Справа № 813/9235/13-а
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року Справа № 876/5170/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря - Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, - ОСОБА_2, про скасування припису,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області (далі - Інспекція) у якому, з врахуванням ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2014 року про роз'єднання у самостійні провадження позовних вимог, просив скасувати припис відповідача від 09.04.2013 №30/04-з про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил (далі - Припис).

Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що Припис відповідача прийнятий безпідставно, оскільки відповідачем не враховано, що питання права власності зараз вирішується у судовому порядку, а відтак у нього відсутня можливість отримати необхідні документи до розгляду справи. Більше того, вважає необґрунтованим зобов'язання його знести самочинні будівлі, оскільки вказане виходить за межі повноважень Інспекції.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2014 року у справі №813/9235/13-а у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив ОСОБА_1, який покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі. У поданій апеляційній скарзі покликається на обставини викладені в позовній заяві та вказує на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на його право узаконити самочинні будівлі. Більше того, вважає, що вказана справа повинна розглядатись за правилами цивільного судочинства.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи у зв'язку із його участю в іншому судовому розгляді не підлягає задоволенню, оскільки позивач та його представник були повідомлені про розгляд справи завчасно, ще 19.09.2015, а відтак могли забезпечити участь іншого представника або взяти участь у судовому засіданні особисто.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що Інспекція при прийнятті оскаржуваного Припису діяла на підставі та у спосіб передбачений чинним законодавством, а позивачем не надано доказів відсутності підстав для його прийняття.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими з таких міркувань.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджено матеріалами справи, 09.04.2013 Інспекцією було проведено перевірку позивача з питань дотримання ним вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил щодо вчинення ним будівництва господарських споруд, гаража та прибудови до приміщень першого поверху індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 09.04.2013 №30/04-з (а.с.9), яким встановлено, що ОСОБА_1 самовільно здійснив будівництво господарських будівель по АДРЕСА_1, а саме літню кухню та сарай, а також у 2005-2008 роках здійснив будівництво гаража та прибудови до приміщень першого поверху на місці ганку без виготовлення проектної документації та дозволу на виконання будівельних робіт, чим порушено ст.29 Закону України «Про планування і забудову територій» та статті 7, 9, 27 Закону України «Про архітектурну діяльність» (далі - Закон №687-ХІV).

На підставі акта перевірки 09.04.2013 Інспекцією прийнято Припис, яким вимагалося від позивача в 90-денний термін з дня отримання припису, з метою усунення порушень містобудівного законодавства, знести об'єкти самочинного будівництва, а саме гараж та прибудову до приміщень першого поверху індивідуального житлового будинку (а.с.12-13).

Не погодившись із таким рішенням Інспекції, позивач звернувся до адміністративного суду із цим позовом.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основним законом, який регулює вказані правовідносини є Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон №3038-VI) та Закон №687-ХІV.

Відповідно до ст.10 Закону №687-ХІV для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури. Державний контроль та нагляд у системі центрального органу виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури здійснює Державна архітектурно-будівельна інспекція України та її територіальні органи.

Згідно із ст.9 Закону №687-ХІV будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом №3038-VI.

Частиною 9 ст.37 Закону №3038-VI визначено, що виконання будівельних робіт без відповідного документа, який дає право виконувати такі роботи, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно з законом.

Згідно із ч.1 ст.25 Закону України «Про основи містобудування» особи винні у: виконанні будівельних робіт без дозволу та затвердженого у встановленому порядку проекту або з відхиленням від нього; недотриманні екологічних і санітарно-гігієнічних вимог, встановлених законодавством при проектуванні, розміщенні та будівництві об'єктів несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, будівництво позивачем здійснювалось із правовстановлюючими документами на земельну ділянку земельну ділянку (а.с.8), однак враховуючи положення ст.ст.7, 9, 27 Закону №687-ХІV із порушенням, яке полягало в здійсненні будівництва без належної проектної документації та ненаправлені повідомлення про початок виконання будівельних робіт, що сторонами не спростовується.

Статтею 38 Закону №3038-VI передбачено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа відповідної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Відповідно до вимог ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може своїм рішенням зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №6 «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм права, апеляційний суд приходить до переконання, що до повноважень Інспекції віднесено право приймати припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил. Вказане може бути здійснено шляхом визначення особі, яка вчинила виявлене інспекцією порушення, зокрема вимоги про зупинення будівництва (в разі коли таке не завершено), здійснення заходів спрямованих на отримання чи внесення змін до відповідних дозволу та проекту, отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку чи вчинення інших дій які усунуть такі порушення.

Однак, відповідач не в праві приймати припис про знесення самочинно збудованого об'єкта, оскільки вказане віднесено до виключної компетенції відповідного суду.

Отже, законодавцем було запроваджено виключно судовий механізм застосування таких заходів, як знесення самочинного будівництва, метою чого було недопущення зловживань у цій сфері з боку органів державної влади, а тому враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки ст.38 Закону №3038-VI передбачено, що знесення самочинного будівництва можливе лише за позовом про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням, то правові підстави для прийняття Інспекцією оскаржуваного Припису відсутні.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи відповідача спростовуються встановленими судом апеляційної інстанції обставинами та наявними в матеріалах справи доказами.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до переконання про підставність позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправним та скасування прийнятого відповідачем Припису.

З огляду на викладене, оскільки постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то апеляційну скаргу належить задовольнити, а оскаржувану постанову слід скасувати та прийняти нову постанову.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 207, 254 КАС, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2014 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати припис Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 09 квітня 2013 року №30/04-з.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 16 жовтня 2015 року.