Справа № 2а-3744/12/1370
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року Справа № 137883/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2012 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова про скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова, яким просила скасувати рішення відповідача про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду від 21.12.2011 року № № 3411-3425.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2012 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що на день прийняття відповідачем оскаржуваних рішень п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виключений на підставі пп. «й» п. 12 ч.11 розділу 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», як і ст. 17 вказаного Закону, яка регламентує вчинене порушення, тобто норми, на підставі яких були винесені ці рішення, не діяли. Тому, на думку суду, прийняття оскаржуваних рішень суперечить вимогам ст. ст. 19, 58 Конституції України. Суд відхилив посилання відповідача на положення ч. 7 розділу 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» як на підставу правомірності застосування п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» після втрати чинності цієї норми, оскільки норма, на яку покликається відповідач, передбачає лише право органів Пенсійного фонду України на стягнення нарахованих штрафних санкцій, застосованих до 01.01.2011 року відповідно до законодавства, що діяло на момент їх застосування, а не застосування таких санкцій відповідно до законодавства, яке діяло до 01.01.2011 року.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає, що суд порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що при винесенні оскаржуваних рішень з посиланням на п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Управління керувалось п. 7 розділу 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», яким передбачено, що на період до повного стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд та підтверджується матеріалами справи, Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова винесло рішення про застосування до ФОП ОСОБА_1 фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду, а саме: № 3411 про стягнення суми штрафу в розмірі 0,19 грн. та пені 0,02 грн. за період з 21.01.2008 року до 30.01.2008 року; № 3412 про стягнення суми штрафу в розмірі 0,99 грн. та пені 0,08 грн. за період з 20.02.2008 року до 28.02.2008 року; № 3413 про стягнення суми штрафу в розмірі 1,01 грн. та пені 0,09 грн. за період з 20.05.2008 року до 29.05.2008 року; № 3414 про стягнення суми штрафу в розмірі 0,99 грн. та пені 0,04 грн. за період з 20.03.2008 року до 24.03.2008 року; № 3415 про стягнення суми штрафу в розмірі 1,01 грн. та пені 0,06 грн. за період з 20.06.2008 року до 26.06.2008 року; № 3416 про стягнення суми штрафу в розмірі 1,01 грн. та пені 0,01 грн. за період з 21.07.2008 року до 22.07.2008 року; № 3417 про стягнення суми штрафу в розмірі 1,01 грн. та пені 0,29 грн. за період з 20.10.2008 року до 18.11.2008 року; № 3418 про стягнення суми штрафу в розмірі 1,01 грн. та пені 0,29 грн. за період з 20.11.2008 року до 19.12.2008 року; № 3419 про стягнення суми штрафу в розмірі 0,04 грн. та пені 0,01 грн. за період з 24.02.2009 року до 19.03.2009 року; № 3420, про стягнення суми штрафу в розмірі 0,04 грн. та пені 0,01 грн. за період з 20.03.2009 року до 17.04.2009 року; № 3421 про стягнення суми штрафу в розмірі 0,04 грн. та пені 0,01 грн. за період з 21.04.2009 року до 15.05.2009 року; № 3422 про стягнення суми штрафу в розмірі 0,04 грн. та пені 0,01 грн. за період з 20.05.2009 року до 19.06.2009 року; № 3423 про стягнення суми штрафу в розмірі 0,04 грн. та пені 0,01 грн. за період з 22.06.2009 року до 20.07.2009 року; № 3424 про стягнення суми штрафу в розмірі 0,04 грн. та пені 0,01 грн. за період з 20.07.2009 року до 20.08.2009 року; № 3425 про стягнення суми штрафу в розмірі 1,75 грн. та пені 0,14 грн. за період з 20.05.2010 року до 28.05.2010 року.

При винесенні даних рішень відповідач керувався положенням п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції, що діяла до 01.01.2011 року.

Скасовуючи оскаржувані рішення Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова суд першої інстанції, як зазначено вище, виходив з того, що на день їх прийняття положення зазначеної норми втратило чинність.

Колегія суддів вважає такий висновок помилковим, виходячи з наступного.

При винесенні даних рішень відповідач керувався положенням п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції, що діяла до 01.01.2011 року, яким було передбачено, що виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників фінансові санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Із набранням чинності з 01.01.2011 року Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» наведена вище норма була виключена.

Однак абз. 6 п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» було передбачено, що до повного стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Проаналізувавши зміст наведеної норми, колегія суддів вважає, що після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за органами Пенсійного фонду України було збережено повноваження щодо застосування фінансових санкцій за несплату заборгованості по страхових внесках, яка виникла до 1 січня 2011 року.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність у відповідача повноважень щодо застосування після 1 січня 2011 року фінансових санкцій на підставі п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є помилковим і ґрунтується на неправильному тлумаченні і застосуванні норм матеріального права.

Таку ж правову позицію висловив Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 31.03.2015 року у справі № 21-77а15, а відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Водночас колегія суддів враховує, що ні ФОП ОСОБА_1, ні суд першої інстанції не зазначають про відсутність факту порушення позивачем вимог законодавства щодо сплати страхових внесків за зазначені вище періоди, а також про неправильність розрахунку відповідачем розміру штрафних санкцій і пені.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, і порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2012 року у справі № 2а-3744/12/1370 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова про скасування рішень - скасувати і прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Постанова складена в повному обсязі 12.10.2015 року