Справа № 587/1187/15-а
Суддя: Степаненко О. А.
Дата ухвалення: 2015-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 587/1187/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., при секретарі Токаревій В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сумського міського голови ОСОБА_2, департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, Сумської міської ради, третя особа: ТОВ «Епіцентр К» про визнання протиправним і скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати розпорядження Сумського міського голови від 14.04.2015 року № 149-к «Про звільнення ОСОБА_1В.»; поновити його на роботі в посаді директора департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради з дати звільнення і в цій частині звернути судове рішення до негайного виконання; стягнути з департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради (м. Суми, вул. Горького, 21) на його користь заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, починаючи з дати звільнення по дату фактичного поновлення на роботі і в цій частині звернути судове рішення до негайного виконання в розмірі виплати за один місяць; стягнути Сумського міського голови моральну шкоду в розмірі 10000 гривень та судові витрати; встановити судовий контроль за виконанням судового рішення у даній справі.

В обґрунтування своїх ( в подальшому уточнених) позовних вимог позивач зазначав, що згідно оспорюваного розпорядження він був звільнений з роботи на підставі п.1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обовязків, а саме надання містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок по вул. Черепіна,1/2 та 1/3 в м. Суми під будівництво торгівельного комплексу ТОВЧ «Епіцентр» з порушенням Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, затвердженого наказом Міненергобуду від 07.07.2011 року №109 «Про затвердження Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст».

Крім того, свої вимоги позивач обґрунтовує наявністю порушень з боку відповідача під час прийняття вказаного розпорядження, вказуючи на те, що. звільняючи позивача з роботи за одноразове грубе порушення трудових обовязків (п.1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України) з 14.04.2015 року, відповідач порушив норми трудового законодавства, звільнивши позивача в період його тимчасової непрацездатності під час перебування його на стаціонарному лікуванні у відповідному медичному закладі.

Крім того, позивач послався на те, що що відповідач систематично вчиняє щодо нього протиправні дії, направлені на незаконне позбавлення його роботи, право на вільне обрання якої та незаконне звільнення з якої гарантовано Конституцією України. Вказане позивач обґрунтовує наявністю судових рішень у інших судових справах, що набрали законної сили, а саме: справа № 2-а/591/344/14, в якій скасовано догану, що незаконно була оголошена відповідачем позивачеві, справа № 591/6446/14-а, в якій скасовано розпорядження відповідача щодо незаконного скорочення посади позивача.

Враховуючи, що позивач змушений регулярно звертатись до судових інстанцій за захистом своїх порушених трудових прав, позивач вважає, що вказані обставини завдають йому значних моральних страждань, які підлягають відшкодуванню у вигляді компенсації на його користь моральної шкоди в розмірі 10000 гривень.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, пояснивши, що незаконні дії відповідача позивач повязує з суперечностями, що виникають між сторонами, які є кандидатами на посаду Сумського міського голови на місцевих виборах. Таким чином відповідач, використовуючи адміністративний ресурс, намагається створити несприятливі умови для роботи політичного опонента.

Представник Сумського міського голови ОСОБА_2 та Сумської міської ради позовні вимоги не визнав, пояснивши, що звільнення позивача з роботи відбулося у відповідності з чинним законодавством і підстав для задоволення позову немає. На думку представника відповідача, Сумський міський голова діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, приймаючи оскаржуване позивачем розпорядження. Крім того, представник відповідача зазначав, що розпорядження Сумського міського голови ОСОБА_2 від 14.04.2015 року № 149-к «Про звільнення ОСОБА_1В.», яким звільнено позивача з 14.04.2015 року за одноразове грубе порушення трудового законодавства, втратило чинність, оскільки скасовано іншим розпорядженням від 29 травня 2015 року №207-к, яким ОСОБА_1 звільнено з роботи за прогул. Представник відповідача також вказував на те, що Сумський міський голова не був обізнаний про перебування позивача на лікарняному з 14.04.2015 року, тому і видав вказане розпорядження, а повідомлення його про хворобу позивача заступником позивача за місцем роботи, відповідач не вважає належним повідомленням, оскільки на думку відповідача таке повідомлення має здійснювати виключно особисто позивач.

Представник департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради вважав, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню.

Представник ТОВ «Епіцентр К» вважав позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки всі документи, повязані з наданням містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок по вул. Черепіна,1/2 та 1/3 в м. Суми під будівництво торгівельного комплексу ТОВЧ «Епіцентр» були виготовлені та видані у відповідності з чинним нормативними актами в області містобудування.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові справи докази, суд вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню виходячи з насутпного.

Судом встановлено, що позивач був призначений на посаду директора департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради розпорядженням міського голови м. Суми від 06.02.2014 року № 57-к, що підтверджується записом в його трудовій книжці (ар.с. 53-58).

Розпорядженням Сумського міського голови ОСОБА_2 від 14.04.2015 року №149-к позивача звільнено з посади директора департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради з 14.04.2015 року згідно п. 1 ч.1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обовязків, а саме: надання містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок по вул. Черепіна, 1/2 та 1/3 в м. Суми під будівництво торгового комплексу ТОВ «Епіцентр» з порушенням Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, затвердженого наказом Мінрегіонбуду від 07.07.2011 року № 109 «Про затвердження Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст» (ар. с. 10).

Згідно з розпорядженням Сумського міського голови від 29.05.2015 року № 207-к «Про звільнення ОСОБА_1В.» розпорядження №149 к від 14.04.2014 року «Про звільнення ОСОБА_1В.» за одноразове грубе порушення трудового законодавства (п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України) вважається таким, що втратило чинність. Цим же розпорядженням від 29.05.2015 року № 207-к «Про звільнення ОСОБА_1В.» ( ар. с.47) позивача звільнено з роботи за прогул без поважних причин в період з 14.04.2015 по 29.05.2015 (п.4 статті 40 КЗпП України).

Постановою Сумського районного суду Сумської області від 21 липня 2015 року скасовано розпорядження міського голови м. Суми від 29.05.2015 року № 207-к «Про звільнення ОСОБА_1В.» Прийнято рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді директора департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради з 29.05.2015 року. (Справа на даний час знаходиться в провадженні Харківського окружного адміністративного суду).

Отже, матеріали даної справи свідчать про те, що два ненормативних правових акти посадової особи органу місцевого самоврядування індивідуальної дії у сфері трудових правовідносин, які за своєю суттю, регулюючи процедуру звільнення позивача з займаної посади з однієї і тієї ж дати, визначають різні підстави такого його звільнення, що свідчить про їх протиріччя один одному та не забезпечують принцип стабільності суспільних відносин між органами місцевого самоврядування та громадянином, який мав би гарантуватись відповідачем під час прийняття ним такого роду розпоряджень, оскільки саме цей принцип породжує у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Суд також вважає, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному.

Вказане узгоджується з правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у Рішенні від 3 жовтня 1997 року N 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України.

Крім того, ст. 58 Конституції України встановлено, що нормативно правові акти не мають зворотної дії у часі, і це означає, що пізніше прийнятий нормативно правовий акт не може врегульовувати трудові правовідносини, які виникли до моменту прийняття цього акту, а тим більше, погіршувати становище особи, по відношенню до того, яке існувало до прийняття цього акту.

Частиною першою ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, згідно до якого Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (ч.3 ст. 22 Конституції України).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що приймаючи оскаржуване у даній справі розпорядження, відповідач порушив вказані конституційні принципи, а відтак, оскаржуване розпорядження не можна визнати законним.

Вирішуючи спір, суд погоджується з позицією позивача та представника департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради відносно того, що, приймаючи оскаржуване розпорядження від 14.04.2015 року про звільнення позивача з роботи за одноразове грубе порушення трудових обовязків, (а потім, під час перебування справи в суді) приймаючи розпорядження від 29.05.2015 року та звільняючи позивача з 14.04.2015 року за прогул без поважних причин в період з 14.04.2015 року по 29.05.2015 року, Сумський міський голова ОСОБА_2 діяв всупереч положень рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) від 16 квітня 2009 року N 7-рп/2009 справа N 1-9/2009, яке згідно до ст. 69 ЗУ «Про Конституційний Суд України» є обовязковим для виконання, і яким встановлено, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року N 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 та міської ради вважав, що наданий час спору щодо скасування оскаржуваного розпорядження не існує і є підстави для закриття справи, оскільки згідно з розпорядженням Сумського міського голови від 29.05.2015 року № 207-к «Про звільнення ОСОБА_1В.» оскаржуване розпорядження №149 к від 14.04.2014 року «Про звільнення ОСОБА_1В.» за одноразове грубе порушення трудового законодавства (п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України) вважається таким, що втратило чинність. Разом з тим, вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що прийняттям розпорядження від 29.05.2015 року № 207-к, яким попереднє розпорядження №149 к від 14.04.2014 року визнано таким, що втратило чинність, порушені права позивача не були відновлені, оскільки він фактично не був поновлений на роботі, а повторно звільнений з роботи з інших підстав, записів в трудову книжку з приводу поновлення на роботі не було внесено, середній заробіток за час вимушеного прогулу не був проведений. Таким чином, скасовуючи розпорядження №149 к від 14.04.2014 року, Сумський міський голова не поновив права позивач, а навпаки, діяв за межами наданих йому законом повноважень, оскільки не наділений діючим законодавством правом визнавати такими, що втратили чинність ненормативні правові акти індивідуальної дії, які ним же були прийняті раніше, та які вичерпали свою дію фактом їх виконання.

Крім того, згідно з розясненнями, що містяться в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Виходячи зі змісту оскаржуваного розпорядження, вбачається, що позивача звільнено за надання ним містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок по вул. Черепіна, 1/2 та 1/3 в м. Суми під будівництво торгового комплексу ТОВ «Епіцентр», як таких, що видані з порушенням Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, затвердженого наказом Мінрегіонбуду від 07.07.2011 року № 109 «Про затвердження Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст».

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки по вул. Черепіна, 1/3 в м. Суми під будівництво торгового комплексу на замовлення Сумської міської ради видано 07.11.2013 року, а містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки по вул. Черепіна, 1/2 в м. Суми під будівництво торгового комплексу (за текстом далі зазначаються - «містобудівні умови») на замовлення тієї ж міської ради видано 28.02.2014 року.

Отже, під час надання містобудівних умов за адресою м. Суми, вул. Черепіна, 1/3 позивач не займав посади директора департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, не підписував цих умов та враховуючи принцип покладення відповідальності на особу виключно при наявності її вини за вчинені правопорушення, відповідно, не мав обов'язку нести персональну відповідальність за діяльність директора департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради в тому чмслі й за надання вказаних містобудівних умов.

Крім того, надання вказаних умов відбувалось з урахуванням ст. 144 Конституції України, на виконання рішень Сумської міської ради від 25.12.2013 року № 2994 - МР «Про визнання переліку земельних ділянок, право на які виставляються на земельні торги» та 19.06.2013 року № 2490 - МР «Про внесення змін до рішення Сумської міської ради від 25.04.2012 року № 1439 - МР «Про визначення переліку земельних ділянок, які надаються в оренду через земельні торги (аукціон)», які згідно до п. 3.5. вищевказаного Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, входять до складу технічної документації об'єкта продажу і надаються переможцю торгів разом з іншою документацією відповідно до законодавства.

В свою чергу, згідно до п. 8 ст. 29 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об'єкта незалежно від зміни замовника.

Аналогічна правова норма міститься й в п. 1.3. Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки.

Отже, станом на дату винесення Сумським міським головою оскаржуваного розпорядження, містобудівні умови не були скасовані у встановленому законодавством порядку з підстав їх невідповідності Закону і втратили свою чинність їх виконанням, тобто у зв'язку із закінченням будівництва об'єкта будівництва за цими умовами і введенням його в експлуатацію.

Водночас, за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності.

Крім того, ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Таким чином, суд погоджується з позицією представника позивача по справі, що оскільки містобудівні умови на дату прийняття Сумським міським головою ОСОБА_2 оскаржуваного розпорядження вичерпали свою дію та втратили чинність і до цього часу не були скасовані чи визнані недійсними у судовому чи іншому встановленому законом порядку, то сам по собі факт їх надання позивачем на замовлення Сумської міської ради не може бути підставою для визнання протиправності поведінки позивача, без визначення у законодавчо встановленому порядку протиправності такого факту надання цих містобудівних умов.

Разом з тим, вбачається, що Сумській міський голова ОСОБА_2 в порушення ст. 19 Конституції України, вийшов за межі повноважень, наданих йому діючим законодавством та фактично визнав незаконним факт надання позивачем містобудівних умов, що в свою чергу, призвело до незаконного звільнення позивача й прийняття протиправного оскаржуваного розпорядження.

Згідно до ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше

одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Таким чином, приймаючи розпорядження про звільнення позивача з роботи за одноразове грубе порушення трудових обовязків, повязане з наданням ним містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок, Сумським міським головою не було враховано, що, навіть, якщо допустити, що позивачем було вчинено дисциплінарний проступок, строк притягнення його до відповідальності у вигляді звільнення, враховуючи вищевказані положення, минув.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач з 14.04.2015 року по 28.04.2015 року перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується листком непрацездатності серії АГИ № 981442, виданим Комунальним закладом «Сумська обласна клінічна лікарня» (а.с. 117).

Одночасно, судом встановлено, що Сумський міський голова ОСОБА_2 був повідомлений про хворобу позивача офіційно та публічно 14.04.2015 року заступником директора департаменту, тобто заступником позивача, під час проведення апаратної наради при міському голові.

Вказаний факт підтверджується відеозаписом вказаної апаратної наради, офіційно оприлюдненої на сайті Сумської міської ради.

Факт оприлюднення вказаного відеозапису не заперечується представником Сумської міської ради та Сумського міського голови ОСОБА_2

Отже, суд приходить до висновку про обізнаність Сумського міського голови ОСОБА_2 станом на 14.04.2015 року (моменту публічного оголошення ним розпорядження про звільнення позивача від 14.04.2015 року), про відсутність позивача на робочому місці 14.04.2015 року з поважної причини, якою є хворобою позивача, у звязку із чим він перебував на стаціонарному лікуванні у відповідному медичному закладі.

Таким чином, суд не може вважати обґрунтованою підставу звільнення позивача 14.04.2015 року, оскільки це не відповідає діючому законодавству,зокрема, ч. 3 ст. 40 КЗпП України, у відповідності з якою не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Разом з тим, не дивлячись на вказану обставину, відповідач звільнив позивача 14.04.2015 року, тобто з дня перебування його на лікарняному.

Згідно до ч. 2 п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обгрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Згідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Обчислення середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року N 100.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач підлягає поновленню на роботі на посаді директора департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради з 14.04.2015 року з виплатою йому середнього заробітку починаючи з цієї дати і за весь час вимушеного прогулу по дату його фактичного поновлення на роботі у вказаній посаді.

Разом з тим, суд вважає, що позовна вимога позивача про стягнення з першого відповідача моральної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не було доведено належними та допустимими доказами підстав стягнення з відповідача такої шкоди.

Так, згідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Позивачем не наведено достатніх доказів щодо прийняття ним додаткових зусиль для організації свого життя у звязку із незаконним звільненням, не наведено доказів втрати нормальних життєвих звязків та не зазначено в чому полягають його моральні страждання, що зумовлює необґрунтованість заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Згідно до ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України постанова суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконується негайно.

У відповідності до ст. 267 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. З врахуванням наведеного, необхідно встановити судовий контроль за виконанням судового рішення у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 159-161 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Сумського міського голови від 14.04.2015 року № 149-к «Про звільнення ОСОБА_1В.»

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді директора департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради з 14.04.2015 року.

Постанову суду в цій частині звернути до негайного виконання.

Стягнути з департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради (м. Суми, вул. Горького, 21) на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 14.04.2015 року по дату фактичного поновлення на роботі на посаді директора департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради.

Постанову суду в цій частині звернути до негайного виконання в розмірі виплати за один місяць.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Встановити судовий контроль за виконанням судового рішення у даній справі, у відповідності з яким:

- зобов'язати Сумського міського голову ОСОБА_2 подати до суду у 3-денний строк з дати отримання даного судового рішення звіт про виконання цього судового рішення в частині поновлення позивача ОСОБА_1 на роботі на посаді директора департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради з 14 квітня 2015 року;

- зобовязати департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради подати у 3-денний строк з дати отримання даного судового рішення звіт про виконання цього судового рішення в частині виплати позивачеві заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць;

- зобовязати департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради подати в 3-денний строк з дати набрання цим рішенням законної сили звіт про виконання цього судового рішення в частині виплати позивачеві заробітної плати за весь час вимушеного прогулу з 14 квітня 2015 року і по дату його фактичного поновлення на роботі на посаді директора департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради.

Постанова суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції, з одночасним направленням її копії до суду апеляційної інстанції протягом 10 днів з дня її проголошення. У разі відкладення складання повного тексту постанови, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після спливу строку на подачу апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Степаненко