Справа № 2а-3636/09/1770
Суддя: Яворський Іван Олександрович
Дата ухвалення: 2012-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2012 р. Справа № 3382/10

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Яворського І.О.,

суддів: Дяковича В.П., Обрізка І.М.,

при секретарі судового засідання Рибій Н.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в м. Рівне на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2009 року в справі за позовом кооперативного підприємства «Рівненське гуртово-роздрібне обєднання» Рівненської обласної спілки споживчих товариств до Державної податкової інспекції в м. Рівне про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, кооперативне підприємство «Рівненське гуртово-роздрібне обєднання» Рівненської обласної спілки споживчих товариств, в березні 2006 року звернулося з позовом в суд до Рівненської обєднаної державної податкової інспекції та просило визнати протиправним та нечинним податкове повідомлення-рішення Рівненської ОДПІ від 02.11.2005 року №/0/23-124.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що на виконання мирової угоди СП «Хлібокомбінат» передало КП «Рівненське гуртово-роздрібне обєднання» Рівненської обласної спілки споживчих товариств будівлю універмагу в м. Костопіль в рахунок погашення заборгованості в сумі 600 000, 00 грн. Передача оформлена актом прийняття-передачі від 08.07.2004 року і як на правомірність формування податкового кредиту посилається на норми пп. 7.4.1 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість». Позивач також зазначає, що 09 липня 2004 року правлінням Рівненської облспоживспілки прийнято постанову №203 про передачу будівлі універмагу з балансу кооперативного підприємства «Рівненське гуртово-роздрібне обєднання» Рівненської обласної спілки споживчих товариств на баланс Рівненської обласної спілки споживчих товариств балансовою вартістю 500 тис. грн. Позивач зазначає, що передача будівлі здійснювалась з балансу підприємства споживчої кооперації на баланс його засновника - Рівненської обласної спілки споживчих товариств та додає, що передача будівлі універмагу здійснювалась в межах одного власника, оскільки обєкти права власності кооперативного підприємства «Рівненське гуртово-роздрібне обєднання» Рівненської обласної спілки споживчих товариств, являються спільною власністю його засновників.

Постановою Господарського суду Рівненської області від 29 травня 2006 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 02 жовтня 2006 року в справі №12/88 залишено без змін постанову Господарського суду Рівненської області від 29 травня 2006 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 листопада 2008 року касаційну скаргу кооперативного підприємства «Рівненське гуртово-роздрібне обєднання» Рівненської обласної спілки споживчих товариств задоволено частково, а оскаржувані вказані вище судові рішення скасовані та справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

За наслідками нового судового розгляду Рівненським окружним адміністративним судом 12 листопада 2009 року прийнято постанову, якою позов задоволено та податкове повідомлення-рішення від 02 листопада 2005 року за №/0/23-124 визнано протиправним та нечинним.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням Державною податковою інспекціє в м. Рівне подано апеляційну скаргу в якій, просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2009 року в справі №2а-3636/09/1770 та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки суд не довів обставини, що мають значення у справі, які порахував встановленими, зробив висновки, що не відповідають обставинам справи та порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт також додає, що судом першої інстанції не враховано, що положення пп. 3.2.8 п.3.2 ст.3 Закону України «Про податок на додану вартість», де зазначено, що не є обєктом оподаткування операції з передачі основних фондів як внеску до статутного фонду юридичної особи для формування її цілісного майнового комплексу в обмін на емітовані нею корпоративні права, у томі числі при ввезенні основних фондів на митну територію України (крім підакцизних товарів) або їх вивезенні за межі митної території України. Однак дану будівлю універмагу Рівненська ОССТ, не вносила до статутного фонду кооперативного підприємства «Рівненське гуртово-роздрібне обєднання» Рівненської обласної спілки споживчих товариств, а остання не є її засновником.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в м. Рівне слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що в ході перевірки позивача податковою інспекцією було встановлено порушення п. 4.1 п. 4.2 ст. 4, пп. 7.4.1 п. 7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», яке полягає у заниженні податку на додану вартість в липні 2004 року в сумі 200 000 грн. та в квітні 2005 року на суму 44 990 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем винесено спірне податкове повідомлення-рішення, яким визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 367 485 грн. (основний платіж 244 990 грн. та штрафні санкції 122 495 грн.).

Так, згідно мирової угоди затвердженої рішенням господарського суду Рівненської області у справі № 10/257 від 07.07.2004 року в рахунок погашення дебіторської заборгованості в сумі 600 000 грн. та акту приймання-передачі від 08.07.2004 року позивач отримав у власність від СП «Хлібокомбінат» будівлю універмагу в м. Костопіль по вул. Грушевського, 29.

08.07.2004 року СП «Хлібокомбінат» видав позивачеві податкову накладну з поставки будівлі універмагу на суму податку на додану вартість в розмірі 100 000 грн. Сума податку на додану вартість визначена названою накладною до складу податкового кредиту по основній та уточнюючій декларації за липень 2004 року. Окрім того відповідно до листа КП «Рівненське бюро технічної інвентаризації» на будівлю універмагу в м. Костопіль по вул. Грушевського, 29 було зареєстровано 08.07.2004 року право власності за позивачем.

Описані вище обставини стверджуються зокрема ухвалою Господарського суду Рівненської області (а.с. 16), мировою угодою (а.с. 17), актом прийняття - передачі від 08 липня 2004 року (а.с. 18), податковою накладною (а.с 19).

Право власності позивача на будівлю універмагу в м. Костопіль по вул. Грушевського, 29 встановлено і рішенням господарського суду Рівненської області від 22 липня 2004 року в справі № 10/270.

Відповідно до підпункту 7.4.1. пункту 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» в редакції, що діяла на момент передачі будівлі універмагу, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Отже, в даному випадку Закон України «Про податок на додану вартість» не пов'язує правої підстави включення до податкового кредиту сум сплачених податків з фактичним нарахуванням амортизації на придбані основні фонди і використанням їх в господарській діяльності, а лише - з придбанням основних фондів, що підлягають амортизації.

Згідно з пп. 7.5.1. п. 7.5. ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість" датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з наступних подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг); або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що непідтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг). У разі, коли на час перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються непідтверджені зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами (пп. 7.4.5. п.7.4. ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість"). Податкова накладна, яку має позивач, виписана СП „Хлібокомбінат" повністю відповідає вимогам пп. 7.2.1. п. 7.2. ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість".

Правлінням облспоживспілки, як власником майна внесеного в статутний капітал кооперативного підприємства «Рівненське гуртово-роздрібне обєднання» Рівненської обласної спілки споживчих товариств прийнято постанову від 9 липня 2004 року №203 якою повернено майно у вигляді будівлі універмагу з балансу кооперативного підприємства «Рівненське гуртово-роздрібне обєднання» Рівненської обласної спілки споживчих товариств на баланс власника майна - облспоживспілки.

Тобто, передача будівлі універмагу здійснювалася в межах одного власника, оскільки об'єкти власності кооперативного підприємства «Рівненське гуртово-роздрібне обєднання» Рівненської обласної спілки споживчих товариств являються власністю його засновника.

Крім того, відповідно до підпункту 3.2.8 п.3.2 ст. 3 Закону України "Про податок на додану вартість» не є об'єктом оподаткування операції з: передачі основних фондів як внеску до статутного фонду юридичної особи для формування її цілісного майнового комплексу в обмін на емітовані нею корпоративні права, у тому числі при ввезенні основних фондів на митну територію України (крім підакцизних товарів) або їх вивезенні за межі митної території України; поставки за компенсацію сукупних валових активів платника податку (з урахуванням вартості гудвілу) іншому платнику податку.

Окрім того постановою правління Рівненської обласної спілки споживчих товариств від 05.04.2005 року №81 передано з балансу кооперативного підприємства «Рівненське гуртово-роздрібне обєднання» Рівненської обласної спілки споживчих товариств на баланс облспоживспілки основні засоби, що відносяться до подільного громадського майна і мають первісну вартість 139661 грн., нарахований знос 27187,29 грн. згідно додатку №1.

Під час передачі основних засобів II групи (торгове обладнання) 05 квітня 2005 року діяла редакція п.п. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість" відповідно до якої податковій кредит звітного періоду складається із сум податків нарахованих (сплачених) платником податку протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням основних фондів (основних засобів, у тому чий інших необоротних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи) у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподаткування операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Вказані основні фонди використовувалися в господарській діяльності підприємства 28.11.2003 року по 05.04.2005 року, тобто 14 місяців, і на них нараховувалася амортизація.

Отже, в даному випадку Закон України «Про податок на додану вартість» не пов'язує право включення до податкового кредиту сум сплачених податків з фактичним нарахуванням амортизації на придбані основні фонди і використанням їх в господарській діяльності, а лише - з придбанням основних фондів, з метою їх використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподаткування операцій у межах господарської діяльності платника податку.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, його таким, що зроблений з урахуванням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене апеляційні вимоги Державної податкової інспекції в м. Рівне є неаргументованими, а тому в задоволенні таких слід відмовити.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в м. Рівне залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2009 року в справі №2а-3636/09/1770 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий І.О. Яворський

Судді В.П. Дякович

ОСОБА_1

Повний текст

виготовлено та підписано 30.01.2012 року