Справа № 807/73/15
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року Справа № 876/7610/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Яворського І.О., Носа С.П.

з участю секретаря судового засідання: Гелецького П.В.

прокурора: Цинайко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Прокурора Рахівського району Закарпатської області на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 червня 2015 року за позовом Прокурора Рахівського району Закарпатської області в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації, Державного підприємства "Великобичківське лісомисливське господарство" до Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області (з участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Державна інспекція сільського господарства в Закарпатській області, третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Верхньоводянська сільська рада Рахівського району про скасування розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області №296 від 30.03.2010 р., -

в с т а н о в и в :

В січні 2015 року прокурор звернувся в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому просив скасувати розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області №296 від 30.03.2010 р. «Про вилучення земельної ділянки».

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.06.2015 р. провадження у справі було закрито з тих підстав, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, її оскаржив прокурор Рахівського району Закарпатської області. Апеляційну скаргу мотивує тим, що в даному випадку існує публічно-правовий спір між суб'єктами владних повноважень, який стосується прийняття оскаржуваного розпорядження, поза межами компетенції відповідача, оскільки питання щодо вилучення земельних ділянок державної форми власності за межами населених пунктів належить до компетенції Закарпатської обласної державної адміністрації, на що не звернув увагу суд першої інстанції. Тому просить скасувати ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.06.2015 р., а справу направити для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора Цинайко Н.І., яка просила апеляційну скаргу задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи видно, що 30.03.2010 р. головою Рахівською районною державною адміністрацією Закарпатської області було прийнято розпорядження №296 «Про вилечення земельної ділянки», яким вилучено земельну ділянку загальною площею 0,15 га, яка знаходиться в постійному користуванні Державного підприємства "Великобичківське лісомисливське господарство" (далі - ДП "Великобичківське лісомисливське господарство"), в межах території Лужанського лісництва квартал 4, виділ 38 та переведено до земель запасу Верхньоводянської сільської ради за межами населеного пункту.

Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення у сфері земельних відносин (тобто, ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання такого рішення має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

За змістом статті 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 171 КАС України, право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» визначено, що господарським судам підвідомчі лише справи у спорах, що виникають із земельних відносин приватно-правового характеру, тобто з відносин, врегульованих нормами цивільного або господарського права і пов'язаних із здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності.

Положення статей 13, 14 Конституції України, статей 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 148 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

За змістом статей 13, 14 Конституції України, статті 11 ЦК України, статей 123, 124, 127, 128 ЗК України рішенням органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки господарюючому суб'єкту у власність або в користування здійснюється волевиявлення власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог ЗК України, спрямованих на раціональне використання землі як об'єкта нерухомості (власності).

Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер, тобто справи у них підвідомчі господарським судам.

Крім того в подібних правовідносинах Верховним Судом України в постанові від 14.02.2012 р. в справі за позовом закритого акціонерного товариства «Корпорація ІгроСервіс» до Алуштинської міської ради Автономної Республіки Крим про визнання протиправним та скасування рішення зроблено висновок, що міська рада у справі, яка розглядається, є суб'єктом цивільних правовідносин і має такий самий правовий статус, що й інші учасники цих відносин. Реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, що перебувала у її власності, міськрада відповідно до статті 5 ЗК має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Тобто при здійсненні повноважень власника землі відповідач є рівноправним суб'єктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію права розпоряджатися землею. У цьому випадку відсутня підпорядкованість одного учасника земельних правовідносин (Товариство) іншому (Міськрада), яка має місце під час здійснення органом місцевого самоврядування владних управлінських функцій.

Спір, що виник внаслідок порушення права суб'єкта господарської діяльності на земельну ділянку, в тому числі органами державної влади та місцевого самоврядування, є спором про право цивільне.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного суду України від 11 листопада 2014 року №21-493а14, від 09 грудня 2014 року №21-308а14, від 16 грудня 2014 року №21-544а14 та в ухвалі Вищого адміністративного суду від 05 лютого 2015 року №К/800/37000/14.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції вірно вважав, що заявлений Прокурором Рахівського району Закарпатської області позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому суд обґрунтовано закрив провадження у справі.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а ухвала відповідає нормам процесуального права.

Керуючись ст. ст.157, 160, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Прокурора Рахівського району Закарпатської області - залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 червня 2015 року по справі №807/73/15 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : І.О. Яворський

С.П. Нос

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 13.10.2015 р.