Справа № 458/458/15-а 2-а/458/32/15
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2015-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року Справа № 876/8263/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Турківського районного суду Львівської області від 30 липня 2015 року про закриття провадження в адміністративній справі № 458/458/15-а за позовом ОСОБА_3 до Либохорської сільської ради Турківського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4, про визнання незаконним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

28 квітня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Турківського районного суду Львівської області із вказаним позовом та просив визнати незаконним і скасувати рішення Либохорської сільської ради Турківського району Львівської області від 18.12.2014 р. № 104 «Про надання дозволу на проект відведення земельної ділянки для ОСГ гр. ОСОБА_4».

В обґрунтування позову зазначав, що Либохорська сільська рада Турківського району Львівської області 18.09.2014 р. прийняла рішення № 375, яким надала йому дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки для ОСГ, а 18.12.2014 р. - рішення № 401, яким надала аналогічний дозвіл на цю ж земельну ділянку ОСОБА_4 Вважає, що рішення сільської ради № 401 прийнято всупереч закону і порушує його права.

Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 30 липня 2015 року провадження у цій справі закрито.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, її оскаржив ОСОБА_3, який вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення питання.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що оскільки на цю земельну ділянку жодна із сторін не має права власності, то відповідно ним таке право власності не оспорюється, а оспорюється лише рішення органу місцевого самоврядування. А відтак і сам спір є публічно-правовим.

Тому, з підстав, викладених в апеляційній скарзі, ОСОБА_3 просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір виник із земельних правовідносин, тому заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Однак із вказаним висновком суду не можна погодитись з таких підстав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; спорів з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загально-обов'язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, соціаль-них послуг, допомоги, захисту, пільг, речового майна, пайків або грошової компенсації замість них; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Пунктом 1 частини першої статті 17 КАС України передбачено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії, дій чи бездіяльності).

Аналогічні роз'яснення містяться в Рішенні Конституційного Суду України від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністра-тивного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого положення пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень; положення пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Така ж позиція висловлена у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2 «Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», яким внесено зміни до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», де зазначено, що всі спори, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких згідно з пунктами 1, 3 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства віднесено до компетенції адміністративних судів.

Ураховуючи те, що Либохорська сільська рада Турківського району Львівської області під час вирішення питання про надання дозволу на проект відведення земельної ділянки для ОСГ гр. ОСОБА_4 реалізовувала свої управлінські функції у сфері земельних правовідносин, тобто діяла як суб'єкт владних повноважень, то спір повинен розглядатися адміністративним судом.

За таких обставин ухвалу суду про закриття провадження в адміністративній справі належить скасувати з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 199 та пунктом 4 частини першої статті 204 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, суд апеляційної інстанції має право скасувати її і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, якщо визнає, що судом порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 199 ч.3 п.1, 204, 205, 206, 211, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Турківського районного суду Львівської області від 30 липня 2015 року про закриття провадження в адміністративній справі № 458/458/15-а скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного адміністративного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р.Й. Коваль

Судді В.В.Гуляк

Н.М.Судова-Хомюк

Ухвалу складено в повному обсязі 12 жовтня 2015 року.