Справа № 2а--8015/09
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2012-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2012 р. Справа № 12312/10

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сапіги В.П., Попка Я.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу департаменту соціальної політики Луцької міської ради Волинської області на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до департаменту соціальної політики Луцької міської ради Волинської області про визнання дій протиправними та зобовязання провести нарахування і виплату допомоги по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку,

ВСТАНОВИВ :

18 листопада 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила зобовязати департамент соціальної політики Луцької міської ради Волинської області (далі департамент соціальної політики Луцької міської ради) провести перерахунок та виплатити їй належну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01 липня по 31 грудня 2009 року у розмірі 2166, 12 грн..

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2009 року вказаний позов задоволено частково та зобовязано департамент соціальної політики Луцької міської ради нарахувати і виплатити позивачці допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно із ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року з урахуванням виплачених сум. Крім того, з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 присуджено судовий збір у розмірі 3, 40 грн.

У поданій апеляційній скарзі департамент соціальної політики Луцької міської ради просить вищезазначену постанову скасувати і ухвалити нову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповноту зясування істотних обставин справи. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що управління належним чином виконало свій обовязок перед позивачкою щодо виплати їй щомісячної грошової допомоги по догляду за дитиною у 2007 році. Просить врахувати, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються видатки на загальносуспільні потреби, їх розмір та цільове спрямування і органи праці та соціального захисту населення не вправі їх змінювати. Стверджує, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення було допущено порушення норм бюджетного законодавства України та не враховано видаткові можливості основного фінансового документу держави.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не зявилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що вона, як особа, яка здійснює догляд за дитиною, має право на одержання щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 визнано таким, що не відповідає Конституції України, положення п. 14 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким було зупинено і обмежено право на отримання зазначеної виплати у 2007 році. Розмір отриманої позивачкою щомісячної допомоги по догляду за дитиною за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року суперечить вимогам ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» і має обчислюватися виходячи із законодавчо встановленого розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Обовязок щодо нарахування та виплати повязаної із цим заборгованості слід покласти на департамент соціальної політики Луцької міської ради. Крім того, суд вважає за необхідне поновити позивачці строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Такі висновки суду першої інстанції частково відповідають нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам справи.

Встановлено, що позивачка є матірю, яка у 2007 році здійснювала догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» у редакції, що була чинною на час виникнення та існування спірних правовідносин, мала право на отримання щомісячної допомоги у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року визнано такими, що не відповідають Конституції України положення п. 14 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», якими було зупинено на 2007 рік дію вищевказаної ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», із вказівкою на те, що дане рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З огляду на викладене апеляційний суд погоджується із висновком судом першої інстанції про неправомірність відмови департаменту соціальної політики Луцької міської ради у проведенні нарахування і виплати позивачці недоплаченої щомісячної допомоги по догляду за дитиною виходячи із встановленого ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року.

Разом із тим, при вирішенні адміністративного позову ОСОБА_1 судом першої інстанції безпідставно не враховано, що згідно із ч.2 ст. 99 КАС України у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин та вирішення справи судом, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін (ч.1 ст. 100 КАС України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин та вирішення справи судом першої інстанції).

З матеріалів справи видно, що позивачка ОСОБА_1 з даним адміністративним позовом звернулася до суду лише 18 листопада 2009 року, тобто з пропущенням встановленого законом річного строку позовної давності, на застосуванні якого наполягає відповідач.

Поважних причин, які б позбавляли можливості своєчасно звернутися до суду за захистом своїх порушених прав з часу прийняття 09 липня 2007 року Конституційним Судом України рішення за № 6-рп, позивачкою не наведено, а тому у задоволенні її позовних вимог про перерахунок та виплату спірної допомоги за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року слід відмовити.

Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору у частині задоволення вимог позивачки судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова у цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні відповідних позовних вимог.

В силу вимог ст. 94 КАС України підстав для присудження позивачці понесених нею судових витрат у справі немає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 202, 205, 207, 254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу департаменту соціальної політики Луцької міської ради Волинської області задовольнити частково.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2009 року у справі № 2а-8015/09/0308 у частині задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 скасувати та прийняти у цій частині нову постанову, якою відмовити у задоволенні вимог позивачки до департаменту соціальної політики Луцької міської ради Волинської області про зобовязання провести нарахування і виплату їй недоплаченої грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року.

У іншій частині постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2009 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Сапіга

ОСОБА_2