Справа № 816/2940/15
Суддя: С.А. Іваненко
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/2940/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Іваненка С.А.,

за участю:

секретаря судового засідання - Колодяжного Д.В.,

представника позивача - Яковенко Н.В.,

представника відповідача - Боровик Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Техвагонмаш" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

04 серпня 2015 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Техвагонмаш" (далі за текстом - позивач, платник податків, ТОВ "Науково-виробнича фірма "Техвагонмаш") звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області (далі за текстом - відповідач, контролюючий орган, Кременчуцька ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25 червня 2015 року № /1631, № /1632.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачем порушено права та законні інтереси ТОВ "Науково-виробнича фірма "Техвагонмаш" у сфері публічно-правових відносин через безпідставне зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій, а також зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість. Зазначав, що доводи контролюючого органу про порушення ТОВ "Науково-виробнича фірма "Техвагонмаш" вимог податкового законодавства не відповідають фактичним обставинам, висновки контролюючого органу не підтверджені доказами та спростовуються оформленими належним чином документами бухгалтерського обліку.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач позов не визнав, у письмових запереченнях просив відмовити в задоволенні позовних вимог. При цьому, посилався на обставини, встановлені актом документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Науково-виробнича фірма "Техвагонмаш" з питань правильності, повноти та обґрунтованості відшкодування податку на додану вартість з бюджету на рахунок платника у банку та суми залишку від'ємного значення попередніх звітних періодів на рахунок платника у банку за декларацією за березень 2015 року від 05 червня 2015 року № 70316-03-15-02-08/32686844.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

ТОВ "Науково-виробнича фірма "Техвагонмаш" у встановленому законом порядку зареєстроване як юридична особа, /т. 1, а.с. 27-33/.

Відповідач перебуває на обліку в якості платника податків в Кременчуцькій ОДПІ та зареєстрований платником податку на додану вартість з 02 жовтня 2003 року /т.1, а.с. 29/.

Кременчуцькою ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Науково-виробнича фірма "Техвагонмаш" з питань правильності, повноти та обґрунтованості відшкодування податку на додану вартість з бюджету на рахунок платника у банку та суми залишку від'ємного значення попередніх звітних періодів на рахунок платника у банку за декларацією за березень 2015 року.

За результатами перевірки складено акт від 05 червня 2015 року № 70316-03-15-02-08/32686844 (надалі - Акт перевірки) /т.1, а.с. 37-70/, в якому зафіксовано порушення ТОВ "Науково-виробнича фірма "Техвагонмаш" вимог пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, наслідком чого визначено:

- завищення розміру від'ємного значення ПДВ за березень 2015 року на 583235,00 грн,

- завищення заявленої суми бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок платника у банку за березень 2015 року на суму 17796,00 грн,

На підставі зазначених висновків Акта перевірки відповідачем 25 червня 2015 сформовано податкові повідомлення-рішення № /1631 (т. 1 а.с. 100), яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів ) з податку на додану вартість на 17796,00 грн та застосовано штрафні ( фінансові) санкції в розмірі 8898,00 грн, а також № /1632 (т. 1 а.с. 101), яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 583235,00 грн.

Не погодившись з вищевказаними повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку спірним рішенням суб'єкта владних повноважень, суд виходить з критеріїв правомірності таких рішень , що встановлені частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим перевіряє чи прийнято дане рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем на підставі податкових накладних: № 18 від 04 лютого 2015 року на суму 16415,00 грн. (ПДВ 3283,00 грн), виписаної ТОВ "Техінвестгруп"; № 2173 від 13 лютого 2015 року на суму 632,55 грн. (ПДВ 14,40 грн) та № 5465 від 27 лютого 2015 року на суму 3212,69 грн. (ПДВ 82,25 грн), виписаних ТОВ "АЕРО-ЕКСПРЕС"; № 750 від 11 лютого 2015 року на суму 4087,28 грн. (ПДВ 817,46 грн) та № 1085 від 16 лютого 2015 на суму 4686,88 грн. (ПДВ 937,38 грн), виписаних ТОВ "КАМОЦЦІ-ПНЕВМАТИК-СІМФЕРОПОЛЬ"; № 47 від 28 лютого 2015 року на суму 15750,00 грн. (ПДВ 3150,00 грн), виписаної ПАТ "Кременчуцька трикотажна фабрика"; № 1552 від 25 лютого 2015 року на суму 45039,07 грн. (ПДВ 9007,81 грн), виписаної ПАТ "КРЕМЕНЧУКГАЗ"; № 12 від 24 лютого 2015 року на суму 514,10 грн. (ПДВ 102,82 грн), виписаної ТОВ "ІНПРІМ-М"; № 1249 від 28 лютого 2015 року на суму 20,83 грн. (ПДВ 4,17 грн), виписаної ТОВ "НОВА ПОШТА ЦЕНТР"; від 17 лютого 2015 № 319 на суму 299,65 грн. (ПДВ 59,93 грн), від 18 лютого 2015 року № 347 на суму 303,49 грн. (ПДВ 60,70 грн), від 18 лютого 2015 року № 364 на суму 443,49 грн. (ПДВ 88,76 грн), від 23 лютого 2015 року № 447 на суму 312,67 грн. (ПДВ 62,53 грн), від 24 лютого 2015 року № 466 на суму 312,67 грн. (ПДВ 62,53 грн), від 27 лютого 2015 року № 564 на суму 312,67 грн. (ПДВ 62,53 грн), виписаних ТОВ "Молторг-Логістик", у березні 2015 зараховано до складу податкового кредиту суму ПДВ в розмірі 17796,00 грн.

Однак, за результатами документальної позапланової перевірки ТОВ "Науково-виробнича фірма "Техвагонмаш" відповідач дійшов висновку про безпідставне віднесення вказаних сум ПДВ до складу податкового кредиту, наслідком чого визначено завищення суми бюджетного відшкодування та від'ємного значення бюджетного відшкодування ПДВ за березень 2015 року на суму 17796,00 грн.

Мотивуючи даний висновок, відповідачем вказано на формування податкового кредиту звітного періоду позивачем на підставі податкових накладних, сформованих з порушенням вимог податкового законодавства, а саме: не "за першою з подій".

Оцінюючи наведені доводи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

За правилами пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Судом встановлено, що контрагентами позивача не додержано порядку, визначеного пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, в частині складення податкових накладних за датою відвантаження товару, що відбулось пізніше, ніж зарахування коштів від покупця.

Відтак, судом підтверджено факт наявності певних недоліків у податкових накладних, що стали підставою для формування податкового кредиту позивача у березні 2015 року.

Разом із тим, суд не погоджується з висновками контролюючого органа про безпідставність формування позивачем свого податкового кредиту у березні 2015 року на підставі податкових накладних, що складені його контрагентами з допущенням недоліків, виходячи з наступних міркувань.

Так, згідно з вимогами статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Перевіряючи факт здійснення господарських операцій, на підставі яких платником податків сформовано дані податкового обліку, суд досліджує товарність таких операцій в сукупності чинників, що впливають на їх реальний зміст. Зокрема, суд оцінює документи та інші дані, що відображені платником податків в податковому та бухгалтерському обліку, з урахуванням специфіки спірних господарських операцій.

При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів чи допущення помилок в їх оформленні не може слугувати підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо іншими даними буде підтверджено фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю.

Згідно з підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За приписами пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Водночас, як визначено пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з вищевикладеного, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Таким чином, визначальним у питанні перевірки правомірності формування платником податку показників податкової звітності з ПДВ є безпосереднє дослідження факту здійснення господарської операції (її реальності/товарності), на підставі якої таким платником сформовано дані податкового обліку.

Судом встановлено та підтверджено відомостями акта перевірки, що контролюючий орган в ході здійснення заходів контролю первинних документів на підтвердження реальності спірних господарських операцій позивача з контрагентами не досліджував.

В ході розгляду справи судом витребувано та досліджено первинні документи, складені на виконання правочинів між позивачем та його контрагентами, у спірному податковому періоді (т. 1 а.с. 132-250, т. 2 а.с. 1-28): прибуткові ордери, видаткові накладні, рахунки-фактури, накладні, акти, ТТН, платіжні доручення та податкові накладні.

Вищевказані податкові накладні позивачем відображено у реєстрі виданих та отриманих податкових накладних за лютий 2015 року та на їх підставі, сформовано податковий кредит звітного (податкового) періоду з ПДВ, що відображено у відповідній податковій декларації з ПДВ.

За приписами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну. У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору.

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг /пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України/.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту /абзац 1 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України/.

Отже, наведені податкові накладні підтверджують факт придбання позивачем у своїх контрагентів ТМЦ/послуг та є підставою для віднесення спірної суми ПДВ до складу податкового кредиту та, в силу положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, приймаються судом як належний доказ у справі.

Крім того, за змістом пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

У відповідності до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до приписів частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Дослідивши в судовому засіданні залучені до матеріалів справи первинні документи судом встановлено, що їх оформлено у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704. А відтак, вказані документи є первинними документами бухгалтерського обліку в розумінні частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та в силу положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України приймаються судом як належні докази у справі.

Отже, матеріалами справи в повному обсязі підтверджується правомірність здійснення господарських операцій позивача з ТОВ "Техінвестгруп", ТОВ "АЕРО-ЕКСПРЕС", ТОВ "КАМОЦЦІ-ПНЕВМАТИК-СІМФЕРОПОЛЬ", ПАТ "Кременчуцька трикотажна фабрика", ПАТ "КРЕМЕНЧУКГАЗ", ТОВ "ІНПРІМ-М", ТОВ "НОВА ПОШТА ЦЕНТР", ТОВ "Молторг-Логістик" у лютому 2015 року.

Судом також встановлено, що контролюючим органом факт реальності здійснення господарських операцій за наслідками яких контрагентами позивача складено податкові накладні, які стали підставою для формування платником податків податкового кредиту спірного податкового періоду, не заперечується.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем правомірно визначено суму бюджетного відшкодування за березень 2015 року в розмірі 17796,00 грн.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 25 червня 2015 року № /1631 підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню.

Перевіривши правомірність винесення податкового повідомлення-рішення від 25 червня 2015 року № /1632, судом встановлено, що зазначене податкове повідомлення-рішення ґрунтується на висновку відповідача про втрату позивачем права на віднесення до складу податкового кредиту лютого 2015 року суми податкового кредиту, право на який виникло у платника в жовтні 2010 року (ПДВ 159323,00 грн), листопаді 2010 року (ПДВ 237876,00 грн), січні 20111 року (ПДВ 48990,00 грн), квітні 2011 року (ПДВ 72843,00 грн), липні 2011 року (ПДВ 4545,00 грн) жовтні 2011 року (ПДВ 59658,00 грн). Зазначені висновки контролюючий орган пов'язує із неправомірністю зазначення в податковій декларації позивача за лютий 2015 року від'ємного значення ПДВ, яке виникло в попередніх податкових періодах (2010-2011 роки), мотивуючи свою позицію припущенням про наявність заборгованості за зобов'язаннями щодо яких минув строк позовної давності.

Так, в ході перевірки Кременчуцькою ОДПІ встановлено, що згідно додатка 2 "Розрахунок суми залишку від'ємного значення попередніх податкових періодів до 01 лютого 2015 року" до податкової декларації з ПДВ за березень 2015 року (т. 2 а.с. 111-120), поданої платником податків до Кременчуцької ОДПІ ТОВ "Науково-виробнича фірма "Техвагонмаш" відображає в гр. 6 залишок від'ємного значення (р. 26) починаючи з жовтня 2010 року.

Проте, на думку контролюючого органу у додатку 2 до декларації за березень 2015 року у гр. 5 слід зазначити період починаючи з травня 2012 року, у зв'язку із тим, що якщо залишок від'ємного значення податку попереднього періоду сформовано платником податків за придбаними товарами/послугами/, які після завершення строку позовної давності /1095 днів/ є неоплаченими, то такі товари /послуги/ вважаються безоплатно отриманими, а тому з урахуванням пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, право на податковий кредит та, відповідно, бюджетне відшкодування за такими товарами/послугами/ платник втрачає. Порушення призвело до завищення у гр. 5 додатку 2 до декларації з ПДВ за березень 2015 року залишків на 583235,00 грн.

Суд вважає такий висновок контролюючого органу помилковим, з огляду на наступне.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (1095 днів).

Згідно з абзацом "а" підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності, є безнадійною заборгованістю.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктами 200.2, 200.3, 200.4 вказаної статті передбачено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації (пункт 200.7 статті 200 Податкового кодексу України).

Заявлення від'ємного значення ПДВ або його частини до бюджетного відшкодування є правом, а не обов'язком платника податку. Не використання платником податку такого права не позбавляє його права на включення суми від'ємного значення до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до пункту 102.5 статті 102 Податкового кодексу України заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Так, з аналізу норм пункту 102.5 статті 102 Податкового кодексу України вбачається, що його положення регулюють виключно питання повернення надміру сплачених грошових зобов'язань та відшкодування сум податку на додану вартість. Саме для вирішення цих питань законодавець встановлює 1095-денний термін. Будь-яких обмежень щодо строків відображення податкового кредиту та перенесення залишку від'ємного значення попередніх податкових періодів до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду, Податковий кодекс України не містить, як й не містить таких обмежень і попереднє законодавство, що регулювало аналогічні відносини до 01 січня 2011 року.

Судовим розглядом справи встановлено, що позивач не подавав заяв про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування (в частині коштів, що відноситься до спірної суми), а отже строк давності тривалістю у 1095 днів на даний випадок не розповсюджується. Відповідне декларування не означає прийняття платником податку рішення про реалізацію свого права на отримання бюджетного відшкодування.

Доказів встановлення порушень формування платником спірної суми залишку від'ємного значення з ПДВ суду не надано.

Висновок відповідача, щодо правомірності спірного податкового повідомлення-рішення на тій підставі, що податковий кредит ТОВ "Науково-виробнича фірма "Техвагонмаш" у 2010-2011 роках сформований за рахунок господарських операцій щодо купівлі товарів/послуг, вартість яких після завершення строку позовної давності (1095 днів) підприємством не оплачена, а відтак, такі товари вважаються безплатно отриманими, суд відхиляє з огляду на наступне.

Згідно з визначенням, наданим в підпункті 14.1.13 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, безоплатно надані товари, роботи, послуги:

а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів;

б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості;

в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

Цивільне законодавство передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. А в деяких випадках, наприклад за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Крім того, перебіг позовної давності може зупинятися та перериватися у визначених законом випадках.

Згідно статті 267 Цивільного кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності органів доходів і зборів.

Жодною нормою Податкового кодексу не передбачено списання кредиторської заборгованості та коригування податкового кредиту в залежності від давності здійснених поставок. Тобто ототожнювання безоплатно наданих товарів (послуг) з товарами (послугами), за які не проведено повний розрахунок на протязі 1095 днів, не відповідає чинному законодавству.

В ході перевірки не встановлено, що за товари/послуги, придбання яких вплинуло на формування від'ємного значення ПДВ жовтня-листопада 2010 року, позивачем дійсно не проведено повний розрахунок.

Таким чином, виходячи з аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи суд дійшов висновку про те, що спірне податкове повідомлення-рішення від 25 червня 2015 року № /1632, прийняте відповідачем безпідставно та підлягає скасуванню.

В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "… адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

Відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів та не надано належних доказів наявності в діях позивача ознак протиправної діяльності. Тобто, відповідачем не доведено правомірності спірних податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами той факт, що при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень суб'єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовано це рішення, чим порушено законні інтереси позивача.

Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ та зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ, є необґрунтованими, тобто винесеними без урахуванням усіх обставин, що мали значення для прийняття рішення, а тому є протиправними.

У відповідності до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Техвагонмаш" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові-повідомлення рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 25 червня 2015 року № /1631, № /1632.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань за зобов'язаннями Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Техвагонмаш" () витрати зі сплати судового збору в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 (двадцять) копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2015 року.

Суддя С.А. Іваненко