Справа № 826/19919/13-а
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" жовтня 2015 р. м. Київ К/800/6812/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Єрьоміна А.В.; Кравцова О.В.,
секретар судового засідання - Коцюрба В.М.;

за участю: представника позивача - Ліщенко Т.М.,

представника Черкаської митниці ДФС - Кравчука С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Росшина» до Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів і зборів України, Черкаської митниці Державної фіскальної служби України, про визнання протиправними та скасування рішень, що переглядається за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Росшина» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ТОВ «Росшина» (далі - Товариство) звернулося до суду з позовом до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів (далі - Київська митниця), Черкаської митниці ДФС (далі - Черкаська митниця), про визнання протиправними та скасування рішень.

Зазначали, що оскаржуваними рішеннями відповідачів скориговано митну вартість ввезеного позивачем товару (сталеві диски коліс не укомплектовані шинами з фарбованим покриттям) із застосуванням другорядних методів (резервного та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів).

Посилаючись на те, що надали митному органу усі необхідні документи, що підтверджують достовірність визначення митної вартості за ціною контракту, просили визнати протиправними та скасувати рішення Черкаської митниці від 24 липня 2013 року № 902060000/2013/205702/2 та Київської митниці від 25 липня 2013 року № 100260000/2013/200470/2.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Товариство, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд.

Судом задоволено клопотання представника Черкаської митниці про заміну відповідача у справі Черкаської митниці Міндоходів на Черкаську митницю ДФС, яка є її правонаступником.

Заслухавши доповідача, пояснення представників Товариства та Черкаської митниці, перевіривши оскаржувані рішення судів та матеріали справи в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що Товариством при ввезенні на митну територію України товарів, придбаних за контрактом від 21 травня 2012 року № BETTER EU-01, задекларовано в Київській та Черкаській митницях митну вартість сталевих дисків коліс не укомплектованих шинами з фарбовим покриттям виробництва Shandong Better Wheel Co. Ltd (країна походження - KHP).

24 липня 2013 року позивачем подано до Черкаської митниці декларацію митної вартості № 902060000/2013/205702, згідно якої заявлена вартість товару становить 96 935,79 грн (12 127,59 дол. США).

Також, 25 липня 2013 року позивачем подано до Київської митниці декларацію митної вартості № 100260000/2013/108186, згідно якої заявлена вартість товару становить 94 477,26 грн (11 820 дол. США)

Під час визначення митної вартості позивачем в обох ВМД застосовано основний метод - за ціною договору. Складовими митної вартості за вказаними ВМД є вартість товару (ціна помножена на кількість) та транспортні витрати на перевезення товару до м. Одеса, Україна.

Для підтвердження митної вартості товару за основним методом по ВМД від 25 липня 2013 року № 100260000/2013/200470 позивачем до Київської митниці надано наступні документи: контракт від 21 травня 2012 року № BETTER EU-01, специфікацію від 29 травня 2013 року № 7, декларацію митної вартості від 25 липня 2013 року № 100260000/2013/108186, платіжне доручення від 7 травня 2013 року № 96, платіжне доручення від 8 липня 2013 року № 99, комерційний інвойс від 29 травня 2013 року № EU-7, довідку перевізника про транспортні витрати від 15 липня 2013 року № 1523, коносамент від 29 травня 2013 року № QDFE007826.

25 липня 2013 року Київською митницею за ВМД № 100260000/2013/200470 прийнято рішення про коригування митної вартості № 100260000/2013/200470/2, яким митну вартість товару збільшено до 53 077, 95 дол. США. Сума коригування склала 41 257,95 дол. США.

Рішення обґрунтоване тим, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), оскільки документи, що подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості відповідно до частини другої статті 53 МК України, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Крім того, митним органом запропоновано декларанту надати додаткові документи, а враховуючи, що останній відмовився, митна вартість товару визначена із застосуванням другорядного (резервного) методу.

Для підтвердження митної вартості товару за основним методом по ВМД № 902060000/2013/205702, Товариством надано до митниці такі документи: контракт від 21 травня 2012 року № BETTER EU-01, специфікацію від 6 березня 2013 року № 6; декларацію митної вартості від 24 липня 2013 року № 902060000/2013/205702, платіжне доручення від 18 січня 2013 року № 79, платіжне доручення від 24 квітня 2013 року № 95, комерційний інвойс від 6 березня 2013 року № EU-6, довідку перевізника про транспортні витрати від 9 квітня 2013 року № 96539, коносамент від 8 березня 2013 року № ТА096160.

Черкаською митницею за ВМД від 24 липня 2013 року № 902060000/2013/205702 прийнято рішення про коригування митної вартості від 24 липня 2013 року № 902060000/2013/205702/2, яким митну вартість товару було збільшено до 47 711,32 дол. США. Сума коригування склала: 35 583,73 дол. США.

Під час здійснення митного контролю митним органом встановлено невідповідність заявленої митної вартості товару та вартості операцій з товарами з подібними характеристиками, митне оформлення яких було здійснено у максимально наближений період до ввезення, у зв'язку з тим, що використані декларантом відомості про митну вартість та обраний метод її визначення не підтверджені документально у наданих декларантом документах відсутні всі відомості щодо ціни яка була фактично сплачена або підлягає сплаті.

У зв'язку з прийняттям оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару від 24 липня 2013 року митним органом прийнято картку відмови № 90260000/2013/00114.

Відмовивши у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що сумнів митного органу у задекларованій вартості є обґрунтованим, а позивач не подав документів на його спростування.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає висновки судів передчасними.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу (далі - МК) України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Відповідно до частини третьої статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частиною шостою статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено); інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами частини третьої цієї ж статті у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

З наведеним висновком кореспондуються положення пункту 2 частини п'ятої статті 54 МК України, за змістом якої Митниця має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною сьомою статті 54 МК України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

З матеріалів справи вбачається, що у оскаржуваних рішеннях фактично зазначено дві підстави для сумніву у задекларованій вартості, а саме: наявність відомостей про вищу ціну митних оформлень аналогічного товару, а також розбіжності у поданих декларантом документах.

Колегія суддів звертає увагу, що перша із наведених підстав не відповідає положенням частини третьої статті 53 МК України, тому, сама по собі, не наділяє Митницю правом витребування додаткових документів.

Щодо посилань Митниці на розбіжності у поданих декларантом документах, колегія суддів зазначає, що в оскаржуваних рішеннях відповідача не деталізовано про які саме розбіжності йдеться і в чому вони полягають.

Водночас, суди не звернувши на це уваги, не встановили суть розбіжностей та їх наявність у поданих Товариством документах, формально вказали, що позивач відмовився надати додаткові документи.

Посилання Черкаської митниці на розбіжності, які полягають у відмінності підписів на інвойсі та сертифікаті походження від підпису на контракті, не є перешкодою для встановлення числового значення заявленої митної вартості.

У той же час, в позові Товариство пояснило, що контракт підписаний у 2012 році, а інвойс в 2013 році.

Вказані обставини залишені судами поза увагою, що дає підстави стверджувати про невідповідність рішень судів вимогам законності та обґрунтованості, які встановлені статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України, а отже є підставою для їх скасування та направлення справи на новий розгляд у відповідності до вимог частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 221, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Росшина» задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді М.І.Цуркан

А.В.Єрьомін

О.В.Кравцов