Справа № 2а-9758/10/0470
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

2а-9758/10/0470

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 жовтня 2015 року

справа № 2а-9758/10/0470

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2015 року

у справі № 2а-9758/10/0470

за позовом державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області

до управління комунального господарства Дніпропетровської міської ради

про зобов’язання вчинити певні дії,–

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою позовні вимоги задовольнити.

У письмових запереченнях відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем на виконання пункту1.2.4.1 плану контрольно-ревізійної роботи контрольно-ревізійного управління в Дніпропетровській області на І квартал 2009 року та на підставі направлення від 02 лютого 2009 року № 134-09, проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності за період з 01 липня 2006 року по 31 грудня 2008 року, в тому числі ревізії використання бюджетних коштів на виконання загальнодержавних та регіональних програм, виділених в 2008 році, управління комунального господарства Дніпропетровської міської ради, за результатами якої складено акт від 12 березня 2009 року № 06-21/19.

На підставі акту ревізії від 25 березня 2009 року керуючись статтею 10 Закону України «Про державну контроль-ревізійну службу в Україні» позивачем пред’явлено вимогу від 25 березня 2009 року № 06-04-15/2527.

З матеріалів справи убачається, що відповідач оспорив у судовому порядку вимогу від 25 березня 2009 року № 06-04-15/2527, зокрема, пункти 1 та 2. За результатами судового розгляду постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 січня 2010 року у справі № 2а-5336/09/0470 відповідачу відмовлено у задоволенні позову.

За результатами перегляду вищезазначеного судового рішення в апеляційній інстанції постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 січня 2010 року скасована та прийнята нова постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 травня 2014 року, якою позов задоволено частково, а саме: визнано протиправними та скасовані пункти 1 та 2 вимоги контрольно-ревізійного управління в Дніпропетровській області від 25 березня 2009 року № 06-04-15/2527.

Постанова суду апеляційної інстанції набрала законної сили 07 травня 2014 року та сторонами у порядку касаційного провадження не оскаржувалася.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов’язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб’єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

За змістом пунктів 1, 7, 10 статті 10 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» контрольно-ревізійним управлінням в областях надається право перевіряти у підконтрольних установах грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (грошових сум, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред’являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до підпункту 3.1.12 пункту 3.1 Положення про Контрольно-ревізійні управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, затвердженого наказом Головного контрольно-ревізійного управління України від 9 січня 2001 року № 111 (чинного на час виникнення спірних відносин), управління, відповідно до покладених на нього завдань, а також через підпорядковані йому контрольно-ревізійні підрозділи, має право, зокрема, звертатись до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що контролюючому органу надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред’являти обов’язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, контролюючий орган має право визначати їх розмір та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час ревізії порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога контролюючого органу спрямована на приведення роботи підконтрольної організації у відповідність із вимогами законодавства у майбутньому і є обов’язковою до виконання. Що ж стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово відшкодовані шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення контролюючого органу до суду з відповідним позовом.

Отже, контролюючий орган має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов’язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути кошти на відшкодування виявлених в ході перевірки збитків.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов’язки для позивача.

Контрольно-ревізійне управління в Дніпропетровській області пред’явило оскаржувані вимоги, які вказують на виявлені збитки, їх розмір та їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом контролюючого органу, правильність обчислення їх розміру перевіряє суд, який розглядає цей позов.

Враховуючи те, що збитки стягуються у судовому порядку за відповідним позовом контролюючого органу, вони не можуть бути стягнуті за адміністративним позовом про зобов’язання вчинити певні дії.

Правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-63а14), 13 травня 2014 року (справа № 21-89а14,) 20 травня 2014 року (справа № 21-93а14) та інших.

Відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов’язковим для всіх суб’єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов’язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків щодо відмови у задоволенні позовних вимог державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у зв’язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 196, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, –

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області – залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2015 року – залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: Ю.М. Дадим