Справа № 2а-5389/10/0308
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2012-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2012 р. < Текст >Справа № 14389/11

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого: Довгополова О.М.,

суддів: Cвятецького В.В., Глушка І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та нарахування недоплаченої соціальної державної допомоги як дитині війни , -

ВСТАНОВИВ

17 листопада 2010 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання дій відповідача щодо нарахування та виплати державної соціальної допомоги як дитині війни з 2006 року по час звернення до суду протиправними, зобовязання відповідача нарахувати та виплатити в повному обсязі недоплачену як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період 01.01.2006 року 31.10.2010 року, а також нараховувати і виплачувати 30% надбавку до пенсії як дитині війни в подальшому. При цьому заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, оскільки про порушення своїх прав стало відомо із преси.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2010 року адміністративний позов частині зобовязання відповідача провести позивачу перерахунок та виплату підвищення до пенсії як дитині війни за період з 2006 року по 16.05.2010 року включно залишено без розгляду.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 грудня 2010 року позов задоволено частково: зобовязано відповідача провести перерахунок та виплатити позивачу підвищення до пенсії як дитині війни за період з 17.05.2010 року по 17.11.2010 року в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком на підставі положень ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з врахуванням виплачених сум. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач, у скарзі покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права при винесенні постанови судом першої інстанції, просить постанову скасувати та прийняти нову, відмовивши в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.197 КАС України колегія суддів вважає доцільним розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове її задоволення, враховуючи наступне.

Встановлено, що позивач є дитиною війни, що підтверджується відповідним посвідченням.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 року № 2195 (далі - Закон № 2195) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, розмір якої, у свою чергу, обчислюється за правилами, встановленими частиною 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки у законодавстві відсутні інші правила визначення такої пенсії.

При цьому суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 99 КАС України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин та розгляду справи в суді першої інстанції) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Враховуючи пропущення позивачем шестимісячного строку звернення до адміністративного суду без поважних причин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення позовних вимог без розгляду за період 2006 року по 16.04.2010 року.

Оскільки з 17.05.2010 року дати, з якої позовні вимоги підлягають задоволенню, відсутні обмеження щодо здійснення виплат згідно зі статтею 6 Закону № 2195, - колегія суддів приходить до висновку про задоволення позову у частині нарахування та виплати підвищення до пенсії з 17.05.2010 року до виникнення обставин, з якими закон повязує припинення або обмеження права на таке.

Неврахування наведеного є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 99, 100, 195, 197, 198, 202 п. 4, 205 ч. 2, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області задовольнити частково, постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 грудня 2010 року справі № 2-а-5389/10 скасувати та прийняти нову постанову.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області нараховувати та виплачувати на користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з 17.05.2010 року до припинення або обмеження права на таке в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, з урахуванням ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та виплачених сум.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.М. Довгополов

Судді: І.В. Глушко

ОСОБА_2