Справа № 2а-1404/10/0770
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2010-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Cправа № 1404/10/0770
рядок статзвітності 6.11 < Текст >
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2010 року м. Ужгород

Закарпатський окружний адміністративний суд під головуванням судді Маєцької Н.Д. за участю секретаря судового засідання Сідей І.І. та сторін, які беруть участь у справі:

представника позивача ОСОБА_1М.(довіреність від 28 січня 2010 р.)

відповідача: директор ТОВ «Берег -Кабель ГмБХ»ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3 (довіреність від 18.05.2010р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю «Берег-Кабель ГмБХ»про стягнення адміністративно-господарських санкцій в сумі 102664 гривень,-

встановив :

У відповідності до ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 28 вересня 2010 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Постанова в повному обсязі складена 04 жовтня 2010 року.

Закарпатське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач) звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Берег-Кабель ГмБХ», яким просить стягнути адміністративно господарські санкції за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у сумі 102664 гривень.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просить суд стягнути з відповідача адміністративно - господарські санкції за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, встановленого Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", у сумі 102664 гривень.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заперечили проти позову та пояснили, що згідно ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог ст.18 цього Закону, яка передбачає, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. На підприємстві створені робочі місця для працевлаштування інвалідів, про що в Берегівський МРЦЗ подавалися звіти форми 3 ПН. Однак безпосередньо до підприємства про працевлаштування інваліди не зверталися, а Берегівський МРЦЗ їх не направляв. Вважають, що вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" товариством не порушені.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову в повному обсязі, виходячи з наступного:

Частиною першою ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 року № 875 -XII (з подальшими змінами та доповненнями, далі Закон 875), для підприємств (об'єднань), установ і організацій, незалежно від форми власності і господарювання, встановлено норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих.

Матеріалами справи, зокрема, статистичним звітом відповідача "Про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2009 рік" (форма № 10 -III), встановлено, що на підприємстві відповідача у звітному періоді не працювали інваліди у кількості, визначеній Законом. Згідно поданого відповідачем звіту, чисельність інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на підприємстві відповідача на робочих місцях для інвалідів складає 12 осіб, фактично середньооблікова кількість інвалідів на підприємстві 4 особи, середньорічна заробітна плата штатного працівника складає 12833 грн., а отже розмір санкцій за недотримання нормативу для працевлаштування восьми інвалідів складає 102664 грн.

Згідно ч.1 ст. 20 Закону 875 підприємства (об'єднання), установи і організації, незалежно від форми власності і господарювання, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж встановлено нормативами, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Вказані адміністративно-господарські санкції сплачуються підприємством самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу.

При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій суд виходить із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобовязань і правил здійснення господарської діяльності та необхідності встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій. Елементами правопорушення є вина та наявність причинного звязку між самим порушенням та його наслідками. Статтею 218 Господарського кодексу України (далі ГК України) встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. При цьому учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Обов'язки роботодавців стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування визначені ч. 3 ст. 18 Закону 875, а саме: виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць; створення для інвалідів умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації; забезпечення інших соціально-економічних гарантій, передбачених чинним законодавством; надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів; звітування Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Довідкою Вищого адміністративного суду України "Про результати вивчення та узагальнення судової практики застосування статей 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 23 серпня 2008 року зазначено, що працевлаштуванню інваліда передує виконання відповідачами дій, до яких відносяться: розроблення заходів щодо створення робочих місць для інвалідів; включення їх до колективного договору; інформування центрів зайнятості, місцевих органів соціального захисту населення та відділення Фонду про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів; у межах нормативу створення за власні кошти робочих місць для працевлаштування інвалідів; щорічно до 1 лютого року, що настає за звітним, подання відділенням Фонду відомостей про середню річну заробітну плату на підприємстві, середньооблікову чисельність штатних працівників облікового складу та про кількість працюючих інвалідів; визначення видів виробництв, цехів та дільниць, де доцільно використовувати працю інвалідів; інформування державної служби зайнятості та місцевих органів соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів; створення для інвалідів умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації, забезпечення соціально-економічних гарантій, передбачених чинним законодавством; запровадження у разі потреби посад інструкторів-перекладачів для роботи з глухими працівниками; розроблення і затвердження інструкції про робоче місце інваліда.

Обов'язок державних органів щодо працевлаштування інвалідів виникає після виконання відповідачем обов'язку щодо створення робочих місць і надання інформації (яка передбачена законодавством про соціальну захищеність інвалідів) про наявність вільних робочих місць та вакантних посад, на яких може використовуватися праці інвалідів. Із аналізу нормативно - правових актів щодо повноважень відповідних органів вбачається, що суб'єкти, визначені ст. 18 Закону 875, лише сприяють у працевлаштуванні інвалідів, а безпосереднє їх працевлаштування здійснюють роботодавці. Результатом працевлаштування відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України є укладення трудового договору між працівником (в даному випадку інвалідом) та власником підприємства або уповноваженим ним органом, тобто, безпосереднє працевлаштування інвалідів здійснюється роботодавцем (відповідачем).

Відповідач надав суду докази щодо інформування органів працевлаштування про наявність робочих місць, в тому числі, для працевлаштування інвалідів , але тільки кілька звітів ф. №3-ПН.

Судом не приймаються доводи відповідача щодо звільнення від сплати адміністративно господарських санкцій з тих підстав, що фондами зайнятості інваліди для працевлаштування до відповідача не направлялися та до підприємства не було жодного безпосереднього звернення інваліда на протязі 2009р. щодо працевлаштування, оскільки нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів саме на відповідача покладено обов'язок щодо забезпечення певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів. Відповідач не звільняється від обов'язку сплачувати штрафні санкції до відділення Фонду на підставі ст. ст. 18, 20 Закону 875, оскільки вказаними нормами не ставиться відповідний обов'язок відповідача у залежність від будь-яких обставин, з яких інвалід не працює на підприємстві.

З огляду на викладене, оскільки відповідачем не доведено, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, таких зокрема як звернення із запитом до відповідних організацій, фондів про направлення на підприємство інвалідів для працевлаштування, розміщення відповідних оголошень по телебаченню, радіо, в газетах тощо, судом встановлено наявність підстав для застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідачем не надано доказів того, що робочі місця для інвалідів (згідно встановленого Законом нормативу) ним створені, не доведено, що ним, як роботодавцем, виконано законодавчо встановлений обовязок зі створення робочих місць для інвалідів згідно нормативу, а також те, що створені робочі місця не були зайняті інвалідами з незалежних від нього причин.

За наведених обставин, позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, та підлягають до задоволення повністю.

Згідно ч. 4 ст. 94 КАС України судові витрати по справі з відповідача не стягуються.

Керуючись ст..ст.160- 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

1. Позов Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю «Берег-Кабель ГмБХ»про стягнення адміністративно-господарських санкцій в сумі 102664 гривень задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Берег-Кабель ГмБХ»( вул..Б.Хмельницького,96, м.Берегово, Закарпатської області, 90200) на користь Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції в сумі 102664 (сто дві тисячі шістсот шістдесят чотири) гривні.

3. Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складання в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Маєцька Н.Д.