВ "Сагайдачний" з 1993 року по 1998 рік. Підтвердив, що ОСОБА_1 працював в колгоспі повний робочий день на посаді електрозварювальника ручного зварювання. Щодо атестації робочих місць, то на той час згідно чинного законодавства атестація в колгоспах не проводилася.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів виходить з наступного.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.ст.1, 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Стаття 100 цього ж Закону передбачає, що особам, які на день введення в дію цього Закону мають стаж на роботах із шкідливими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, мають право на пенсію на пільгових умовах, яка призначається відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Порядком застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 р. № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, які були чинними на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків.

Відповідно до вимог статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі - Порядок), передбачено також, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За пунктом 20 Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Пунктом 23 Порядку встановлено, що документи, які подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою. Відповідно до пункту 25 Порядку у тих випадках, коли періоди роботи зараховуються до трудового стажу на підставі показань свідків, один із яких свідчить про роботу заявника за більший період, ніж інші, встановленим вважається період, який підтверджений двома або більше свідками. Таким чином, при наявності трудової книжки та належних записів в ній додаткове підтвердження виконання роботи не є визначальним при призначенні пільгової пенсії.

З матеріалів справи вбачається, що документи, подані позивачем при зверненні до відповідача за пенсією, зокрема: записи трудової книжки та трудової книжки колгоспника, довідка ПАТ "Ковельсільмаш" від 30.10.2013 року, уточнююча довідка СТзОВ "Сагайдачного" від 28.08.2014 року заповнені і оформлені належним чином відповідно до вимог законодавства та підтверджують наявність трудового стажу ОСОБА_1 з 01.01.1980 року по 21.08.1992 року електрозварювальником ручного зварювання повний робочий день.

Крім цього, залучені до участі в судовому засіданні свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 додатково підтвердили наявність трудового стажу позивача.

Враховуючи вищенаведені правові норми, а також зібрані та досліджені докази в їх сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відмова управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області у призначенні пенсії ОСОБА_1 є необгрунтованою, а відомості, які містяться у наданих позивачем документах, свідчать про наявність у нього достатнього трудового стажу для права на отримання пільгової пенсії за Списком №2, а тому наявні підстави для призначення пенсії позивачу відповідно до п. "№б" ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області залишити без задоволення, а постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14.05.2015 р. по справі № 159/2113/15-а, 2а-159/85/15 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді Р.Й. Коваль

В.Я. Макарик

Ухвала складена в повному обсязі 13.10.2015 року.