Справа № 2а-4232/11/1370
Суддя: Яворський Іван Олександрович
Дата ухвалення: 2012-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2012 р. Справа № 149408/11

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Яворського І.О.,

суддів: Дяковича В.П., Обрізка І.М.,

при секретарі судового засідання Рибій Н.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2011 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання наказу про звільнення протиправним, поновлення на роботі та стягнення коштів та на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 25 серпня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, батальйону ППС при ГУМВС України у Львівській області, командира батальйону полку ППС при ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_3 про надання відпустки по догляду за дитиною,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, в червні 2010 року звернувся з позовом в суд до ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та просив надати відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. 13.10.2010 року на адресу суду подав заяву про зміну предмету та підстав позову та просив прийняти постанову, якою визнати протиправним наказ на звільнення із займаної посади інспектора ПС батальйону ПС при ЛМУ ГУМВС України у Львівській області прапорщика міліції ОСОБА_1 та поновити його на займаній посаді; зобовязати відповідача ОСОБА_4 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області вчинити дію та надати ОСОБА_1 відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на ст. 2, 18 Закону України «Про відпустки» та вказує, що має право на відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, як батько дитини, а відповідач порушуючи це право позивача відмовляє у надання такої та крім того зазначає, що відповідач при звільненні з посади пропустив встановлені дисциплінарним статутом строки, а тому наказ про звільнення є протиправним.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 25 серпня 2010 року в справі № 2а-745/10 скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 23 червня 2010 року у вигляді заборони відповідачам ОСОБА_2 управлінню Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, батальйону ППС при ГУМВС України у Львівській області, командиру батальйону полку ППС при ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_3 до вирішення спору в суді вживати заходів, направлених на притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення ОСОБА_1

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2011 року в справі №2а-4232/11 відмовлено в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями ОСОБА_1 подано апеляційні скарги в яких, просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2011 року в справі №2а-4232/11 та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити та скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 25 серпня 2010 року в справі № 2а-745/10.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що наказ про звільнення №283 о/с від 01 вересня 2010 року видано в порушення норм спеціального законодавства Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ Української РСР, який затверджено Указом Президії Верховної ради України в частині порушення річного терміну притягнення до відповідальності; притягнення двічі за одне і теж правопорушення; застосування дисциплінарної відповідальності за спливом місячного строку для виконання; особу звільнено під час хвороби. Окрім іншого апелянт також посилається на ст. 88 КК України та вважає себе таким, що немає судимості. Апелянт вважає, що ці обставини судом встановлено неправильно, що виразилось у прийнятті незаконного рішення. Апелянт також додає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неправильно оцінено обставини у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржувані постанову та ухвалу без змін. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

В преамбулі Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (далі Статут) вказано, що цей Статут визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Згідно ст. 2 Статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

В статті 1 цього Статуту розтлумачено поняття службової дисципліни, де зазначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Статтею 12 Статуту визначено види дисциплінарних стягнень, які можуть накладатися на порушників службової дисципліни в тому числі найсуворіший звільнення з органів внутрішніх справ.

Зокрема при звільненні працівника відповідно до ст. 14 Статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Як вбачається з матеріалів справи постановою Рогатинського районного суду від 26.01.2009 року встановлено факт побиття прапорщиком міліції ОСОБА_1 сусіда ОСОБА_5 нанесення йому легких тілесних ушкоджень. Цим же рішенням суд визнав ОСОБА_6 винним у завданні ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень та звільнив від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.125 КК України, на підставі Закону України «Про амністію» від 12 грудня 2008 року.

Наказом №283 о/с від 01.09.2010 року «По особовому складу», відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС, вирішено звільнити з органів внутрішніх справ у запас за п. 66 (за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ) прапорщика міліції ОСОБА_1 з 01 вересня 2010 року.

Про порушення службової дисципліни безпосередній керівник позивача дізнався 03.03.2010 року із скарги громадянки ОСОБА_7, що надійшла в канцелярію ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області 26.02.2010 року. Для зясування вказаних обставин справи керівництвом відповідача було проведено службове розслідування на підставі ст. 12 Статуту. За наслідками проведеної службової перевірки керівник ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області дійшов висновку про те, що вчинок ОСОБА_1 дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та прийняв рішення про звільнення позивача з органів внутрішніх справ.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що такий відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 14 Статуту при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Відповідно до ст.16 Статуту дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.

У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, провадження в кримінальній справі чи справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або провадження в кримінальній справі чи справі про адміністративне правопорушення. Наказ про накладення на позивача дисциплінарного стягнення винесено 25.03.2010 року, а наказ по особовому складу про виконання дисциплінарного стягнення 01.09.2010 року. З даного строку підлягає виключенню строк тимчасової непрацездатності позивача з 05.03.2010 року по 06.08.2010 року. Також в період з 23.06.2010 року по 26.08.2010 року діяла ухвала Галицького районного суду м. Львова про заборону відповідача звільняти ОСОБА_1 А таким чином колегія суддів погоджуючись з висновком суду першої інстанції та вважає, що місячний строк на виконання дисциплінарного стягнення не порушено.

Відповідно до ч.1 ст.117 КАС України суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Таким чином можна дійти висновку, що наведена вище стаття передбачає такі обставини для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, як:

- існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі;

- захист прав, свобод та інтересів особи стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову;

- для відновлення прав, свобод та інтересів особи необхідно буде докласти значних зусиль та витрат:

- а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Як правильно зазначив відповідач суть спору в цій справі стосується надання відпустки по догляду за дитиною, а тому будь-яких підстав для вжиття заходів забезпечення позову немає.

Згідно ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене апеляційні вимоги ОСОБА_1 є неаргументованими, а тому в задоволенні таких слід відмовити.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2011 року в справі №2а-4232/11 та ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 25 серпня 2010 року в справі №2а-745/10 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий І.О. Яворський

Судді В.П. Дякович

ОСОБА_8

Повний текст

виготовлено та підписано 06.02.2012 року